Справа № 143/1237/23
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
19.06.2025 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Бойка А. В.,
з участю секретаря Шуваріної В. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Погребище цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості, -
В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості.
Свої вимоги позивач аргументує тим, що 15.09.2020 між позивачем АТ «КРЕДОБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CL-290103, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 500000,00 грн. строком до 12.09.2025, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 35% річних.
На виконання умов кредитного договорів АТ «КРЕДОБАНК» свої зобов`язання виконав повністю.
Однак відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом 01.12.2023 має заборгованість по вищевказаному кредитному договору в сумі 667323,05грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 408881,66 грн., заборгованість за відсотками 258441,39 грн.
Також позивач зазначає, що 14.09.2020 між ТОВ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 було підписано Анекту-заяву №CL-290103 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Ухвалою Погребищенського районного суду від 05.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
27.06.2024 від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, яке ухвалою суду від 02.07.2024 було задоволено, провадження у справі зупинено до вирішення Господарським судом Вінницької області справи №902/183/24 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність боржника.
25.07.2024 відповідач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надіслав заяву про закриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 14.03.2025 провадження у справі поновлено.
Ухвалою суду від 30.04.2025 підготовче судове засідання закрито, справа призначена до розгляду по суті.
Представник позивача АТ «КРЕДОБАНК» - адвокат Павленко С. В. в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи (а. с. 210).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання жодного разу не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином (а.с. 154-155, 166, 181-182, 190, 193, 195, 203, 2011), про причини неявки суду не повідомив. Відзив не подав. Надіслав до суду клопотання про закриття провадження у справі, яке мотивував наявністю в провадженні Господарського суду Вінницької області справи №902/183/24 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність боржника.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася також, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася завчасно у встановленому законом порядку (а. с. 152-153, 165, 179, 183, 191, 194-195, 202, 210). Відзив не подала.
Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом встановлено, що 15.09.2025 між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № СL-293465 (а. с. 32-34).
Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі.
Відповідно до п. 2.1., 2.3., 2.4 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 500000,00 грн. на строк 60 місяців до 12.09.2025 на наступні цілі:
-на поточні потреби в сумі 416860,19 грн., на поточний рахунок позичальника відкритий у відділенні ПАТ «КРЕДОБАНК» у м. Вінниця;
Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору.
Відповідно до п.п.6.1., 6.2. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до графіків платежів.
Відповідно до п.п. 6.9., 6.10. кредитного договору банк, у випадках передбачених п.3.3. кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку передбаченого п.6.9. кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно із п.п.3.3.2., 3.3.3. кредитного договору) протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п.6.9. кредитного договору).
Відповідно до п. 8.1. кредитного договору за виконання зобов`язань за кредитним договором позичальник несе повну відповідальність перед банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України.
Також 14.09.2020 відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписали Анкету-заяву №СL-290103 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, у якій в розділі ціль отримання кредиту зазначено рефінансування кредитів. В розділі сімейний стан зазначено, що відповідач ОСОБА_1 одружений із співвідповідачкою ОСОБА_2 (а. с. 38).
На виконання умов вищевказаного договору кредиту банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав у повному обсязі та відповідно до копій меморіальних ордерів №49161932 від 15.09.2020, №49161941 від 15.09.2020 та №49161952 від 16.09.2020 перерахував позичальнику 500000,00 грн. (а. с. 9-11).
Позичальник ж своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує.
Згідно із розрахунком заборгованості по кредитному договору № СL-290103 від 15.09.2020 станом на 01.12.2023 заборгованість ОСОБА_1 становить 667323,05 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 408881,66 грн.; заборгованості за відсотками 258441,39 грн. (а. с. 7-8).
У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони ОСОБА_1 01.11.2023 та 03.11.2023 представником АТ «КРЕДОБАНК» відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості. Однак поштові відправлення повернулися відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання (а. с. 44-54).
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За положеннями статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Судом встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення з ОСОБА_1 кредитного договору №CL-290103 від 15.09.2020 та отримання позичальником кредитних коштів в загальній сумі 500000,00 грн.
Однак відповідач ОСОБА_1 порушив взяте на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, а тому з метою захисту прав позивача, як сторони кредитного договору, суму заборгованості слід стягнути у примусовому порядку.
Щодо солідарного стягнення заборгованості слід зазначите таке.
Як вбачається з Анкети-Заяви №CL-290103 від 14.09.2020 підписаної відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 (а. с. 38), а також копій паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 виданого 19.05.2016 Погребищенським РС УДМС України у Вінницькій області (а. с. 39-40) та копії паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 виданого 04.08.2016 Козятинським РС УДМС України у Вінницькій області (а. с. 42-43), ОСОБА_1 на час отримання кредиту перебував у шлюбі із ОСОБА_2 ..
Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.
Таким чином, суд доходить до висновку про наявність підстав для солідарного стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № СL-290103 від 15.09.2025 в розмірі 667323,05 грн.
Водночас суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадженні у справі з підстав наявності в провадженні Господарського суду Вінницької області справи №902/183/24 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність боржника, оскільки ухвалою Господарського суду Вінницької області від 19.02.2025 провадження у зазначеній справі було закрито.
Вирішуючи питання судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи те, що позов задоволено у повному обсязі, отож витрати у вигляді сплати судового збору підлягають присудженню у рівних частинах із відповідачів на користь позивача, оскільки солідарне стягнення судових витрат не передбачено діючим законодавством.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст.15 ЦПК України.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно із положеннями частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Разом з тим, згідно із позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, не долучено доказів які б підтверджували обсяг наданих послуг і виконаних робіт Адвокатським об`єднанням, із зазначенням часу їх виконання та вартістю робіт, не надано акту приймання-передачі виконаних робіт, а тому підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд,-
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження в справі відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя