Провадження №2/755/64/25
"20" травня 2025 р. м. Київ
Дніпровський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Коваленко І.В.,
за участі секретаря судового засідання - Грищенко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради про стягнення сум індексації аліментів та позбавлення батьківських прав, -
06 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» до Дніпровського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 , в інтересах якої діє - адвокат Білоцерковець Юлій Сергійович, з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради про стягнення сум індексації аліментів та позбавлення батьківських прав.
Згідно заявлених вимог позивач просила суд:
«1.Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
2. Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 індексацію аліментів у розмірі 8 090,60 гривень.»
Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач посилається на наступне, що з 27 червня 2013 року вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі, зареєстрованому у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Від даного шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 також 08.11.2013 року. У зв`язку з тим, що подружні відносини у подружжя не склались, позивач подала до суду позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2019 року по справі №308/6793/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено проживати разом з матір`ю, а з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на їх утримання у розмірі 2500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 14.06.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 злісно ухилявся від виконання свого обов`язку зі сплати аліментів, ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, що передбачене частиною 1 статті 164 КК України. Відсутність бажання ОСОБА_2 у вихованні дітей підтверджується заявою самого ОСОБА_2 від 07.11.2020 року, у якій він вказав, що повністю розуміючи значення своїх дій та без будь-якого тиску зі сторони, діючи відповідно до власного волевиявлення та на підставі прийнятого ним рішення, він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав у встановленому законодавством порядку відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також означеною заявою ОСОБА_2 просить відповідні органи розглядати заяву про позбавлення його батьківських прав за його відсутності. Окремої уваги заслуговує той факт, що з моменту ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, він жодного платежу з їх сплати не вчинив. Станом на дату подання позову загальна заборгованість по аліментах складає 315 000,00 гривень, про що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження АСВП 62085079 складено розрахунок заборгованості. В рамках виконавчого провадження до ОСОБА_2 неодноразово застосовувались заходи примусу у вигляді штрафів та інших обмежень його прав у зв`язку з великим борговим зобов`язанням по аліментах. Передбачені Законом заходи впливу результатів не дали. Також, висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 02.02.2022 року №31/23/02-19 констатовано, що виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 відносно його малолітніх синів - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 08.11.2013 року. Таким чином, позивач вважає, що наявні усі підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та у зв`язку з наявною великою сумою заборгованості зі сплати аліментів для проведення їх індексації.
06 листопада 2024 року в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В.
14 листопада 2024 року згідно ч.7 ст. 187 ЦПК України, з відділу з питань реєстрації проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА отримана інформація про реєстрацію відповідача ОСОБА_2 , яка збігається із зазначеною в позовній заяві.
15 листопада 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою позовну заяву залишено без руху, та надано можливість позивачу виправити недоліки в строк не більше ніж три дні з дня отримання позивачем ухвали.
27 листопада 2024 року представник позивача Білоцерковець Юлій Сергійович на виконання вимог ухвали суду від 15 листопада 2024 року, подав заяву про усунення недоліків.
02 грудня 2024 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання.
23 січня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача та представника третьої особи підготовче засідання відкладено до 03.03.2025 року об 11:00 год.
03 березня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02 квітня 2025 року на 09 год. 30 хв.
03 березня 2025 року, у зв`язку з першою неявкою відповідача у судове засідання для розгляду справи по суті, про якого були відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час та місце судового засідання, судове засідання відкладено до 20.05.2025 року на 14 год. 00 хв.
У судове засідання, призначене на 20.05.2025 року позивач та її представник - адвокат Білоцерковець Ю.С. у судове засідання не з`явились, через систему «Електронний суд» подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Представник третьої особи - Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, як органу опіки та піклування Ужгородської міської ради, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Положеннями ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Станом на час розгляду справи згідно відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА №122267646 від 14.11.2024, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Кіров Калузької області Російської Федерації, з 26.06.1986 по день надання відповіді зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.41 т.1)
На вказану адресу, яка є офіційним місцем реєстрації проживання фізичного особи - відповідача ОСОБА_2 , судом надсилались рекомендовані повідомлення про судовий розгляд разом з ухвалою про відкриття провадження та примирником позовної заяви з додатками, однак відповідач у судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судові повістки, що направлялися на адресу зареєстрованого місця проживання, повертались до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення «за закінченням терміну зберігання».
Інформація про розгляд справи розміщувалась на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України.
Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Враховуючи викладене та позицію сторони позивача, у судовому засіданні встановлені підстави відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, при цьому сторонам надана можливість представити свою позицію по справі під час судового провадження за умов, які не ставлять їх в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною, що в свою чергу відповідає розумному балансу їх інтересів та дотриманню розумних строків розгляду справи.
Суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших.
Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.
Регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом України з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. (стаття 1 Сімейного кодексу України)
Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. (стаття 3 Сімейного кодексу України.
Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. (ч. 1 ст.121 Сімейного кодексу України).
Судом встановлено, що з 27 червня 2013 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 221, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 .
У шлюбі у сторін народилися двоє дітей - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області.
Отже, походження малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується актовими записами про народження №1424 та №1425, складеними 20.11.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що 20.11.2013 видано свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (а.с.29-30 т.1).
19 грудня 2019 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів.
Шлюб, зареєстрований 27 червня 2013 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 221, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розірвано.
Малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд залишив проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот грн. 00 коп.) грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду 14 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот грн. 00 коп.) грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду 14 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
За нормою ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як убачається зі змісту рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2019 року (справа №308/6793/19), відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу разом з позивачкою та стягнення з нього на користь позивачки аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно на утримання дітей, про що надав заяву відповідного змісту.
07 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_2 склав та підписав заяву, за змістом якої повідомив уповноваженим органам України, що він повністю розуміючи значення своїх дій та без будь-якого тиску зі сторони, діючи відповідно до власного волевиявлення та на підставі прийнятого ним рішення, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав у встановленому законодавством порядку відносно його малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просив також відповідні повноважні органи України розглянути справу за цією заявою та прийняти відповідне рішення за його відсутності. Справжність підпису ОСОБА_6 у вказаній заяві була засвідчена приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу Семен Ю.Ю.; особу ОСОБА_2 встановлено, його дієздатність нотаріусом перевірено. (а.с.12 т.1)
22 грудня 2022 року, у виконавчому провадженні НОМЕР_7, відкритому на підставі виконавчого листа №308/6793/19, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Кияницею Лілією Сергіївною, у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_2 у розмірі 63 000,00 грн. (а.с. 34-35 т.1)
27.09.2024 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дидюком Б.О. складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_7, відкритому на підставі виконавчого листа №308/6793/19, виданого 23.12.2029 Ужгородським міськрайонним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання двох малолітніх дітей. Як вбачається зі складеного розрахунку, загальний розмір заборгованості станом на 01.09.2024 складає 315 000,00 гривень. (а.с.17 т.1)
Як убачається зі змісту Висновку органу опіки та піклування Ужгородського місьвиконкому від 02.02.2022 року №31/23/02-19: «Виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, розглянувши заяву та матеріали гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відносно його малолітніх синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомляє наступне:
Гр. ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від даного шлюбу у них народилися сини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 20.11.2013 року, та в книзі реєстрації народжень 20.11.2013 року зроблено актовий запис за№ 1425. Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 20.11.2013 року, та в книзі реєстрації народжень 20.11.2013 року зроблено актовий запис за № 1424.
19.12.2019 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі №308/6793/19 шлюб між ними було розірвано, малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати разом з їх матір`ю, а з батька стягнуто аліменти на їх утримання у розмірі 2500 грн. 00 коп. помісячно, на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду 14 червня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
Зі слів матері дітей батько не займається вихованням синів з 2019 року, їх здоров`ям не цікавиться, аліментів не платить, жодної матеріальної допомоги не надає.
Ухилення гр. ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , від виховання дітей підтверджується довідкою Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І ступеня з угорською мовою навчання - угорськомовна гімназія» Ужгородської міської ради Закарпатської області 07.12.2021 року №572, довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах 06.12.2021 року НОМЕР_7.
Згідно довідки навчального закладу за час навчання дітей у школі батько у закладі не з`являвся, участі у вихованні дітей не брав.
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованість ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі сплати аліментів на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 01.12.2021 року становить 150 000 грн. 00 коп.
Крім того, батьком дитини подано нотаріальну посвідчену заяву про відмову від батьківських прав.
Дане питання 24.01.2022 року розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дітей. На засідання комісії батько дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не з`явився, хоча про час та місце його проведення, був належним чином повідомлений (запрошення № 16/23/01-19 від 20.01.2022 року). На засіданні було заслухано маму дітей, яка повідомила, що гр. ОСОБА_2 участі у вихованні дітей не приймає протягом тривалого періоду часу, здоров`ям та розвитком малолітніх не цікавиться, аліменти не сплачує.
Всі наведені обставини свідчать про те, що батько дітей свідомо ухиляється від їх виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітніх, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє освоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 164 Сімейного Кодексу України, враховуючи інтереси малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, вважає за доцільне:
1.Позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відносно його малолітніх синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
2. Роз`яснити гр. ОСОБА_2 , що на підставі ст.ст. 168, 169 Сімейного Кодексу України, батьки, які позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, а також мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.» (а.с.9-11 т.1).
Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
У даній справі суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно їх дітей, ураховуючи наступне.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частина перша статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").
Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України).
Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.
У даному випадку суд дійшов висновку про наявність свідомого ухилення та винної поведінки відповідача ОСОБА_2 , як батька, у не спілкуванні з дітьми та не прийнятті ним участі у їх вихованні, оскільки відповідач не був позбавлений інформації про місце проживання дітей, судом не встановлено наявності будь-яких перешкод для батька у спілкуванні з дітьми, непереборні обставини, які не дозволяють батькові реалізовувати свої батьківські обов`язки, відсутні.
Приймаючи рішення у цій конкретній справі, суд виходить з того, що на перше місце мають ставитись "якнайкращі інтереси дітей", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Із матеріалів справи чітку вбачається, що після судового рішення, яким покладено на відповідача обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дітей, відповідач не лише надав нотаріальну згоду на позбавлення його батьківських прав, але й не виконує свого обов`язку щодо виконання рішення суду в частині сплати аліментів на утримання дітей, внаслідок чого має значну заборгованість у виконавчому провадженні, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, та є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо малолітніх дітей.
Врахувавши поведінку відповідача, який занадто тривалий час фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, відсутність будь-яких фактичних даних про те, що відповідач дійсно намагався відновити спілкування з дітьми та брати участь у їх вихованні, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, ОСОБА_2 свідомо ухиляються від їх виконання. У зв`язку з цим позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей позитивно вплине на долю дітей, забезпечить захист їх прав та інтересів.
Врахувавши конкретні обставини справи, "якнайкращі інтереси дітей", а також те, що відповідач не підтримує стосунків з дітьми протягом тривалого часу, не цікавиться їхнім життям, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей та спілкування з ними, і така поведінка відповідача не зазнала змін після звернення позивача з даним позовом до суду, суд дійшов висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання зазначених батьківських обов`язків.
Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідачу створювали перешкоди у спілкуванні з дітьми.
Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому, враховуючи відсутність будь-якого спілкування відповідача з дітьми тривалий час, існування реальної можливості виконання батьківських обов`язків, проте їх свідоме невчинення, відсутність зацікавленості у перебуванні дітей в шкільних виховних закладах, станом їх здоров`я та вихованням, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав.
У цій справі доведено нехтування відповідачем потребами своїх дітей, порушення прав дітей на належне батьківське виховання та не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо спілкування з дітьми та виховання. Відповідач не довів зміну своєї поведінки щодо дітей, реальне прагнення здійснювати належне піклування за ними, не спростував свідомого нехтування обов`язками батька щодо власних дітей.
У матеріалах справи відсутні докази, що відповідач вживав заходів щодо спілкування з дітьми, цікавився їхнім станом здоров`я, внутрішнім світом, брав участь у вихованні дітей. Зміни поведінки відповідача до власних дітей не відбулось, свідомого нехтування обов`язками батьків щодо дітей не спростовано, тому наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав і саме таке рішення відповідатиме вимогам Закону України "Про охорону дитинства", Конвенції про права дитини, нормам СК України.
Позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дітей, отже, має законну мету і втручання у права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.
Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Тобто, відповідач не позбавлений можливості все ж таки змінити своє ставлення до дітей та їх виховання і у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах (стаття 169 СК України), а також не позбавлений можливості звернутись до суду із заявою про надання йому права на побачення з дітьми (ст. 168 СК України).
Вирішуючи відповідний спір в частині позбавлення батьківських прав суд з урахуванням конкретних обставин цієї справи керувався правовими позиціями Верховного Суду викладеними у його постановах, зокрема у справі №202/7712/18 від 21.07.2021 року, №331/8310/15 від 02.08.2021 року, №203/3505/19 від 26.01.2022 року, №398/4299/17 від 27.01.2021 року та №202/7712/18 від 21.07.2021 року.
Позовну вимогу про стягнення суми індексу інфляції на заборгованість по аліментам суд уважає необхідним залишити без задоволення з огляду на таке.
Частинами 1 та 2 ст. 184 СК України визначено, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. У разі самостійного надіслання стягувачем виконавчого документа безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю чи фізичній особі, зазначеним у частині першій статті 7 цього Закону, індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Згідно з ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.
Оскільки, здійснення розрахунків заборгованості по аліментах (індексації аліментів) відноситься до повноважень виконавця, з метою не порушення його дискреції, суд не вправі здійснювати такий розрахунок, підміняючи особу, що здійснює виконавче провадження, та перебирати на себе повноваження виконавця щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до його компетенції. До того ж, незгода з діями виконавця щодо проведення індексації аліментів може бути вирішена судом виключно в порядку, що передбачений розділом VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».
Таким чином суд роз`яснює, що у випадку неналежного перерахунку заборгованості по аліментам без врахування індексації позивач не позбавлена звернутися за захистом своїх прав до суду у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, що регулюється нормами розділу VІІ ЦПК України, а не в порядку позовного провадження.
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати щодо судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 51 Конституції України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280, 281, 268, 273, 353, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 7, 14, 19, 141, 142, 150, 153, 155, 157, 164, 166 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради про стягнення сум індексації аліментів та позбавлення батьківських прав, - задовольнити частково.
Позбавити громадянина України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 . тел. НОМЕР_6 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Кіров Калузької області Російської Федерації, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .)
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складений 29 травня 2025 року.

С у д д я :