Справа № 214/3562/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 червня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді - Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Фастовець Ю.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Ратушної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення їх спільною дитиною трирічного віку, посилаючись на перебування у відпустці по догляду за дитиною. В обґрунтування вимог зазначила, що від шлюбу з відповідачем вони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина перебуває на вихованні та утриманні матері, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, відповідач в добровільному порядку не виділяє належних коштів на її утримання, тому просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 28 квітня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на вимогах наполягала з підстав, викладених у тексті позовної заяви.

Представник відповідача адвокат Ратушна О.В. у судовому засіданні вимоги позову не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, вказавши, що відповідач згоден на 1/12 частки від його доходу.

В обґрунтування відзиву на позов представником відповідача зазначено про добровільне надання фінансової допомоги відповідачем як дитині, так і позивачці, що підтверджується відповідними платіжними документами, виконує свої обов`язки за виданим судом судовим наказом від 07 травня 2025 року про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. На утриманні відповідача перебуває його мати ОСОБА_4 , яка є пенсіонеркою за віком, отримуючи лише пенсію, який є вкрай недостатнім для задоволення базових життєвих потреб та якій він допомагає матеріально, що також підтверджується письмовими доказами. Відповідач є військовослужбовцем, однак постійно потребує значних коштів для забезпечення за власний рахунок повноцінного харчування, належного військового спорядження, обладнання, тощо, що істотно обмежує його фінансові можливості. Зазначено щодо посилання на положення пункту 5 статті 75 СК України та у зв`язку з наявністю факту подружньої зради з боку ОСОБА_1 , що підтверджується наданими доказами, оскільки поведінка позивачки є аморальною та принизливою по відношенню до відповідача, як чоловіка, просить відмовити у задоволенні вимог. У разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для стягнення аліментів, відповідач просить стягувати 1/12 частку його доходу (заробітку).

Суд, вислухваши учасників справи, дослідивши матеріали, дійшов таких висновків.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 07 липня 2022 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5 - копія свідоцтва), від якого мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6 - копія свідоцтва), яка проживає разом з матір`ю, що не заперечується відповідачем.

Позивач не працює у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення донькою трьох років, відповідач матеріальну допомогу на утримання дружини не надає.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Крім того, відповідно до вимог статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно (ст. 77 СК України).

Згідно статті 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Право на аліменти у дружини (чоловіка) виникає як у період шлюбу, так і після його розірвання, а також якщо шлюб не був офіційно зареєстрований.

Верховний Суд у постанові від 13 червня 2019 року у справі № 201/2097/17 (провадження № 61-26230 ск 18) вказав, що у частинах другій та четвертій статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №712/4702/19, право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Також Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) зазначив, що тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Так, суд ураховує наявність судового наказу від 07 травня 2025 троку у справі № 214/3555/25 (провадження № 2-н/214/659/25) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% гарантованого прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25.04.2025 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

Стосовно посилань сторони відповідача на положення частини 5 статті 75 СК України, відповідно до якої права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного кримінального правопорушення, якщо це встановлено судом, суд вважає зазначити наступне.

У статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З наведеного вбачається, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, про що також викладено у постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 910/3191/20.

На підставі частини 7 статті 81 ЦПК України судом здійснено пошук в Єдиному державному реєстрі судових рішень щодо відомостей про розірвання шлюбу між сторонами, відповідно до якого рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2025 року у справі № 214/3560/25 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Згідно тексту рішення, до суду з позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_1 звернулася 25 квітня 2025 року, вказавши щодо припинення шлюбних відносин між нею з чоловіком близько року тому, що не заперечувалось стороною відповідача згідно поданої заяви про визнання позову та свідчить про фактичне припинення шлюбних стосунків між сторонами тривалий період.

Тому надані представником відповідача скріпи з інтернет-мереж стосовно наявності стосунків позивачки з іншим чоловіком (без прив`язки до дати таких скрінів), суд не розцінює як негідну поведінку ОСОБА_1 у шлюбних відносинах та підставу для відсутності права на отримання аліментів на своє утримання, як матері їх спільної з відповідачем дитини.

Стосовно перебування на утриманні відповідача непрацездатної матері, то відповідачем не надано доказів того, що він є єдиною дитиною у своєї матері, який несе тягар по утриманню непрацездатної матері, який і не надано сукупний розмір її доходу за відомостями органу Державної податкової служби України, оскільки довідка про розмір пенсії не підтверджує відомостей щодо відсутності інших доходів матері відповідача.

Верховний Суд в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 382/1093/16-ц (провадження № 61-12568св18), вирішуючи вимогу про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання зазначив, що «не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо перебування на його утриманні непрацездатної матері, оскільки судами встановлено, що вона є пенсіонером за віком та отримує пенсію».

Доводи відповідача про те, що він у добровільній формі систематично сплачує аліменти на доньку, на підтвердження чого надає квитанції, не спростовують заявлені вимоги по справі, оскільки предметом позову у даній справі є стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, а не стягнення аліментів на дитину. Крім того, факт добровільного перерахування коштів відповідачем, в силу частини четвертої статті 84 СК України, не позбавлять права позивача заявити позов про стягнення аліментів на своє утримання (постанова Верховного Суду від 13 червня 2019 року у справі № 201/2097/17 (провадження № 61-26230 ск 18).

Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач є особою працездатного віку, проходить військову службу та отримує грошове забезпечення, матеріалами справи не спростовано факт спроможності останнім надання утримання дружині, яка проживає зі спільною дитиною і якій не виповнилось три роки, тому чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині, а відтак суд дійшов висновку наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, як на дружину, яка доглядає малолітню дитину до трьохрічного віку.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з принципу справедливості та розумності, ураховуючи наявність у відповідача інших аліментних зобов`язань, потреби дружини та можливості відповідача і присуджує аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача, що буде відповідати інтересам обох сторін.

Відповідно до положень статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Датою подачі позову є 25 квітня 2025 року.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 1 211, 20 грн.

Керуючись статями 74, 77, 84 СК України, статями 10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 278-279, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років - повністю.

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь та на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи стягнення з 25 квітня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційног суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 30 червня 2025 р.

Суддя А.В. Ткаченко