КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4828/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чучковської Анни Вячеславівни на рішення Святошинського районного суду м. Києвавід 07 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (позивач), в інтересах якої діяла адвокат Чучковська А.В. як представник позивача, звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ДП «Український інститут інтелектуальної власності» (далі - ДП «УІІВ», відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу ДП «Український інститут інтелектуальної власності» № 311-п від 08.09.2023р. про звільнення ОСОБА_1 з посади директора департаменту права та методології інтелектуальної власності; поновити на займаній посаді з 08.09.2023р.; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 08.09.2023р. по день ухвалення рішення у справі та стягнути судові витрати у даній справі.

В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивач працювала у ДП «УІІВ» з 01.10.2003 року. Розпорядженням КМУ № 1267-р від 13.10.2020 року визначено, що ДП «УІІВ» виконує функції Національного органу інтелектуальної власності. У зв?язку з цим до статуту відповідача були внесені відповідні зміни. Зокрема, позивач була переведена на посаду директора департаменту права та методології інтелектуальної власності на підставі наказу № 197-п від 29.06.2021р.

Розпорядженням КМУ № 943-р від 28.10.2022 року визначено, що державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» виконує функції Національного органу інтелектуальної власності. Зазначене розпорядження № 1267-р від 13.10.2020 року визнано таким, що втратило чинність.

01.03.2023 року Мінекономіки погоджує нову організаційну структуру та штатний розпис ДП «УІІВ» відповідно до п. 1.1. та 8.4. його Статуту.

Наказом по ДП «УІІВ» № 52-Н/2023 від 04.04.2023 року були введені в дію з 01.07.2023 року організаційна структура та штатний розпис», а також були визнанні такими, що втратили чинність накази відповідача № 33-Н/2021 від 23.03.2021р. та № 110-з від 11.08.2022р. про затвердження та введення в дію штатного розписку з 01.07.2023р.

Наказом по ДП «УІІВ» № 54-Н/2023 від 11.04.2023 року створено комісію із визначення працівників, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця та працівників з переважним правом на залишення на роботі.

Наказом по ДІ «УПВ» № 68-Н/2023 від 28.04.2023 року внесені зміни до п. 1. наказу № 52-Н/2023 від 04.04.2023 року, а саме змінено дату введення в дію нового штатного розпису та організаційної структури з 01.07.2023 року на 01.08.2023 року.

Наказом по ДП «УІІВ» № 188-п від 12.05.2023 року у зв?язку з введенням в дію нового штатного розпису підприємства з 01.08.2023 року скорочувалися ряд посад, зокрема посада, яку обіймала позивач (п. 1.1.109) та ухвалювалося підготувати та вручити письмове попередження про майбутнє звільнення 31.07.2023 року, зокрема, позивачу (п. 2.3.107) з одночасним врученням попередження про майбутнє звільнення і запропонувати працівникам, зокрема позивачу, іншу роботу в УІІВ. У разі відмови від переведення або відсутності вільних посад, підготувати документи для звільнення відповідних працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

12.07.2023 року Мінекономіки ще раз погоджує нову організаційну структуру та штатний розпис ДП «УІІВ» відповідно до п. 1.1. та 8.4. його Статуту.

Наказом по ДП «УІІВ» № 105-Н/2023 від 14.07.2023 року внесені зміни до наказу № 52-Н/2023 від 04.04.2023 року, а саме: 1) змінено дату введення в дію нового (від 12.07.2023 року) штатного розпису та організаційної структури з 01.08.2023 року на 11.09.2023 року; 2) внесені зміни до п. 2 наказу в частині визнання такими, що втратили чинність з 11.09.2023 року накази відповідача № 33-Н/2021 від 23.03.2021 року та № 110-з від 11.08.2022 року про затвердження та введення в дію штатного розпису.

Наказом до ДП «УІІВ» № 239-п від 17.07.2023р. був викладений у новій редакції наказ відповідача № 188-п від 12.05.2023р., а саме були змінені назви та кількість посад та відділів, які скорочуються.

18.05.2023р. вказавши про введення нового штатного розпису та організаційної структури підприємства з 01.08.2023р. та запропонувавши вакантні посади на підприємстві в кількості 23 одиниці. На зазначене попередження позивач своєю заявою від 11.07.2023р. повідомила відповідача, що згодна обійняти посади: менеджер з персоналу, радник генерального директора, начальник відділу господарського та експлуатаційного забезпечення.

24.07.2023р. вказавши про зміну дати скорочення посади позивача з 31.07.2023р. на 08.09.2023 р. та запропонувавши роботу за вакантними посадами, що будуть введені з 11.09.2023р. в кількості 42 одиниці. Додатково 24.08.2023р. відповідач повідомив позивача про наявність ще додатково 5 вакантних посад (чотири посади адміністраторів відділу адміністративно-господарського забезпечення та посада провідного експерта відділу статистичних досліджень та аналітичної роботи). На зазначене попередження позивач своєю заявою від 22.08.2023р. повідомила відповідача про згоду обійняти посаду начальника юридичної служби.

18.08.2023р. відповідач звернулася до первинної профспілкової організації працівників сфери інтелектуальної власності з поданням на звільнення позивача.

31.08.2023р. профспілковий комітет відмовив у звільненні позивача.

06-07.09.2023р. було проведено засідання комісії щодо визначення працівників, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця та працівників із переважним правом на залишення на роботі, за результатами якого, зокрема, вирішено визначити на посаду начальника юридичної служби, на яку претендувала позивач, ОСОБА_2 .

Фактично двічі відбулося скорочення штату та чисельності працівників, внаслідок чого не дотриманий двомісячний строк для попередження працівника про звільнення (позивач могла бути звільнена не раніше 17 вересня 2023р.) відповідач не виконав покладеного на нього обов `язку по працевлаштуванню позивача, що проявилося у тому, що позивачу не були запропоновані всі вільні вакансії протягом попередження-звільнення (за посадами, що зберігаються та новими посадами за новим штатним розписом), а також було застосовано дискримінаційний підхід під час відбору працівників для зайняття вакантної посади начальника юридичної служби підприємства, що проявилося у приховуванні від працівників посадових та кваліфікаційних вимог по цій посаді, неможливості завчасно з ними ознайомитися та обійняти інші вакантні посади, участь членів комісії у процедурі відбору; окрім того відповідач звільнив позивача - члена виборчого органу профспілки не дивлячись на вмотивовану та з правової точки зору обгрунтовану відмову профспілки ДП «УІІВ».

Наказом № 311-п від 08.09.2023р. позивач звільнена з роботи з підстав п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Позивач вважає звільнення незаконним, що зумовлює скасування зазначеного наказу, поновлення її на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року позов залишено без задоволення. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась її представник - адвокат Чучковська А.В., яка, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, скаржник не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем дотримано двомісячний строк попередження про вивільнення працівників та запропоновано усі наявні вакантні посади на підприємстві та скорочення ряд посад.

Так, наголошує, що на момент звільнення позивача посада Генерального директора ДП «УІІВ» була вакантною, позивачка мала загальну юридичну освіту, спеціальну юридичну освіту в галузі інтелектуальної власності, відповідний досвід роботи за фахом, в тому числі і на керівних посадах, а тому відповідач зобов`язаний був запропонувати їй цю посаду.

Вказує, що в період двомісячного строку з дня попередження позивача про її звільнення з 31 липня 2023 року (попередження отримане 24.05.2023 року), Міністерством економіки України було вдруге погоджено нову організаційну структуру та штатний розпис ДП «УІІВ», змінено дату введення в дію нового штатного розпису та організаційної структури, що на думку представника скаржника вимагало повного і послідовного проходження всієї процедури вивільнення працівників та, зокрема, нового попередження про звільнення, пропонування працівникам всього переліку вакантних посад на новий день звільнення. Проте, відповідач в порушення вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, попередив позивача про звільнення, яке мало відбутися 08.09.2023 року, лише 26.07.2023 року, а тому звільнення 26.09.2023 року є незаконним.

Вважає також безпідставним висновок суду про те, що відмова профспілкового комітету на звільнення позивача є необґрунтованою та містить єдиний аргумент, що позивач є членом профкому.

Передчасним вважає також висновок суду про те, що призначення на посаду начальника юридичної служби ОСОБА_2. з огляду на вимоги ст. 42 КЗпП України відповідало вимогам закону.

Суд неповно з`ясував обставини дискримінації позивача, внаслідок чого вона була усунена від можливості обійняти посаду начальника юридичної служби через введення відповідачем нової кваліфікаційної вимоги до цієї посади, а саме «державної служби не менше 5 років».

Представник відповідача, ДП «УІІВ», адвокат Шевцова О.В. у відзиві на апеляційну скаргу посилається на безпідставність наведених у ній доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване.

Зокрема, посилається на необґрунтованість тверджень представника позивача про те, що позивачу не були запропоновані всі наявні вакансії, зокрема посада генерального директора ДП «УІІВ», з огляду на те, що відповідно до Статуту ДП «УІІВ» генеральний директор призначається Міністерством економіки України, тому дана посада не могла бути запропонована працівникам, які підпадали під скорочення.

Твердження скаржника про те, що ОСОБА_1 не було запропоновано всі вільні вакансії протягом попередження про звільнення не відповідають дійсності, не доведені належними та допустимими доказами і спростовані відповідачем.

Щодо порушення відповідачем вимог ч. 1 статті 49-2 КЗпП України, на яку посилається скаржник, звертає увагу, що про зміни в організації виробництва і праці УІІВ, про введення нової структури і штатного розпису, а також про скорочення посади позивача та ліквідацію її департаменту в цілому, ОСОБА_1 була попереджена більше ніж за два місяці до звільнення.

Вважає також безпідставними доводи скаржника щодо усунення ОСОБА_1 від можливості обійняти посаду начальника юридичної служби. Вказує, що на цю посаду претендували три особи: ОСОБА_2. , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Станом на дату проведення засідання Комісії, яка досліджувала заяви працівників на зайняття вакантних посад, жодної заяви від ОСОБА_1 не надходило. Така заява була подана ОСОБА_1 лише 22.08.2023 року. Протоколом Комісії №10 від 29.08.2023 затверджено результати дослідження Комісією усіх заяв працівників, що надійшли до відділу кадрів станом на 29.08.2023. Лише один працівник відповідав кваліфікаційним вимогам до цієї посади - ОСОБА_2. , яку було затверджено Комісією та в подальшому погоджено Мінекономіки.

Таким чином, представник відповідача зазначає, що відбір кандидатів на посаду керівника юридичної служби здійснено відповідачем без порушення норм трудового законодавства, що спростовує твердження позивача про наявність ознак дискримінації позивача та привілейоване становище ОСОБА_2 .

Вказує також на те, що трудовим законодавством визначено право керівника підприємства, установи чи організації

Встановлювати вимоги, що стосуються освіти, освітньо-кваліфікаційного рівня та досвіду, достатні для повного і якісного виконання робіт за посадою, що відповідають завданням та функціям підрозділу. Кваліфікаційні вимоги до посад не мають суперечити тим, які зазначені у Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників. Чинне законодавство не забороняє роботодавцю встановлювати і інші додаткові кваліфікаційні вимоги до посад, враховуючи специфіку діяльності та виробничі потреби підприємства.

Тому, встановлення вимоги щодо наявності стажу державної служби до посади «начальник юридичної служби» не суперечить чинному законодавству і є правом роботодавця.

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу також заперечує щодо доводів скаржника про обґрунтованість листа профспілки про розгляд подання про звільнення позивача, звертаючи увагу на те, що Головою профспілкового комітету було надано власнику не обґрунтоване рішення, а інформаційний лист, який не містив конкретного обґрунтування відмови у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 .

Тому вважає правильними висновки суду першої інстанції про відсутність в листі Профспілкового комітету посилань на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з ОСОБА_1 призведе до порушення її трудових прав та відсутність правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення позивача.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Чучковська А.В. підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача - адвокат Шевцова О.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини по справі.

ОСОБА_1 була прийнята на роботу у ДП «Український інститут промислової власності» з 01.10.2003 року.

Відповідно до наказу ДСІВ України від 06.04.2015р. № 51-н ДП «Український інститут промислової власності» з 06.04.2015р. перейменовано в ДП "Український інститут інтелектуальної власності".

Наказом від 04.04.2023р. № 52-Н/2023 введено в дію з 01.07.2023 р. організаційну структуру та штатний розпис УІІВ, погоджені Мінекономіки 01.03.2023р. Визнано такими, що втратили чинність 01.07.2023р. накази Укрпатенту від 23.03.2021 № 33-Н/2021 «Про введення в дію організаційної структури та надання пропозицій щодо штатного розпису» та від 11.08. 2022 № 110-з «Про затвердження та введення в дію штатного розпису»/т.1, а.с.48/.

Наказом від 11.04.2023р. № 54-Н/2023 створено Комісію із визначення працівників, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця та працівників з переважним правом на залишення на роботі. /т.1, а.с.54/.

Наказом від 28.04.2023р. № 68-Н/2023 внесено зміни до п.1 наказу № 52-Н/2023 від 04.04.2023р., а саме змінено дату введення в дію нового штатного розпису та організаційної структури з 01.07.2023р. на 01.08.2023р. /т.1, а.с.57/.

Відповідно до наказу від 12.05.2023р. № 188-п у зв`язку з введенням в дію нового штатного розпису УІІВ з 01.08.2023 скорочено ряд посад, зокрема посаду директора департаменту права та методології інтелектуальної власності. Також ухвалювалось рішення про підготовку та вручення письмового попередження про майбутнє звільнення 31.07.2023 у відповідності до вимог чинного законодавства України зокрема, позивачу ОСОБА_1 та одночасно, з врученням попередження про майбутнє звільнення, запропонувати працівнику іншу роботу в УІІВ. У разі відмови від переведення або відсутності вільних посад, підготувати документи для звільнення відповідних працівників за ч. п. 1 ст. 40 КЗпП України/ т.1, а.с.59-95/.

Наказом від 11.07.2023р. № 105-Н/2023 внесено зміни до п.1 наказу № 52-Н/2023 від 04.04.2023р. «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису», виклавши у такій редакції: введено в дію з 11.09.2023 організаційну структуру та штатний розпис УІІВ, погоджені Мінекономіки 12.07.2023; визнано такими, що втратили чинність 11.09.2023 накази Укрпатенту від 23.03.2021 № 33-Н/2021 «Про введення в дію організаційної структури та надання пропозицій щодо штатного розпису» та від 11.08.2022 № 110-з «Про затвердження та введення в дію штатного розпису» / т.1, а.с. 96-98/.

Наказом ДП «УІІВ» № 239-п від 17.07.2023р. внесено зміни до наказу від 12.05.2023р № 188-п "Про ліквідацію структурних підрозділів, скорочення штату та чисельність працівників", а саме викладено в новій редакції. У зв `язку з введенням в дію нового штатного розпису УІІВ, з 11.09.2023, скоротити ряд посад. Крім того, доручено начальнику відділу кадрів Шекері О.П. у термін до 31.07.2023 підготувати та вручити письмове попередження про зміну дати майбутнього звільнення з 08.09.2023, працівникам, яким було вручено попередження про майбутнє звільнення з 31.07.2023 р., зокрема директора департаменту права та методології інтелектуальної власності ОСОБА_1 /т.1, а.с.103-136/.

18.05.2023р. позивачу вручено попередження про звільнення, в якому попереджено про скорочення посади директора департаменту права та методології інтелектуальної власності. Запропоновано іншу роботу на підприємстві за вакантними посадами, що будуть введені з 01.08.2023 р., зазначені у додатку до цього попередження. У разі згоди на зайняття будь-якої вакантної посади, просили надати відповідну заяву до відділу кадрів в строк не пізніше трьох робочих днів з дня отримання попередження. У разі відсутності такої заяви, роботодавець вважатиме вказаний факт відмовою від усіх запропонованих вакантних посад/т.1, а.с.139-141/.

Позивач 11.07.2023р. на ім`я в.о. генерального директора ДП «Український інститут інтелектуальної власності» подала заяву, в якій вказала, що отримавши повідомлення від 18.05.2023 № ВН -97/2023 з додатками «Перелік наявних вакансій», претендує на посади: менеджер з персоналу; радник Генерального директора; начальник відділення господарського та експлуатаційного забезпечення./т.1, а.с.137/.

24.07.2023 р. позивачу вручено попередження про зміну дати звільнення, в якому попереджено про скорочення посади директора департаменту права та методології інтелектуальної власності. Дата запланованого скорочення посади директора департаменту права та методології інтелектуальної власності та дата звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у з`язку із скороченням штату та чисельності працівників, змінена з 31.07.2023 на 08.09.2023р.

У разі згоди на зайняття будь-якої вакантної посади, просили надати відповідну заяву до відділу кадрів в строк не пізніше трьох робочих днів з дня отримання попередження. У разі відсутності такої заяви, роботодавець вважатиме вказаний факт відмовою від усіх запропонованих вакантних посад./т.1 ст. 142-143/

24.08.2023р. ОСОБА_1 повідомлено про наявність ще чотирьох вакантних посад адміністраторів відділу адміністративного-господарського забезпечення з посадовим окладом 17 000,00 грн та одна посада провідного експерта відділу статистичних досліджень та аналітичної роботи./т.1, а.с.148-149/.

22.08.2023р. ОСОБА_1 подала заяву на ім`я в.о. генерального директора ДП «Український інститут інтелектуальної власності», в якій вказала, що отримавши повідомлення від 24.07.2023 № ВН -218/2023 надає згоду на зайняття вакантної посади начальника юридичної служби з 11.09.2023 р. та просила направити необхідні документи до Міністерства економіки України для погодження її кандидатури на зайняття посади начальника юридичної служби /т.1, а.с.138/.

31.08.2023 р. Первинна профспілкова організація працівників сфери інтелектуальної власності не погодилась зі звільненням ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП та наголосила на необхідності дотримання адміністрацією УІІВ норм трудового законодавства /т.1,а.с. 192-194/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем дотримано двомісячний строк попередження про вивільнення працівників та запропоновано всі наявні вакантні посади на підприємстві. Суд також встановив, що лист Голови Профспілкового комітету УІІВ № 11 від 31.08.2023 не містить правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення позивача та не містить посилань на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. Не встановлено судом також і порушень трудових прав позивача ОСОБА_1 при призначенні роботодавцем на посаду начальника юридичної служби ОСОБА_2.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбулося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до частини другої статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Встановлено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, викликаними припиненням повноважень ДП «Український інститут інтелектуальної власності» як Національного органу інтелектуальної власності, 1 березня 2023 року Мінекономіки погодило нову організаційну структуру та штатний розпис ДП «Український інститут інтелектуальної власності».

Наказом підприємства від 4 квітня 2023 року № 52-Н/2023 введено в дію з 1 липня 2023 року організаційну структуру та штатний розпис ДП «Український інститут інтелектуальної власності», погоджені Мінекономіки 1 березня 2023 року.

Наказом підприємства від 11 квітня 2023 року № 54-Н/2023 створено комісію із визначення працівників, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця та працівників із переважним правом на залишення на роботі.

Наказом від 28 квітня 2023 року № 68-Н/2023 внесено зміни до наказу від 4 квітня 2023 року № 52-Н/2023, а саме: введено в дію з 1 серпня 2023 року організаційну структуру та штатний розпис, погоджені Мінекономіки 1 березня 2023 року.

У зв'язку із веденням нової організаційної структури, з 1 серпня 2023 року підлягали скороченню ряд посад, зокрема і посада директора департаменту права та методології інтелектуальної власності, яку обіймала позивач. Також підлягав ліквідації і сам департамент права та методології інтелектуальної власності, яку очолювала позивач.

12 липня 2023 року Мінекономіки погодило нову організаційну структуру і штатний розпис підприємства розроблені з урахування пропозицій профспілки, які вводяться в дію 11 вересня 2023 року.

У зв'язку із веденням нової організаційної структури, з 11 вересня 2023 року підлягали скороченню директора департаменту права та методології інтелектуальної власності, яку обіймала позивач та підлягав ліквідації і сам департамент права та методології інтелектуальної власності, яку очолювала позивач.

Новий штатний розпис, який вводився в дію 11 вересня 2023 року передбачав штатну чисельність - 81 штатну одиницю, тоді як попередній - 602 штатні одиниці, тобто передбачалося скорочення штатної чисельності працівників на 521 штатну одиницю та подальше звільнення працівників у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою - третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, на яку є посилання у касаційній скарзі, зазначено, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження № 11-431асі18».

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 7 квітня 2021 року у справі № 444/2600/19, від 22 липня 2021 року у справі № 456/57/20, від 23 липня 2021 року у справі № 766/12805/19, від 27 серпня 2021 року у справі № 712/10548/19, від 9 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20, від 24 січня 2022 року у справі № 358/404/20.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 756/5243/17, на яку є посилання у касаційної скарзі, зазначено, що «підприємство вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис, висновок судів про те, що на підприємстві не відбулося скорочення чисельності штату працівників є передчасним. Суди фактично увійшли в обговорення питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників, що лежить поза межами компетенції суду».

Встановлено, що на виконання вимог статті 49-2 КЗпП України відповідач листом від 18 травня 2023 року №Вн-97/2023 попередив позивача про наступне вивільнення з 31 липня 2023 року, одночасно запропонувавши перелік вакансій, що будуть введені з 01 серпня 2023 року, зазначені в Додатку 1 до цього попередження. Додаток 1 містить перелік з 23 наявних вакансій.

ОСОБА_1 отримала вказаного листа 24 травня 2023 року, про що поставила власноруч свій підпис, та одночасно зазначила, що згідно чинного законодавства надасть відповідь щодо зайняття вакантної посади до моменту свого звільнення.

11 липня 2023 року ОСОБА_1 подала заяву-згоду на заняття 3-х вакантних посад із 23-х запропонованих, а саме: менеджера з персоналу, радника Генерального директора, начальника відділу господарського та експлуатаційного забезпечення.

26 липня 2023 року позивач отримала листа відповідача, в якому повідомлено про зміну дати звільнення з 31 липня 2023 року на 8 вересня 2023 року та оновлений перелік наявних вакансій у кількості 42 посади.

З протоколу № 11 засідання комісії із визначення працівників, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця та працівників із переважним правом на залишення на роботі від 7 вересня 2023 року вбачається, що у відповідача були наявні 42 вакантні посади, з яких: по 13 посадам - переважне право не визначалося, оскільки лише один працівник відповідав кваліфікаційним вимогам; по 15 посадам - працівники не відповідали кваліфікаційним вимогам; по 14 посадам -обговорювалося питання щодо переважного права працівників, які претендують на вакантну посаду із зазначенням обставин, які дають підстави дійти висновку про наявність саме у певного працівника переважного права.

Частиною першою статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку (частина друга статті 42 КЗпП України).

Тобто застосування статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

Оскільки посада, яку займала позивач, на підприємстві була єдиною й будь-яка перевага в цьому випадку не могла бути реалізована, тому у відповідача не було підстав для з`ясування наявності у позивача переважного права на залишення на роботі та застосування статті 42 КЗпП України.

Щодо рівних умов кваліфікації та продуктивності праці позивача та інших претендентів на посади, слід зазначити, що право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування в новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), оскільки, переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 310/9294/18 (провадження № 61-16809св20), від 9 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15 (провадження № 61-37686св18).

Отже, встановивши що у відповідача дійсно відбулась реорганізація, внаслідок якої посада позивача була скорочена, а департамент - ліквідовано, позивачка попереджалася про наступне вивільнення за два місяці з дати попередження, звільнення позивача із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, тобто встановленої процедури, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку із погодженням нового штатного розпису, визначенням нової дати його запровадження, визначенням іншого переліку посад, які скорочуються, процедура вивільнення для позивача повинна була відбутися з початку, зокрема нове попередження про звільнення мало бути подано за два місяці до дати майбутнього звільнення.

Так, у зв`язку із прийняттям відповідачем наказу по ДП «УІІВ» №105-Н/2023 від 14.07.2023, яким було внесено зміни до наказу № 52-Н/2023 від 04.04.2023, зокрема змінено дату введення в дію нового штатного розпису та організаційної структури, в подальшому змінено назви та кількості посад і відділів, які скорочувались, що відображено в наказі №239-п від 17.07.2023. Проте, для посади позивача, а саме директора департаменту права та методології інтелектуальної власності, як і для департаменту в цілому, змін не відбулось. Як і за попередніми наказами, вони підлягали скороченню, про що позивач була повідомлена ще 24 травня 2023 року. З огляду на вказане, роботодавцем було дотримано вимоги частин першої - третьої статті 49-2 КЗпП України.

Щодо доводів позивача про позбавлення її права на заняття посади керівника юридичної служби, колегія суддів зазначає наступне.

З протоколу Комісії від 11.08.2023 № 9, вбачається, що на посаду керівника юридичної служби претендували: ОСОБА_2. , ОСОБА_3., ОСОБА_4. Затверджено результати дослідження заяв працівників, які надійшли станом на 09.08.2023, на заняття вакантних посад та посад за строковим трудовим договором, що будуть введені з 11.09.2023, щодо посади керівника юридичної служби встановлено, що з вказаних вище осіб відповідає кваліфікаційним вимогам лише одна - ОСОБА_2 . Переважне право не визначалось, оскільки лише один працівник відповідає кваліфікаційним вимогам. /том 2 а.с. 157-161/

22 серпня 2023 року ОСОБА_1 подала заяву-згоду на заняття однієї вакантної посади - керівника юридичної служби підприємства.

Протоколом Комісії № 10 від 29.08.2023 затверджено результати дослідження Комісією всіх заяв працівників, що надійшли до відділу кадрів станом на 29.08.2023, на зайняття вакантних посад та посад за строковим трудовим договором до цих посад та переважного право на залишення на роботі відповідно до ст. 42 КЗпПУ. /т.2, а.с.162-165/.

З п. 6 вказаного протоколу вбачається, що кваліфікаційні вимоги до посади начальника юридичної служби - це повна вища освіта за спеціальністю правознавство, стаж роботи за фахом не менше 10 років та державної служби 5 років. Працівники, які написали заяву на зайняття посади: ОСОБА_2. , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 . Відповідає кваліфікаційним вимогам лише одна - ОСОБА_2. - «6» голосів - за, «1» - проти ( ОСОБА_5 ), «1» - утримався ( ОСОБА_6 ) Переважне право не визначалось, оскільки лише один працівник відповідає кваліфікаційним вимогам /т.2 , а.с.164/.

24.08.2023 за № Вих-1681/2023 відповідачем направлено подання до Міністерства економіки України про погодження ОСОБА_2. на посаду начальника юридичної служби УІІВ /т. 2, а.с.166/

Відповідно до п. 8.4 Статуту УІІВ призначення на посаду начальника юридичної служби здійснюється наказом Генерального директора УІІВ за погодженням з Уповноваженим органом управлінням (Міністерством економіки України, Мінекономіки), з дотриманням вимог чинного законодавства про працю України.

Відповідно п. 2 Порядку погодження юридичним департаментом кандидатури претендента на посаду керівника юридичної служби підприємств, установ і організацій, що належить до сфери управління Міністерства, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 14.08.2013 № 968, подання щодо погодження юридичним департаментом кандидатури претендента на посаду керівника юридичної служби вноситься керівником відповідного підприємства до департаменту.

Оскільки один працівник відповідав кваліфікаційним вимогам, а саме ОСОБА_2. , тому саме її було призначено на посаду начальника юридичної служби.

Основним нормативним документом, який містить опис професій та їх кваліфікаційні характеристики - Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників (ДКХП), затверджений затвердженого наказом Міністерства промислової політики України від 22.03.2007 № 120. Роботодавець зобов`язаний враховувати ці характеристики при розробці посадових інструкцій та визначенні вимог до кандидатів на посаду.

Поряд із цим, роботодавець може встановлювати додаткові кваліфікаційні вимоги, які перевищують мінімальні, що містяться в ДКХП, якщо це необхідно для виконання конкретних завдань та функцій посади. Це можуть бути вимоги до досвіду, знань, навичок, а також особисті якості. Кваліфікаційні вимоги не можуть бути нижчими за ті, що визначені в ДКХП.

Чинні нормативні акти не містять заборон роботодавцю самостійно визначати додаткові кваліфікаційні вимоги до посади, враховуючи специфіку діяльності та виробничі потреби підприємства, обмеження полягає лише в тому, що вони не мають бути нижчими за ті, що визначені в ДКХП. Встановлення вимоги щодо наявності стажу державної служби до посади «начальник юридичної служби» не суперечить чинному законодавству і є правом роботодавця.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про те, що матеріалами справи не підтверджується обмеження трудових прав позивача у зв`язку із призначенням на посаду керівника юридичної служби ОСОБА_2., належних та допустимих доказів на підтвердження обставин дискримінації позивача суд не надано.

Щодо відсутності згоди виборного органу профспілкової організації щодо звільнення позивачки, яка є членом такого виборного органу.

Згідно з частиною третьою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2023 виконуючий обов`язки Генерального директора ДП «УІІВ» Сергій Марченко направив подання Голові профспілкового комітету ДП «УІІВ» про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 , директора департаменту права та методології інтелектуальної власності. /том 2 а.с. 170/

31.08.2023р. Первинна профспілкова організація працівників сфери інтелектуальної власності не погодилась зі звільненням ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП та наголосило на необхідності дотримання адміністрацією УІІВ норм трудового законодавства /т.1,а.с. 192-194/.

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згодина розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Так, у відповідь на подання в.о. Генерального директора ДП «УІІВ» про звільнення працівника - ОСОБА_1 , профспілка вказала на порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 50 Закону України «Про занятість населення». Зазначено, зокрема, що роботодавцем працівнику запропоновано іншу роботу на підприємстві за вакантними посадами. Але така пропозиція носить формальний характер та не забезпечує реальної можливості працевлаштування, оскільки працівник позбавлений можливості ознайомитися з кваліфікаційними вимогами, посадовими завданнями та обов`язками, правами та відповідальністю за вакантними посадами.

Поряд із цим, профспілка не зазначила, на підставі яких документів, встановлених фактів, зроблено висновок про перешкоджання роботодавцем працівнику (позивачу) в реалізації можливості щодо ознайомлення з такими документами.

Не може бути взято до уваги посилання на лист за підписом в.о. Генерального директора С.Є. Марченкова від 21.08.2023 № Вих. 1660/2023 «відповідь за запит» Профспілки, яким «посадові інструкції віднесені до конфіденційної інформації», оскільки в матеріалах справи такий лист відсутній, натомість, позивачем додано копію листа в.о. Генерального директора С.Є. Марченкова від 21.08.2023 № Вих. 1659/2023 у відповідь на запит Профспілки, до якого додано перелік копій документів, пов`язаних із запланованим звільненням, про надання яких просила Профспілка. /том 1 а.с. 160/

Посилання Профспілки на порушення роботодавцем вимог статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в частині дотримання строків направлення подання про надання згоди на розірвання трудового договору з працівником є необґрунтованим, оскільки звільнення ОСОБА_1 було заплановане на 08.09.2023 року, з відповідним письмовим поданням про в.о. Генерального директора С.Є. Марченков звернувся до Профспілки 18.08.2023 року, що надавало можливість виборному органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглянути його у визначений законом п`ятнадцятиденний термін та протягом ще 3 днів повідомити про рішення працівника.

Розглядаючи трудовий спір з урахуванням положень частини сьомої статті 43 КЗпП України тастатті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом, виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 2, 263 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що Лист Голови Профспілкового комітету УІІВ № 11 від 31.08.2023 не містить правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення позивача та не містить посилань на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. Саме о собі посилання на те, що ОСОБА_1 є членом Профкому - виборного органу профспілки, не можна вважати належним правовим обгрунтуванням відмови у звільненні працівника.

Верховним Судом, зокрема, у постанові від 20 червня 2019 року усправі № 226/1664/18 та інш., Суд указав, що розглядаючи трудовий спір з урахуванням положень частини сьомої статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону №1045-XIV, суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови, а також додав, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

З огляду на вказане, наказом від 08.09.2023р. № 311-п в.о. генерального директора Марченкова С. Про звільнення ОСОБА_1 - директора департаменту права та методології інтелектуальної власності з 08.09.2023р. у зв`язку зі скороченням штату працівників п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, є законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Чучковської А.В.підлягає залишенню без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чучковської Анни Вячеславівни - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар