ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5766/25 Справа № 211/2253/25 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/2253/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - Державний виконавець Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Панасенко Лія Романівна, Приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року, яка постановлена суддею Ніколенко Д.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 31 березня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Панасенко Лії Романівни.

Скарга мотивована тим, що 16.12.2024 постановою про арешт коштів боржника державний виконавець наклав арешт на грошові кошти ОСОБА_1 у АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Ощадбанк», які використовуються останнім для отримання пенсії, заробітної плати, державної соціальної допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеній особі, за програмою «єПідтримка». При цьому, на підставі вказаної постанови арешт було накладено на всі грошові кошти, які є отриманими боржником заробітною платою, пенсією, що суперечить положенням ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої із заробітної плати боржника може бути утримано її частину у розмірі 20 відсотків.

У зв`язку з наявністю вказаних постанов він позбавлений можливості отримати свою заробітну плату, пенсію та відповідно позбавлений основного джерела існування, тому просив суд: визнати неправомірними дії державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , ОСОБА_2 , щодо накладення арешту у виконавчому провадженні 76791880 від 17.12.2024, на грошові кошти, які надійшли (надійдуть в майбутньому) на рахунок ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в частині надходжень заробітної плати, пенсійних виплат, державної соціальної допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеній особі, за програмою «єПідтримка»; зобов`язати державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , ОСОБА_3 скасувати арешт, накладений на картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в частині надходжень заробітної плати, пенсійних виплат, державної соціальної допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеній особі, за програмою «єПідтримка»; визнати неправомірними дії державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , ОСОБА_2 , щодо накладення арешту у виконавчому провадженні 76791880 від 17.12.2024, на грошові кошти, які надійшли (надійдуть в майбутньому) на рахунок ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відкритого 06 лютого 2025 року ТВБВ №10004/079 в м.Дружківка філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», № НОМЕР_3 , МФО 335106, код ЄДРПОУ (ІПН) , для зарахування соціальних, пенсійних виплат; зобов`язати державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , ОСОБА_3 скасувати арешт накладений на рахунок ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відкритого 06 лютого 2025 року ТВБВ № 10004/079 в м.Дружківка філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», № НОМЕР_3 , МФО 335106, код ЄДРПОУ (ІПН) , для зарахування соціальних, пенсійних виплат.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , ОСОБА_2 , щодо накладення арешту у виконавчому провадженні 76791880 від 17.12.2024, на грошові кошти, які надійшли (надійдуть в майбутньому) на рахунок ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в частині надходжень заробітної плати, пенсійних виплат, державної соціальної допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеній особі, за програмою «єПідтримка».

Зобов`язано державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , ОСОБА_3 скасувати арешт, накладений на картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в частині надходжень заробітної плати, пенсійних виплат, державної соціальної допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеній особі, за програмою «єПідтримка».

Визнано неправомірними дії державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , ОСОБА_2 , щодо накладення арешту у виконавчому провадженні 76791880 від 17.12.2024, на грошові кошти, які надійшли (надійдуть в майбутньому) на рахунок ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відкритого 06 лютого 2025 року ТВБВ №10004/079 в м.Дружківка філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», № НОМЕР_3 , МФО 335106, код ЄДРПОУ (ІПН) , для зарахування соціальних, пенсійних виплат.

Зобов`язано державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , ОСОБА_3 скасувати арешт накладений на рахунок ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відкритого 06 лютого 2025 року ТВБВ № 10004/079 в м.Дружківка філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», № НОМЕР_3 , МФО 335106, код ЄДРПОУ (ІПН) , для зарахування соціальних, пенсійних виплат.

В апеляційній скарзі Дружківський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального стану, а також неповне з?ясування обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до частини третьої статті 52 цього закону саме на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунки, на якому вони знаходяться. У разі їх знаходження на рахунку, то на кошти, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання. Рахунки, на які зараховується заробітна плата, соціальні виплати нормативно не визначені як рахунки із спеціальним режимом використання, не є такими рахунками, а є звичайними поточними рахунками, та банківське законодавство не містить визначення такого виду рахунків як «зарплатний рахунок» або «соціальний рахунок». Рахунок заявника, на який накладено арешт, не є рахунком із спеціальним режимом використання, заявником не доведено неправомірність дій та бездіяльність державного виконавця.

Зазначає, що арешт коштів боржника існує як засіб примусового виконання рішення не з метою завдання шкоди боржникові, натомість - з метою швидкого, повного та ефективного виконання судового рішення та захисту прав стягувача в умовах, коли боржник не виконує рішення самостійно. З метою захисту прав громадянина, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час дії воєнного стану всі фізичні особи-боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох мінімальних розмірів заробітної плати, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у встановленому порядку.

Додатково повідомляє, що боржник звернувся до відділу з заявою про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій. 30.12.2024 року державним виконавцем, керуючись пунктом 10^2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», було винесено відповідну постанову №76791880, яка була спрямована до АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, ОСОБА_1 має можливість користування грошовими коштами, які надходять на визначений рахунок НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» (в тому числі зарплата, пенсія, соціальні виплати тощо), у розмірі двох мінімальних заробітних плат протягом календарного місяця.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, заявник ОСОБА_1 тазаінтересована особа Державний виконавець Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Панасенко Л.Р., кожен окремо, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Дружківський міський суд Донецької області видав 30.09.2024 судовий наказ за заявою ПрАТ «Донецькоблгаз» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати комунальних послуг у сумі 77 799,99 грн.

Державним виконавцем Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Панасенко Л.Р., у межах виконавчого провадження №.12.2024, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт коштів боржника. Постановою про арешт коштів боржника постановлено накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Арешт постановлено накласти в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 85 829,89 грн.

За наслідками виконання вказаної постанови про арешт коштів боржника, було арештовано грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_2 , відкритому для надходження заробітної плати та пенсії в АТ КБ «ПриватБанк», у подальшому й на банківський рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у ТВБВ №10004/079 в м.Дружківка філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк». З наявних доказів у справі вбачається, що вказані вище банківські рахунки відкриті для надходження заробітної плати, пенсії тощо.

18.12.2024 представником боржника ОСОБА_1 - адвокатом Соколовим В.В. було направлено на адресу Дружківського відділу ДВС заяву про зняття арешту з коштів, що належать ОСОБА_1 та розміщені на його банківському рахунку № НОМЕР_2 у АТ КБ «Приватбанк», а також з коштів, що будуть надходити на вказаний рахунок у якості заробітної плати, пенсії, державної соціальних виплат тощо у майбутньому, з відповідним обґрунтуванням та документальним підтвердженням того, що рахунок призначений для зарахування заробітної плати, пенсії, соціальних виплат тощо.

Дружківським відділом державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відповіддю від 30.12.2024 було відмовлено у вжитті заходів щодо зняття арешту з банківському рахунку через відсутність відповідних підстав.

30.12.2024 державним виконавцем Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Панасенко Л.Р. було винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій, якою визначено банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох мінімальних розмірів заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року.

12.02.2025 заявою від 12.02.2025 представником боржника ОСОБА_1 - адвокатом Соколовим В.В. було повідомлено Дружківський відділ ДВС про відкриття ОСОБА_1 банківського рахунку № НОМЕР_3 у ТВБВ № 10004/079 в м.Дружківка філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» для зарахування соціальних, пенсійних виплат.

18.02.2025 Дружківським відділом державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) повідомлено про неможливість зняття арешту з банківських рахунків ОСОБА_1

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Панасенко Лії Романівни, посилаючись на те, що державним виконавцем накладено арешт на всі кошти, що знаходяться на рахунках боржника, у тому числі і на кошти, які зараховуються в якості надходжень заробітної плати, пенсійних виплат, державної соціальної допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеній особі, за програмою «єПідтримка», чим порушуються його конституційні права.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що норма статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» надає сторонам виконавчого провадження право заявляти клопотання, а стаття 18 цього Закону зобов`язує виконавця розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання, тому суд вважає, що боржник ОСОБА_1 , від імені якого звернувся адвокат Соколов В.В,. до державного виконавця із заявою про зняття арешту з коштів на рахунках та надавши документальне підтвердження призначення цих рахунків для зарахування заробітної плати, пенсії, соціальних виплат тощо, скористався своїм законним правом на захист своїх прав та інтересів у спосіб, визначений законом.

За таких обставин державний виконавець, діючи у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язаний був зняти арешт з коштів на рахунках боржника не пізніше наступного робочого дня, а у разі недостатності наданих боржником документів для підтвердження спеціального призначення цих рахунків витребувати відповідну інформацію від банківських установ.

Наведене означає, що при розгляді заяви представника боржника про зняття арешту з коштів на рахунках, призначених для зарахування на них пенсії та заробітної плати, державний виконавець діяв неправомірно та не у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», а відтак порушені права та законні інтереси боржника (право на отримання винагороди за працю та право на соціальний захист) підлягають захисту у спосіб, визначений статтею 451 ЦПК України - шляхом визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання державного виконавця, уповноваженого на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №76791880, вжити визначених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для зняття арешту з грошових коштів, розміщених на картковому рахунку скаржника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 447 ЦПК України зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом України «Про виконавче провадження», так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція).

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

У частині першій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника, його арешті або вилучені вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя та четверта статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім того, частина восьма розділу VIII Інструкції визначає, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові про накладення арешту зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

При цьому частина перша та друга стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Отже, зі змісту вищевказаних норм права слідує, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках - відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу VIII Інструкції.

Відповідно до пункту 8 розділу VIII Інструкції на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Отже, державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкриті після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

При цьому законом забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац другий частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункт 7.13 постанови).

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

У частині першій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата, пенсійних виплат, як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату та пенсійних виплат також визначається Законом України «Про виконавче провадження» та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, відповідно до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відповідно частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Тлумачення вказаних норм права визначає, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату чи пенсійні виплати боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності кількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату чи пенсію боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати чи пенсійних виплат, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату чи пенсію боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату чи пенсію, таке обмеження не розповсюджується.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови).

При цьому, передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Одночасно слід звернути увагу, що наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

Враховуючи вищевикладене, у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою (стипендією, пенсією тощо) боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що представником боржника ОСОБА_1 - адвокатом Соколовим В.В. 18.12.2024 було направлено на адресу Дружківського відділу ДВС заяву про зняття арешту з коштів, що належать ОСОБА_1 та розміщені на його банківському рахунку № НОМЕР_2 у АТ КБ «Приватбанк», а також з коштів, що будуть надходити на вказаний рахунок у якості заробітної плати, пенсії, державної соціальних виплат тощо у майбутньому, з відповідним обґрунтуванням та документальним підтвердженням того, що рахунок призначений для зарахування заробітної плати, пенсії, соціальних виплат тощо, а 12.02.2025 - повідомлено Дружківський відділ ДВС про відкриття ОСОБА_1 банківського рахунку № НОМЕР_3 у ТВБВ № 10004/079 в м.Дружківка філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» для зарахування соціальних, пенсійних виплат.

Державний виконавець, у порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з грошових коштів не зняв.

Залишення в силі арешту на кошти, які складають заробітну плату та пенсійні виплати, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання боржником будь-яких коштів заробітної плати та пенсійних виплат, як єдиного джерела доходів, та порушує його конституційне право на отримання винагороди за працю.

У статті 10 Конвенції про захист заробітної плати, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року зазначено, що заробітна плата може стати об`єктом арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якійце вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо визнання бездіяльність державного виконавця неправомірними щодо не скасування арешту та зобов`язання його виконавця скасувати арештна вищенаведених нарубках є обґрунтованими, й такі висновки суду узгоджуєються із позицією Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2025 року у цивільній справі №444/2503/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час дії воєнного стану всі фізичні особи-боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох мінімальних розмірів заробітної плати, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у встановленому порядку, й боржника ОСОБА_1 скористався таким правом, колегією суддів не приймаються, оскільки такі доводи не спростовують неправомірності бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту із рахунків боржнтика після отримиання ним повідомлення про використання цих рахунків для отримання заробітної плати, пенсії та інших соціальних виплат.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (ПронінапротиУкраїни, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючисьст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: