Провадження № 2/127/6375/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Антонюка В. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за договором купівлі продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 728 від 13.12.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за договором купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 728 від 13.12.2019 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2024, матеріали позовної заяви передані для розгляду судді Королю О. П.

Ухвалою судді Короля О. П. від 25.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

Позов мотивований тим, що 13.12.2019 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» було укладено Договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 728.

За цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У разі несплати обсягу придбаної електричної енергії до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, постачальник універсальних послуг зобов`язаний сплатити Споживачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На виконання умов Договору № 728 від 13.12.2019 року, генеруючою установкою приватного домогосподарства позивача за період з 01.06.2024 року по 30.11.2024 року було вироблено та передано відповідачу електричну енергію загальною вартістю до сплати на суму 136062,16 грн. Натомість відповідач зобов`язання за Договором № 728 від 13.12.2019 року виконав не в повному обсязі, адже позивачу не було виплачено усієї вищевказаної суми придбаної відповідачем електроенергії. Відповідачем на виконання своїх зобов`язань по Договору № 728 від 13.12.2019 року за придбану електричну енергію за період з 01.06.2024 року по 30.11.2024 року було здійснено оплату на загальну суму 33825,20 грн. Станом на 26.12.2024 року борг ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» перед ОСОБА_1 становить 10 2236,96 грн. (136825,20 33825,20). Зазначену суму основного боргу, а також 3 293,47 грн. інфляційні втрати, 861,79 грн. 3% річних, судовий збір в сумі 968,96 грн і витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 9 689,60 грн позивач просить стягнути з відповідача.

04.03.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ», в якому відповідач позовні вимоги визнавав частково та вказав, що здійснив часткову сплату заборгованості після подачі позовної заяви, а повністю борг погасив після відкриття судом провадження. Відповідач просив закрити провадження в справі, посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та не стягувати судові витрати. Щодо штрафних санкцій, посилаючись на положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, просив зменшити неустойку: інфляційні втрати в сумі 3 293,47 грн. та 3% річних в сумі 861,79 грн. Щодо стягнення витрат за надану споживачу професійну правову (правничу) допомогу вказав, що представником позивача надано документи, що підтверджують надання послуг на суму 4 844,80 грн. Відповідач вважає ці витрати непропорційними наданим адвокатом послугам та виконаній роботі і часу витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) із огляду на складність справи та існуючу сталу практику з розгляду цієї категорії справ, вважає, що сума є завищеною і не відповідає критеріям розумного розміру. Справа є малозначною, розглядається в спрощеному провадженні і витрати на правову допомогу в сумі 9 689,60 грн., є завищеними. 05.03.2025 року до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій представник позивача, вказав, що оплата відповідачем основного боргу після подання позовної заяви є підставою для прийняття заяви позивача про зменшення позовних вимог в цій частині і не може бути підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та відсутністю підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат. Представник позивача, підтримуючи вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, вказує, що відповідач помилково ототожнив неустойку з передбаченими ст. 625 ЦК України відповідальністю за невиконання грошового зобов`язання у формі стягнення інфляційних витрат та 3% річних, а тому безпідставно просив їх зменшити, що не передбачено законом. Також вказує, що заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правову допомогу зводяться до цитування низки положень закону, правових висновків Верховного Суду, рішень ЄСПЛ без посилання на фактичні обставини цієї справи. Відповідач не спростовує заявлену суму витрат на правову допомогу. Представник позивача вважає витрати на правову допомогу обґрунтованими та вважає, що відсутні підстави для їх зменшення.

В заяві про зменшення позовних вимог від 05.03.2025 року позивачем зазначено, що відповідачем було сплачено на рахунок ОСОБА_1 основну суму боргу у розмірі 10 2236,96 грн., тому позивач просить прийняти до розгляду заяву про зменшення позовних вимог та стягнути з відповідача за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством № 728 від 13.12.2019 року в сумі 4 155,26 грн., що включає: інфляційні втрати в сумі 3 293,47 грн та 3% річних в сумі 861,79 грн., а також 968,96 грн судового збору та 9 689,60 грн витрати на правничу допомогу адвоката.

У зв`язку з відставкою судді Короля О. П., на виконання розпорядження керівника апарату суду №152/25 від 11.06.2025 та на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 11.06.2025, цивільну справу № 127/42193/24 передано на розгляд судді Вінницького міського суду Вінницької області Антонюка В. В.

Ухвалою суду від 12.06.2025 суддею Антонюком В.В. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше; клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Ухвалю суду від 19.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за договором купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 728 від 13.12.2019, в частині стягнення заборгованості в розмірі 102 236,96 грн. - закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.12.2019 між ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 728.

Згідно умов цього договору сторони погодили, що Споживач має право продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у Споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що не перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим Договором.

Споживач має право на отримання плати за електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, за "зеленим" тарифом, відпущеної постачальнику універсальних послуг в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством.

Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Постачальником універсальних послуг повинен перераховувати кошти для оплати проданої Споживачем електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання та/або з енергії вітру генеруючою установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок Споживача відповідно до заяви-повідомлення.

Вищевказаним договором сторони визначили, що у разі несплати обсягу придбаної електричної енергії до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, постачальник універсальних послуг зобов`язаний сплатити Споживачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Постачальник універсальних послуг несе відповідальність за прострочення оплати за придбану електричну енергію.

Сума по оплаті виробленої та переданої електроенергії виробленої з альтернативних джерел енергії генеруючими електроустановками приватного домогосподарства позивача, що перевищує місячне споживання електричної енергії, відповідачем не заперечується та підтверджується, зокрема, актами купівлі-продажу електричної енергії від 30.06.2024 року, 31.07.2024 року, 31.08.2024 року, 30.09.2024 року, 31.10.2024 року, 30.11.2024 року та Актом звірки взаємних розрахунків по стану за період з 01.06.2024 року по 16.12.2024 року між ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» та ОСОБА_1 за Договором № 728 від 13.12.2019 року.

Відповідач визнав позов частково і сплатив заборгованість в сумі 102 236,96 грн., що підтверджується платіжними інструкціями та визнається сторонами. В іншій частині відповідач позов не визнає.

Позивач визнав сплату відповідачем основної суми боргу та подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята до розгляду.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем оплати за придбану електричну енергію, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 3 293,47 грн. та 3% річних в сумі 861,79 грн.

Отже, сторони скористались процесуальними правами, передбаченими ст. 49 ЦПК України. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд не вбачає підстав для неприйняття визнання позову представником відповідача в частині основної заборгованості за спірним договором та для неприйняття зменшення розміру позовних вимог представником позивача. Повноваження представників сторін не обмежені, їх дії не суперечать інтересам осіб, яких вони представляють.

Суд не вбачає підстав, передбачених ст. 255 ЦПК України, для закриття провадження у справі в частині суми основного боргу, бо позивач не відмовився в цій частині від позову, а зменшив розмір позовних вимог у зв`язку з частковим визнанням позову відповідачем та погашенням ним заборгованості за договором після звернення позивача до суду з позовною заявою.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував свої зобов`язання за договором про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством № 728 від 13.12.2019 року, внаслідок чого позивач нарахував втрати від інфляції та 3% річних на суму заборгованості по платежам за червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2024 року станом на 26.12.2024 року, що становить: 3293,47 грн.- інфляційні втрати та 861,79 грн. - 3 % річних.

Перевіривши розрахунок нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, суд дійшов висновку що цей розрахунок арифметично правильний та обґрунтований, позивач вірно визначив розмір 3 % річних та інфляційних втрат з урахуванням суми заборгованості, періоду прострочення, встановлених індексів інфляції.

Відповідач свого розрахунку нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на спростування наведеного позивачем не надав та наведений позивачем розрахунок не заперечував.

З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, то суд погоджується з доводами позивача, що відповідач помилкового ототожнив неустойку з передбаченими ст. 625 ЦК України відповідальністю за невиконання грошового зобов`язання у формі стягнення 3% річних і інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Водночас формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17.10.2011 у справі 6-42цс11).

Відтак, відсутні правові підстави для зменшення розміру нарахованих 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, то суд враховує, що відповідно до ст. 131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом із тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно із ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішенні «East/WestAllianceLimited» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Суд, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, зважаючи на ціну позову, яка первісно становила 106 392,22 грн. і була зменшена до суми 4 155,26 грн., внаслідок сплати відповідачем основного боргу після відкриття провадження у справі, враховуючи поведінку відповідача вважає, що по даній справі витрати на правничу допомогу є обґрунтованими і пропорційними до предмета спору, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 9 689,60 грн.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору суд виходить з приписів п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, за якими в разі задоволення позову судовий збір в цілому стягується з відповідача на користь позивача. Відтак, судовий збір за подання позовної заявив сумі 968,96 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 530, 533, 549, 610, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 3 293,47 грн. та 3 % річних в розмірі 861,79 грн., в зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу електричної енергії № 728 від 13.12.2019 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968,96 грн., а також витрати на правничу допомогу в сумі 9 689,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 20.06.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця», 21037, м. Вінниця, вул. Пирогова, 131, .

Суддя: