КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 756/6691/24 Головуючий у суді першої інстанції -Шевчук А.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9171/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Левківським Богданом Казимировичем на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини та припинення стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини та припинення стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначав, що 06.06.2015 року він зареєстрував шлюб з відповідачкоюОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина - ОСОБА_4 .

Батьком дитини був зареєстрований позивач у зв`язку з тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, а відповідно був чоловіком матері цієї дитини, що презюмує його батьківство. Як стало відомо набагато пізніше, позивач не є біологічним батьком цієї дитини.

У 2024 році позивач пішов до лав Збройних сил України, в свою чергу ОСОБА_2 лише після підняття грошового забезпечення військовослужбовцям звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Оскільки станом на 2024 рік позивачеві достеменно відомо від ОСОБА_2 та від інших осіб, що дитина щодо якої він записаний батьком, не походить від нього біологічно, він звернувся до суду.

03.06.2024 представник ОСОБА_5 подав нову редакцію позовної заяви у якій змінив обґрунтування позову.

При цьому зазначив, що ОСОБА_1 підтримував близькі стосунки з ОСОБА_6 і ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_6 народилась дитина - ОСОБА_7 .

Інформація про батька була внесена в Свідоцтво про народження дитини зі слів матері і батьком був записаний ОСОБА_8 , актовий запис №1267 від 25.07.2012 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві видано Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Оскільки ОСОБА_1 був переконаний ОСОБА_6 , що дитина ОСОБА_9 є їх спільною дитиною, ОСОБА_1 погодився зареєструвати шлюб та написати заяву про визнання свого батьківства.

Таким чином, 06.06.2015 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , а 02.09.2015 року малолітня дитина ОСОБА_6 була записана як ОСОБА_4 , про що внесено зміни в актовий запис №1267. Свідоцтво про народження видано повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 02.09.2015 року.

31.01.2020 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано.

Лише 21.02.2024 року Оболонським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з позивача аліментів на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини усіх видів доходу але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Разом з тим, позивач переконаний, що він не є батьком дитини, тому обов`язку щодо її утримання у ОСОБА_1 не існує.

Посилаючись на викладене просив суд:

виключити запис про громадянина України ОСОБА_1 , як про батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до Судового наказу від 21.02.2024 року, виданого Оболонським районним судом м. Києва.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, позивачОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, щоміж ним та дитиною відсутня кровна спорідненість, що є підставою для виключення із актового запису про народження дитини відомостей про позивача як про батька дитини.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачки не надходив.

В судовому засіданні в апеляційномусудівзяв участь представник позивача адвокат Левківський Б.К., якийпідтримавапеляційнускаргу, просивзадовольнитиїї з викладенихпідстав. Також просив задовольнити його клопотання про призначення експертизи.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 12 червня 2025 року у задоволенні клопотання відмовлено.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні подала суду письмові пояснення щодо обставин справи, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе, розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.07.2012 видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві актовий запис №1267, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_7 . У графі мати стоїть запис ОСОБА_6 , у графі батько - ОСОБА_8 (а.с 6).

Згідно з Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 01.11.2024 №9, державна реєстрації народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері), у відомостях про батька вказано - ОСОБА_8 (а.с. 92).

Судом встановлено, та підтверджено сторонами в судовому засіданні, що 06.06.2015 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №981, прізвище ОСОБА_6 після реєстрації шлюбу змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

02.09.2015 сторони подали до відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві спільну заяву про визнання батьківства.

На підставі цієї заяви відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 02.09.2015 вніс зміни до актового запису про народження дитини, запис №3, суть змін:

- відомості про дитину, прізвище « ОСОБА_7 » змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_4 »; - по батькові « ОСОБА_7 » змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_4 »; - відомості про батька, прізвище « ОСОБА_8 » змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_4 »; - ім`я « ОСОБА_8 » змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_4 »; - по батькові « ОСОБА_8 » змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_4 »; дата народження інформація відсутня змінена на « ІНФОРМАЦІЯ_3 »; - місце проживання інформація відсутня змінено на « АДРЕСА_1 ; державна реєстрація народження проводяться «Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України («за вказівкою матері» змінено на «Відповідно до ст. 126 СК України».

Ці обставини підтверджуються Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 01.11.2024 №9 (а.с. 93).

При цьому видано повторне свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 від 02.09.2015 із вказаним змінами, у якому дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у графі мати стоїть запис ОСОБА_2 , у графі батько - ОСОБА_1 (а.с 7).

Рішенням Голосівського районного суду м. Києва від 31.01.2020 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8,9).

21.02.2024 Оболонським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі від усіх видів доходу (а.с. 11). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.03.2024 виправлено описку у судовому наказі.

Позивач, вважаючи, що він не є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що визнається і самою відповідачкою в справі, звернувся до суду з позовом в якому оспорює своє батьківство.

Відповідачка, заперечуючи позову,пояснила суду першої інстанції, що не вводила ОСОБА_1 в оману щодо його батьківства, оскільки дитина народилася до їх знайомства, на момент реєстрації себе батьком дитини він достовірно знав, що не є її батьком. Аналогічні пояснення вона надала і у апеляційному суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з положеннями ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

У п.п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Оспорюючи своє батьківство, відповідач стверджує, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідачка, ввела його в оману щодо батьківства. Разом з цим, відповідачка не заперечує того, що позивач не є біологічним батьком її сина, однак, в момент реєстрації його як батька, він про це достовірно знав.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 136 СК України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

З огляду на положення вказаної статті Закон позбавляє можливості оспорювати батьківство того, хто знав, що не є батьком дитини, але за його згодою був зареєстрований ним. Неможливість у такому разі оспорити батьківство стимулює до виваженості, чіткого усвідомлення правових наслідків такого запису.

З урахуванням викладеного, на позивача покладається тягар доведення того, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідачка у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Оскільки, відсутність кровного споріднення між ОСОБА_1 та дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 сторони не оспорюють, тому цей факт не вимагає доказування відповідно ч.1 ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, під час вирішення спору про оспорювання батьківства в цій справі, перевірці підлягають обставини, на які в заперечення позову покликається відповідач, а саме те, чи позивач, як особа, яка оспорює батьківство, знав в момент реєстрації його батьком дитини, що він не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

У ході судового розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 02.09.2015 сторони у справі на підставі ст. 126 СК України (визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка) добровільно, за власним рішенням подали до органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про визнання батьківства.

На підставі цієї заяви, 02.09.2015 року внесено зміни до актового запису про народження дитини та цього ж дня видано нове свідоцтво про народження.

Суд першої інстанції зауважив, що понад три роки після народження ОСОБА_4 , мав прізвище і відомості про батька відмінні від прізвища позивача, а саме - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_8 .

Крім того, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було зареєстровано лише 06.06.2015 року, тобто коли її сину ОСОБА_9 вже було більше 3 років.

В судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що з позивачем вона познайомилась у грудні 2012 року, тобто, через три місяці після народження дитини. Будь-яких переконливих заперечень щодо цього позивач не надав.

Відтак, позивач достовірно знав, що не є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому, перед тим як подати відповідну заяву, у нього було достатньо часу, щоб врахувати всі можливі правові наслідки визнання батьківства як для себе так і для дитини.

Твердження позивача про те, що підписуючи заяву про визнання батьківства, він вважав себе біологічним батьком дитини, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, оскільки такі доводи не підтверджуються жодним доказом.

Також, в судовому засіданні не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження недобросовісної поведінки ОСОБА_6 , як до реєстрації шлюбу так і після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , спрямованих на реєстрацію його батьком її дитини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, здійснивши оцінку доводів та заперечень сторін у справі, письмових доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на час подання заяви про визнання батьківства позивачу ОСОБА_1 було достовірно відомо про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і в момент реєстрації себе батьком дитини він знав, що не є її батьком.

Отже, беручи до уваги те, що позивач завідомо знав, що він не є батьком дитини, особисто виявив бажання, щоб запис щодо батьківства був здійснений державними органами, тому в силу вимог ч. 5 ст. 136 СК України він не вправі оспорювати запис про своє батьківство, оскільки жодного порушення його прав не було.

Суд звертає увагу на те, що положення ч. 5 ст. 136 СК України захищають законні інтереси дитини, а тому подальша зміна позивачем свого первинного рішення про визнання батьківства не допускається незалежно від мотивів такої зміни. Це відповідає принципу правової визначеності як складової верховенства права, що вимагає забезпечення стабільного правового становища дитини.

З рахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов в частині виключення відомостей про батька та зобов`язання виключити такі відомості з актового запису про народження задоволенню не підлягає.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлено відсутність права позивача на оспорювання батьківства, а інших обставин, щоб свідчили на користь припинення стягнення аліментів позивач не наводить, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Отже, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у зв`язку із його необґрунтованістю.

Посилання позивача у апеляційній скарзі на те, що між ним та дитиною відсутня кровна спорідненість, що є підставою для виключення із актового запису про народження дитини відомостей про позивача як про батька дитини, на висновки суду не впливають, оскільки факт відсутності кровної спорідненості сторонами не оспорюється. А підставою для відмови у задоволенні позову є необґрунтованість тверджень позивача про те, що на момент реєстрації його батьком дитини йому не було відомо про цей факт.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивачки з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивачка у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційнускаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Левківським Богданом Казимировичем залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду містаКиєвавід 30 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено17 червня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома