Справа № 378/283/25
Провадження № 2/364/172/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуюча суддя Моргун Г. Л.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в селищі Володарка, цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , № тел.: НОМЕР_2 офіційна електронна адреса та електронний кабінет відсутні),

представник позивача Мочинський Анатолій Романович (адвокат, ордер серії АІ № 1877207, адреса вул. Героїв Небесної Сотні, 19, будівля 1, м. Біла Церква, Київська область, 09117, засоби зв`язку не зазначено),

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» (, місцезнаходження: вул. Цимбала Сергія, 4, селище Ставище, Білоцерківський район, Київська область, 09401, № тел.: НОМЕР_3, , е-пошта: , інформація щодо наявності офіційної електронної адреси та наявності електронного кабінету не відома),

представник відповідача Якименко Ігор Васильович (адвокат, РНОКПП не вказано, адреса: АДРЕСА_2 , ордер серії АІ № 1877444, засоби зв`язку не зазначено),

про припиненим права оренди та витребування земельної ділянки,

УСТАНОВИВ:

05.03.2025 позивач звернулася до Ставищенського районного суду Київської області. 10.03.2025 в.о. голови Ставищенського районного суду Київської області, у зв`язку з неможливістю розподілу справи між суддями, справу № 378/283/25 за розпорядженням № 1-р, передав на розгляд до Володарського районного суду Київської області, як найбільш наближеного суду.

Безпосередньо до Володарського районного суду Київської області справа надійшла 18.03.2025.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, справу передано на розгляд головуючій судді Моргун Г.Л.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, справу передано на розгляд головуючій судді Моргун Г.Л.

У позові позивач, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та на ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, ст.ст.3, 317, 319, 321, 386, 391, 626, 792 ЦПК України, просить суд :

-витребувати з володіння та користування ТОВ «Інтерагроінвест» на користь власниці ОСОБА_1 , належну їй земельну ділянку площею 3,1002 га, кадастровий номер :02:001:0017, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах с. Антонівка, Ставищенської ОТГ, Київської області;

-припинити право оренди землі ТОВ «Інтерагроінвест» шляхом скасування запису про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки зареєстрованого 16.11.2016 за номером запису про інше речове право 17452942 щодо земельної ділянки площею 3,1002 га, кадастровий номер :02:001:0017, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах с. Антонівка, Ставищенської ОТГ, Київської області;

-відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є власницею земельної ділянки площею 3,1003 га, кадастровий номер :02:001:0017, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно договору оренди землі № 133 від 18.10.2016 земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «Інтерагроінвест» до 30 грудня 2024 року. Відповідно до умов договору оренди земельної ділянки, зокрема п. 3.3, вона не маючи наміру продовжувати договір оренди, заздалегідь, 25.11.2024 повідомила орендаря про свій намір не продовжувати зазначений договір оренди щодо належної їй земельної ділянки та повідомила орендаря, що планує в подальшому обробляти земельну ділянку самостійно. Просив ТОВ «Інтерагроінвест» після збору урожаю не проводити сільськогосподарські роботи.

Всупереч зазначеному, вже після закінчення договору оренди землі вона дізналася, що договір був автоматично продовжений строком до 14.03.2033, без її згоди, у відповідності до додаткової угоди за вимогами ст. 126-1 ЗК України.

30.01.2025 вона повторно звернулася до ТОВ «Інтерагроінвест» із заявою про розірвання договору оренди землі № 133 від 18.10.2016, на що 20.02.2025 отримала відповідь, що договір оренди було автоматично подовжено технічними засобами. Вважає, що відповідач безпідставно продовжує утримувати та використовувати належну їй земельну ділянку. При цьому посилається на положення ст. 41 Конституції України.

21.03.2025 суд відкрив провадження у справі та вирішив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 22.04.2025 о 12:30.

04.04.2025 представник відповідача подав до суду відзив, яким заперечує проти позовних вимог та додатково зазначає, що узв`язку із збільшенням орендної плати між позивачем та відповідачем 23.09.2023 було укладено додаткову угоду до договору оренди землі №133 від 18.10.2016. Крім того, у додатковій угоді було передбачено порядок поновлення договору, де зокрема у пункті 6 сторони погодили, що : «Договір укладено строком на 8 років 2 місяці 11 днів до 30.12.2024 з дня укладення договору оренди земельної ділянки, що є предметом цього договору. У разі відсутності заперечень від однієї з сторін щодо поновлення договору оренди, наданих відповідно до вимог чинного законодавства, цей договір поновлюється у відповідності до ст. 126-1 Земельного кодексу України». Кожна сторона отримала свій примірник договору і не була позбавлена можливості проведення державної реєстрації змін до існуючого права оренди, оскільки сторони не закріпили такого обов`язку за жодною із сторін. Однак позивачка своїм правом звернення до реєстраційної служби не скористалася, тому ТОВ «Інтерагроінвест» було подано відповідну заяву 18.12.2024 до державного реєстратора на реєстрацію відповідних змін до іншого речового права. 12.08.2024 позивачка звернулася із заявою, якою повідомила про небажання продовжувати договірні відносини і після збору урожаю просила повернути належну їй земельну ділянку. Згодом 25.11.2024 надійшла аналогічна заява. 30.01.2025 позивачка звертається з листом про розірвання договору у зв`язку з тим, що він безпідставно продовжений до 14.03.2024 . Одночасно, відповідач проінформував позивачку 31.01.2025 про те що згідно отриманої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо належної позивачці земельної ділянки договір оренди продовжено автоматично на той самий строк, а саме до 14.03.2033 , оскільки у відповідності до ст.126-1 Земельного кодексу України позивачка за місяць до закінчення договору не звернувся до державного реєстратора із заявою про виключення запису про автоматичне поновлення договору оренди землі. Наразі, відповідач добросовісно виконує свої обов`язки визначені договором оренди землі №133 від 18.10.2016. Просить суд в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Інтерагроінвест» про припинення права оренди та витребування земельної ділянки, - відмовити у повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

22.04.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12.06.2025 о 11:00.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти позову посилаючись на обставини викладені у відзиві та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ( а.с. 40-45).

Ознайомившись з позовом, відзивом, матеріалами справи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, суд вважає, що наявні всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.10.2016 ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерагроінвест» укладено договір оренди землі № 133, щодо належної позивачці земельної ділянки площею 3,1002 га , кадастровий номер :02:001:0017, строком дії до 30.12.2024 ( а.с. 11-13). . Договір оренди було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Номер запису про інше речове право 17452942 від 10.11.2016 .

23.09.2023 у зв`язку із збільшенням орендної плати ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерагроінвест» уклали Додаткову угоду до договору оренди землі №133 від 18.10.2016 ( а.с.9).

Окрім збільшення орендної плати, у додатковій угоді сторони погодили строк дії договору та його поновлення. Зокрема, пунктом 6 зазначеної додаткової угоди сторони погодили, що : «Договір укладено строком на 8 років 2 місяці 11 днів до 30.12.2024 з дня укладення договору оренди земельної ділянки, що є предметом цього договору. У разі відсутності заперечень від однієї з сторін щодо поновлення договору оренди, наданих відповідно до вимог чинного законодавства, цей договір поновлюється у відповідності до ст. 126-1 Земельного кодексу України».».

12.08.2024 та згодом 25.11.2024 ОСОБА_1 звернулася із заявою до ТОВ «Інтерагроінвест», якою повідомила про небажання продовжувати договірні відносини і після збору урожаю просила повернути належну їй земельну ділянку ( а.с.10).

30.01.2025 ОСОБА_1 звертається з листом про розірвання договору у зв`язку з тим, що договір оренди належної їй земельної ділянка, незважаючи на неодноразові її звернення , якими вона повідомляла про відмову у подовженні строку дії договору було безпідставно продовжено до 14.03.2033 ( а.с.8).

31.01.2025 ТОВ «Інтерагроінвест» про те що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо належної позивачці земельної ділянки договір оренди продовжено автоматично на той самий строк, який визначено умовами договору про оренді землі № 133, а саме до 14.03.2033 (а.с.15).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав індексний номер витягу 409176616 від 22.01.2025, земельна ділянка з кадастром номером: :02:001:0017, площею 3,1003 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, перебуває в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» на підставі договору оренди землі № 133 від 18.10.2016. У розділі актуальна про державну реєстрацію іншого речового права (номер запису інше речове право 17452942) міститься інформація: « дата укладення договору/ дата державної рестрації 18.10.2016, строк 8 р.2 міс. 12 дн, дата закінчення 14.03.2033, з автоматичним продовженням дії договору, з правом пролонгації, з правом передачі піднайм (суборенда)» ( а.с. 7, 48-49).

Зазначені обставини відповідно до положень ч. 1 ст .82 ЦПК України не потребують доказування, оскільки безспірно визнаються учасниками провадження.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 651 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 ЦК України).

За змістом цих норм у разі зміни договору за домовленістю сторін зобов`язання змінюються (виникають нові) у такому ж порядку, як і при укладенні договору, тобто з моменту, коли про таку зміну було досягнуто домовленості, а у випадку, якщо договір чи закон обумовлюють виникнення зобов`язань за договором, настанням відповідної події, вчиненням сторонами відповідних дій, державною реєстрацією договору чи державною реєстрацією речового права за договором тощо, то й зміна (виникнення нових) зобов`язань за зміненим договором відбувається з моменту настання такої події, вчинення дій, реєстрації договору чи права тощо.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтями 31, 32 Закону України «Про оренду землі» визначені випадки припинення договору оренди землі.

Відповідно до ст. 32-2 Закону України «Про оренду землі» поновлення договорів оренди землі здійснюється в порядку, передбаченому статтею 126-1 Земельного кодексу України.

За змістом статті 126-1 ЗК України договором оренди землі, договором про встановлення земельного сервітуту, договорами про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови може встановлюватися умова щодо поновлення таких договорів.

Якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.

Сторона договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору.

У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк.

З наведеного випливає, що для виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору оренди землі сторона договору повинна була, а саме позивач, не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору подати до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору.

Згідно з абзацом 4 Розділу ІХ Закону України «Про оренду землі» правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюються на умовах, визначених такими договорами, за правилами чинними на момент їх укладення.

Зазначені норми законодавства набрали чинності 16 січня 2020 року згідно із Законом України № 340-Х від 05 грудня 2019 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству».

Судовим розглядом встановлено, що 23 вересня 2023 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 133 від 18 жовтня 2016 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :02:001:0017, площею 3,1002 га (а.с.9), якою сторони досягли в тому числі наступної домовленості викласти пункт 6 зазначеної додаткової угоди:

«Договір укладено строком на 8 років 2 місяці 11 днів до 30.12.2024 року з дня укладення договору оренди земельної ділянки, що є предметом цього договору. У разі відсутності заперечень від однієї з сторін щодо поновлення договору оренди, наданих відповідно до вимог чинного законодавства, цей договір поновлюється у відповідності до ст. 126-1 Земельного кодексу України».

Тобто, на момент внесення змін до договору № 133 від 18.10.2016 шляхом укладення додаткової угоди від 23.09.2023 вже діяли норми визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України, а саме, що норми вищезазначених статей поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству". За таких обставин, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню правила, визначені статтею 126-1 ЗК України.

У свою чергу, на обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона неодноразово направляла на адресу відповідача листи-повідомлення про відсутність наміру продовжувати договір оренди землі, однак, всупереч зазначеному, строк дії договору оренди землі було автоматично продовжено 14.03.2033.

Разом з цим, судом встановлено, що між сторонами досягнуто домовленості щодо поновлення договору оренди землі та визначено, що у разі якщо сторона договору, яка бажає скористатись правом відмови від поновлення договору вона не пізніше як за місяць, до дати закінчення дії договору, подає до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору. У разі відсутності такої заяви після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк.

У свою чергу, позивачем не надано до суду та матеріали справи не містять доказів того, що позивач подавав не пізніш як за місяць до дати закінчення дії договору оренди землі до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору оренди землі. А відтак судом встановлено , що право позивача відповідачем не порушено. Інших обставин які є підставою для припинення договору оренди землі позивачем не наведено. З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються судом на позивача з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 13, 32-2 Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 93, 126-1 Земельного Кодексу України, керуючись ст. ст. 2, 3, 259, 263- 265, 274-279 ЦПК України , суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» про припиненим права оренди та витребування земельної ділянки, - відмовити.

Текст повного судового рішення складено 20.06.2025.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г. Л. Моргун