КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3156/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» - адвоката Демченка Костянтина Миколайовича на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 9 вересня 2024 року (суддя Тесленко І.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

встановив:

у червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» заборгованості по заробітній платі за період з 10 січня 2022 року по 26 березня 2026 року.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що у період з 10 січня 2022 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та 26 березня 2024 року був звільнений.

Позивач стверджував, що за час перебування у трудових відносинах з відповідачем йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата, розмір якої він вказати не може, так як відповідач не надає довідку про нараховану заробітну плату.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 9 вересня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 622 198грн 54коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» на користь держави судовий збір у сумі 6 221грн 98коп. Рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» - адвокат Демченко К.М. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Представник відповідача стверджує, що заборгованість з виплати заробітної плати виникла у товариства перед позивачем протягом 2022-2023 років, коли позивач сам перебував на посаді в.о. директора товариства. При цьому, матеріали справи містять

докази щодо фінансової збитковості товариства та відсутності доходів від господарської діяльності, які мали місце безпосередньо внаслідок дій самого позивача.

Також, представник відповідача зазначає, що згідно акту та припису від 7 липня 2023 року, що були складені за результатами проведення Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці ТОВ Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація», встановлено порушення вимог частин першої та другої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» стосовно невиплати працівникам товариства заробітної плати та порушення строків її виплати. При цьому, усунення порушень було покладено саме на позивача, як в.о. керівника товариства, однак останнім зазначені в приписі порушення усунуті не були.

Представник відповідача також посилається на те, що відповідно до наказу товариства № 72 від 26 червня 2024 року було проведено службове розслідування, у ході якого встановлено, що у період здійснення позивачем обов`язків директора товариства, останнім був укладений господарський договір, внаслідок якого товариству були заподіяні матеріальні збитки у розмірі 163 669,16грн.

Крім цього, представник відповідача зазначає, що у позові ОСОБА_1 просив стягнути заборгованість із заробітної плати за період з 10 січня 2022 року по 26 березня 2026 року, при цьому позивач позовні вимоги не уточнював, іншої редакції позову не подавав. Разом з цим, суд першої інстанції самостійно змінив період, за який стягується заборгованість по заробітній платі, стягнувши її за період 10 січня 2022 року по 26 березня 2024 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника ТОВ «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» - Гаргуна С.С., який апеляційну скаргу підтримав, пояснення позивача ОСОБА_1 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 10 січня 2022 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду заступника директора з розвитку ТОВ «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» по строковому трудовому договору.

Наказом № 223-к від 28 червня 2022 року ДП «Укроборонпром» на ОСОБА_1 покладено виконання обов`язків директора ТОВ «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація».

Наказом № 24-к від 20 березня 2024 року ОСОБА_1 увільнено від виконання обов`язків директора товариства, а наказом № 24 від 26 березня 2024 року позивача звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (с.с.20-21 т.1).

Відповідно до довідки із заборгованості з виплати заробітної плати № 234 від 24 липня 2024 року ОСОБА_1 станом на 26 березня 2024 року нараховано, але не виплачено заробітну плату у розмірі 622 198,54грн (с.с.89 т.1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наданими суду доказами підтверджено наявність заборгованості відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати та відсутні правові підстави для відмови у стягненні невиплаченої заробітної плати.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає про наступне.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку

вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Згідно із частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Враховуючи, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України "Про оплату праці", позивач знаходився з відповідачем у трудових відносинах до 26 березня 2024 року, при звільненні не отримав усіх належних йому платежів, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, щоборг по заробітній платі виник саме внаслідок дій позивача, який був керівником товариства та неналежним чином здійснював господарську діяльність, внаслідок чого товариство стало збитковим, а перед працівниками утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Дійсно, суду першої інстанції надана копія акта № Ц/КВ/14314/8 від 7 липня 2023 року, складеного Центральним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці за результатами проведення позапланового заходу державного контролю щодо

додержання вимог законодавства у сфері праці ТОВ «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація», згідно якого у порушення вимог частин першої, другої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата працівникам не виплачується відповідно до умов, визначених трудовим договором, роботодавцем не вживаються всі можливі заходи для забезпечення реалізації права працівників та своєчасне отримання заробітної плати, а також не дотримано строків виплати заробітної плати працівникам (с.с.61-69 т.1).

У зв`язку з цим, Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці винесено припис від 7 липня 2023 року № Ц/КВ/14314/8П про усунення виявлених порушень законодавства про працю, яким зобов`язано ОСОБА_1 , як керівника ТОВ «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація», усунути відповідні порушення (с.с.70-72 т.1).

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що позивач був звільнений з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін. Така підстава для звільнення працівника від виконання трудових обов`язків вимагає наявності домовленостей та погодження усіх сторін цього трудового договору на його припинення, однак з дотриманням усіх гарантій щодо оплати виконаної працівником роботи до моменту звільнення.

Отже, позивач не був звільнений з роботи у зв`язку із невиконанням або неналежним виконанням покладених на нього обов`язків керівника товариства.

Конституційний Суд України в рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Підстави для невиплати заробітної плати можуть бути передбачені трудовим договором або статутом товариства.

Однак, суду першої інстанції не було надано доказів, що трудовим договором, який був укладений з позивачем, або статутом товариства передбачена можливість не виплати заробітної плати керівнику товариства у разі неналежного виконання ним своїх обов`язків.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що діями позивача товариству було завдано збитків, що підтверджується результатами проведеного службового розслідування, не є підставою для відмови у стягненні невиплаченої позивачу заробітної плати.

Відповідно до акту службового розслідування від 9 липня 2024 року комісією з проведення службового розслідування, створеною відповідно до наказу директора ТОВ «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» від 26 червня 2024 року № 72, встановлено, що у період здійснення ОСОБА_1 обов`язків директора товариства був укладений господарський договір, внаслідок виконання якого

фактично було завдано матеріальний збиток товариству у грошовому розмірі 163 669,16грн (с.с.117-119 т.1).

Разом з цим, апеляційний суд вже звертав увагу, що ОСОБА_1 був звільнений з посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України і суду першої інстанції не було надано доказів пред`явлення до нього вимог відшкодувати завдані товариству збитки.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та на власний розсуд змінив період, за який позивач просив стягнути заробітну плату, колегія суддів вважає безпідставними.

За обставинами даної справи позивач перебував з відповідачем у трудових правовідносинах по 26 березня 2024 року, а відтак заробітна плата підлягає нарахуванню та виплаті по день звільнення. Наявна у позовній заяві описка у зазначенні року звільнення «2026», не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, так як не впливає на обов`язок відповідача виплатити нараховану позивачу заробітну плату.

При цьому, судом не був збільшений період нарахування заробітної плати згідно пред`явлених вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушення норм процесуального права, тому підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут радіолокаційних систем «Квант-Радіолокація» - адвоката Демченка Костянтина Миколайовича залишити без задоволення, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 9 вересня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук