Провадження №: 2/336/304/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., за участю секретаря судового засідання Якущенко Е.Г, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та повернення дитини матері, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини з батьком,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 повернути малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_1 .

Справа розглядається в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 10.04.2024 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини з батьком, та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та повернення дитини матері.

Представником позивача за первісним позовом подана до суду заяву про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 до ухвалення судом рішення у вказаній справі надавати ОСОБА_1 можливість спілкуватися із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відеозв`язку кожного тижня, раз у два дні, зокрема, у кожний понеділок, середу та п`ятницю, а також бачитися особисто три рази на тиждень: вівторок, четвер та у вихідний день (субота чи неділя), без присутності батька, а також повідомляти її про місце перебування, стан здоров`я та умови проживання дитини.

Вимоги про забезпечення позову мотивує тим, що позивачка не може реалізувати свої батьківські права, спілкуватись з дитиною, оскільки батько дитини - ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні з їх спільним сином. Відповідач без згоди матері визначив місце проживання дитини за місцем його проживання, повністю ізолював дитину від матері, не відповідає на телефонні дзвінки та здійснив блокування номеру телефону позивачки. Відсутність стабільних контактів матері з сином, враховуючи його малолітній вік, створює загрозу втрати безпосереднього емоційного контакту дитини з нею, що в подальшому може утруднити виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

В підготовчому судовому засіданні представник позивача за первісним позовом заяву про забезпечення позову підтримала, просила задовольнити.

Відповідач за первісним позовом та його представник в підготовчому засіданні заперечували проти задоволення заяви про забезпечення позову,наполягали на тому,що спілкування матері з дитиною шкодить його психічному здоров`ю,спричиняє емоційні хвилювання,дитина не бажає такого спілкування,а заходи забезпечення позову,вказані у заяві,є по суті позовними вимогами у спорі про визначення способу участі матері у вихованні дитини та не співмірні з вимогами даного позову.

Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району Семенченко Н.В. в підготовчому засіданні підтримала позицію представника відповідача за первісним позовом, просила відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, зазначивши, що наразі малолітній ОСОБА_3 перебуває на обліку як дитина, яка постраждала від психологічного насильства матері.

Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в підготовче судове засідання уповноваженого представника не направила, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, в тому числі попередити потенційні труднощі у подальшому при виконанні такого рішення.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляд і заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є вимога позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання їхньої спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з нею.

Також, між сторонами існує спір, предметом якого є вимога позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визначення місця проживання їхньої спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ним.

Суть висновків Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (Сristian Сгtгlin Ungureanu v. Romania, заява № 6221/14, пункти 2934, рішення від 04 вересня 2018 року) зводиться до того, що допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, у тому числі за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Європейської конвенції з прав людини 1950 року права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється.

Згідно з практикою ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, пункт 100, від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, пункт 76).

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини першатретя статті 157 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості ОСОБА_1 регулярно спілкуватися з дитиною, що між ними існує спір щодо визначення місця проживання дитини.

Суд вважає обґрунтованими доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

Також, суд враховує, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від спілкування із матір`ю.

Тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд вважає за необхідне застосувати захід забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду з причин повного (остаточного) розриву психологічних та емоційних зв`язків між матір`ю та сином.

До відповідного правового висновку дійшов Верховний суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі №490/1087/21 (провадження №61-12931св21).

При цьому з огляду на обґрунтування заяви про забезпечення позову та заявлені в ній вимоги, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви.

Згідно пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Суд зазначає, що реалізація права батьків і дітей на спілкування один з одним не пов`язана безпосередньо з їх проживанням разом, а тому, враховуючи предмет спору, долучені до матеріалів справи докази, вказані позивачем підстави для забезпечення позову, виходячи з найкращих інтересів дитини, її віку, рівності прав батьків на участь у вихованні дитини та спілкування із нею, адекватним способом забезпечення позову у справі про визначення місця проживання дитини є зобов`язання відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 забезпечити спілкування матері ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , 2021 р.н., один раз на тиждень кожного тижня за допомогою відеозв`язку та в присутності батька, до ухвалення рішення по суті спору.

Подібних висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 25.08.2020 у справі № 466/2317/20 (провадження №61-11539ск20): «Апеляційний суд, враховуючи предмет та суть позовних вимог, дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог заяви позивача шляхом зобов`язання відповідача, у якого перебуває дитина, надавати позивачу (матері дитини) можливість для спілкування з дитиною в певні дні.

Суд вважає, що з метою запобігання втраті емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, враховуючи предмет позову, малолітній вік дитини, у даному випадку адекватним, співрозмірним та достатнім заходом буде забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 можливість спілкування з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відеозв`язку один раз на тиждень кожного тижня в присутності батька ОСОБА_2 , та повідомляти ОСОБА_1 про місце перебування, стан здоров`я та умови проживання дитини.

На такі висновки суду не впливають доводи відповідача про те,що спілкування з матір`ю у будь-який спосіб зашкодить інтересам дитини,оскільки таке спілкування відбуватиметься у присутності батька,в звичній для дитини обстановці,що гарантує можливість батьку постійно контролювати стан дитини під час спілкування з матір`ю та у разі його погіршення вживати адекватних заходів.

У задоволенні іншої частини вимог заяви про забезпечення позову слід відмовити,оскільки вони виходять за межі співрозмірності та по суті вже становлять предмет іншого позову про способі участі матері у вихованні дитини.

За змістом ч. 7 ст. 153, ч. 6 ст. 154 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд вирішує питання зустрічного забезпечення.

Перелік випадків у яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч.3 ст. 154 ЦПК України, є вичерпним.

У даному випадку судом не встановлено обставин для обов`язкового вжиття судом зустрічного забезпечення, а тому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення за таких обставин.

Суд також роз`яснює учасникам справи, що вони не позбавлені права в порядку, визначеному ст. 156, 158 ЦПК України, звернутись до суду з заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 до ухвалення судом рішення у справі надавати ОСОБА_1 можливість спілкуватися із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відеозв`язку один раз на тиждень кожного тижня в присутності батька ОСОБА_2 , та повідомляти її про місце перебування, стан здоров`я та умови проживання дитини.

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 24 червня 2025 року.

Суддя Ю.А.Галущенко