ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м.Суми

Справа №592/7610/23

Номер провадження 22-ц/816/590/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України»,

третя особа Професійна спілка «Вибір» Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кондратенка Юрія Миколайовича

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 липня 2024 року, в складі судді Алфьорова А.М., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

01 червня 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Кондратенка Ю.М., звернувся до суду з позовом до АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (далі АТ «НСТУ»), третя особа Професійна спілка «Вибір» АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», про поновлення його на роботі, стягнення заробітної плати.

Свої вимоги мотивував тим, що з 21 серпня 1995 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював телеоператором. Наказом № 49-к від 02 травня 2023 року був звільнений з посади телеоператора на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці. Вважає, що його звільнено безпідставно, з порушенням додаткових гарантій і порядку звільнення, передбачених ст.ст. 2-1, 22, 40, 42, 43, 49-2, 141, 252 КЗпП України, ст.ст. 39, 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». В силу вимог ст. ст. 43, 252 КЗпП України, ст. 39, 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та положень ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» перед проведенням звільнення працівника, який є членом виборного профспілкового органу, відповідач повинен звернутися з відповідним обґрунтованим письмовим поданням саме до виборного профспілкового органу Професійної спілки «Вибір» АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», членом якої він є. За попередньою згодою на звільнення його до належного комітету профспілки відповідач не звертався, хоча листом № 1 від 26 квітня 2023 року був належно повідомлений про обрання його секретарем виборного профспілкового органу Професійної спілки «Вибір» АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України».

Він має переваги на залишення на посаді телеоператора у порівнянні з іншими працівниками (яких відповідач не звільняв), оскільки він має значно більший безперервний стаж роботи у відповідача на зазначеній посаді та найвищу продуктивність праці, що визнані не тільки роботодавцем.

Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що менеджер філії, який підписав наказ про його звільнення, вдався до хитрощів зазначивши у п. 1 наказу декілька підстав для звільнення із займаної посади, що порушує принцип правової визначеності. Удавані (фіктивні) зміни в організації виробництва і праці та відсутність реального скорочення посади телеоператора у філії АТ «НСТУ» «Сумська регіональна дирекція» не можуть бути підставою для звільнення його. Перед звільненням йому не було надано можливості своєчасно ознайомитись з новим штатним розписом відповідача, усіма наявними вакантними посадами та посадовими інструкціями до них, рішеннями, іншими розпорядчими актами, незрозуміло, які саме відбулися зміни в організації виробництва і праці у зв`язку з якими його звільнено з посади телеоператора.

Крім того, в день звільнення з ним не провели повного розрахунку, не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за роботу у вихідні дні за період 2022-2023 років, яка оплачується у подвійному розмірі.

Посилаючись на викладене, просив суд:

- визнати незаконним та скасувати виданий менеджером філії АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Сумська регіональна дирекція» О.Такулом наказ №49-к від 01 травня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити його на попередній роботі;

- стягнути з відповідача на його користь невиплачену при звільненні заробітну плату у розмірі 58050 грн 23 коп., а також середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 03 травня 2023 року;

- стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», третя особа Професійна спілка «Вибір» АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кондратенко Ю.М., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зазначає, що вирішуючи справу суд не врахував, що долученим самим відповідачем до матеріалів справи письмовим доказом: «Техніко-економічне обґрунтування рішення правління АТ «НСТУ» щодо змін виробництва й праці АТ «НСТУ», що затверджені рішенням правління АТ «НСТУ» №354 ід 26 грудня 2022 року, фактично спростовується твердження відповідача про необхідність скорочення саме телеоператорів і журналістів, оскільки у цьому документі ідеться про скорочення саме адміністративного апарату АТ «НСТУ», а не телеоператорів, оскільки введення правлінням АТ «НСТУ» «нової моделі роботи» передбачає значне збільшення кількості знімальних груп із збільшення чисельності телеоператорів. При цьому судом не враховано, що у Сумській області налічується 51 територіальна громада, де мають здійснювати свою професійну діяльність знімальні групи у склад яких входять телеоператори. За таких обставин штатна чисельність посад телеоператорів у філії АТ «НСТУ» «Сумьска РД» має збільшитись з 5 до 51.

Вказує, що відповідач визнав, що не звертався з обґрунтованим письмовим поданням про надання згоди на звільнення позивача ОСОБА_1 до виборного профспілкового органу, членом якого є позивач, і тому судом зупинялося провадження «до отримання згоди виборного органу на звільнення ОСОБА_1 », комітет якого встановив відсутність фактичних і правових підстав для надання згоди на звільнення позивача з посади з 02 травня 2023 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Також комітет профспілки встановив, що АТ «НСТУ» як юридична особа не була ліквідована чи реорганізована і Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців таких відомостей теж не містить; не змінився і правовий статус філії АТ «НСТУ» «Сумьска РД»; трудові функції всіх операторів АТ «НСТУ» є аналогічними. Комітет профспілки вважає, що ОСОБА_1 має перевагу в порівнянні з іншими телеоператорами філії АТ «НСТУ» «Сумьска РД» на залишення на роботі, оскільки мав кращі показники праці (найбільший досвід роботи, високу продуктивність праці).

Відповідач не довів відсутність у позивача переважного права на залишення на роботі і сам визнав, що заходи щодо перевірки переважного права позивача на залишення працювати на посаді кореспондента не здійснювались.

Рішення суду не містить обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з АТ «НСТУ» на користь ОСОБА_1 невиплаченої всупереч ст.ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні заробітної плати у розмірі 58050, 23 грн, а саме компенсації за роботу у 40 вихідних днів 2022-2023 років, у які позивачем на місці подій зроблено 293 авторські матеріали, що були використані і опубліковані АТ «НСТУ».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач АТ «НСТУ» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне на обґрунтоване. Заперечуючи доводи позивача, вказує про відсутність у державному реєстрі інформації про державну реєстрацію вказаної професійної спілки станом на 28 квітня 2023 року, що виключало можливість встановити факт створення такої профспілки, обрання складу її керівних органів, в тому числі позивача. Невиконання працівником обов`язку по інформуванню роботодавця про обрання його до виборного органу профспілки виключає відповідальність роботодавця щодо звільнення такого працівника без одержання згоди виборного органу профспілки. Рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення позивача з посади телеоператора вважає необґрунтованим, не вказано в чому полягає порушення гарантій для працівника, обраного до профспілкового органу.

Вважає, що АТ «НСТУ» дотримано порядок звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У даній ситуації виключалася можливість роботодавця застосувати переважне право на залишення позивача на роботі, оскільки він не обрав вакантної посади для переведення, а іншої рівнозначної посади у відповідному структурному підрозділі не залишилось. Доводить про вжиття відповідачем всіх можливих заходів для залишення на роботі працівників, посади яких скорочуються, у тому числі позивача.

Відповідач заперечує факт залучення позивача до роботи у вихідні дні та, відповідно, виникнення у роботодавця обов`язку оплачувати таку роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Кондратенка Ю.М. про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки явка сторін до апеляційного суду є необов`язковою, позиція позивача та його представника є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Кондратенка Ю.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти скарги представника відповідача ОСОБА_2 , пояснення представника третьої особи Назаренка І.Ю., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 21.08.1995 р. ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (далі АТ «НСТУ»), працював телеоператором.

АТ «НСТУ» керуючись ст. 49-2 КЗпП України, відповідно до рішенням правління АТ «НСТУ» від 24.01.2023 р. (протокол № 359), наказу АТ «НСТУ» від 24.01.2023 р. № 47 «Про введення в дію змін до структури та штатного розпису АТ «НСТУ», наказу АТ «НСТУ» від 25.01.2023 р. № 49 «Про організацію заходів, пов`язаних зі змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) в АТ «НСТУ» посада телеоператора управління виробництва регіонального контенту Бюро виробництва регіонального контенту скорочується.

ОСОБА_1 був повідомлений, що посада яку він обіймає підлягає скороченню, а він вивільненню та запропоновано відповідно до наказу АТ «НСТУ» від 25.01.2023 № 49 «Про організацію заходів, пов`язаних зі змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) в АТ «НСТУ» ознайомитися із переліком усіх вакантних посад в АТ «НСТУ» та обрати відповідну до його кваліфікації та стану здоров`я вакантну посаду для переведення. Крім того, повідомлено, що не раніше 2-х місячного терміну з моменту одержання персонального письмового попередження ОСОБА_1 підлягає звільненню з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується персональним письмовим попередженням від 16.02.2023 р. про наступне вивільнення АТ «НСТУ».

16.02.2023 р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до філії АТ «НСТУ» «Сумська регіональна дирекція» про переведення його на посаду телеоператора відділу виробництва регіонального контенту бюро інформаційного контенту на умовах строкового трудового договору з 01.05.2023 р.

ОСОБА_1 було повідомлено, що станом на 16.02.2023 р. вакантна посада «телеоператор відділу виробництва регіонального контенту бюро інформаційного контенту» у філії АТ «НСТУ» «Сумська регіональна дирекція» відсутня. З вакансіями по філіям та центральній дирекції АТ «НСТУ» він був ознайомлений 16.02.2023 р., що підтверджується листом № 116-2-08/45 від 28.02.2023 р. АТ «НСТУ» «Сумська регіональна дирекція».

ОСОБА_1 було запропоновано розглянути можливість переведення на посаду телеоператора відділу виробництва регіонального контенту бюро інформаційного контенту на умовах строкового трудового договору на період тимчасової відсутності основного працівника (мобілізація до лав ЗСУ), що підтверджується листом № 116-2-08/91 від 25.04.2023 р. АТ «НСТУ» «Сумська регіональна дирекція».

25.04.2023 р. головний редактор бюро інформаційного контенту А.Крамченков звернувся до менеджера філії філії АТ «НСТУ» «Сумська регіональна дирекція» ОСОБА_3 з поданням про розгляд питання звільнення ОСОБА_1 телеоператора управління виробництва регіонального контенту Бюро виробництва регіонального контенту.

Наказом № 49-К від 01.05.2023 р. «Про звільнення ОСОБА_1 » АТ «НСТУ» звільнено ОСОБА_1 , телеоператора управління виробництва регіонального контенту Бюро виробництва регіонального контенту із займаної посади 02.05.2023 р., у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та у зв`язку із ознайомленням його з усіма вакантними посадами, які були чи з`явилися в АТ «НСТУ» в період проведення процедури вивільнення, необранням вакантної посади для переведення, відповідно до наявної у нього спеціальності та кваліфікації та необранням інших запропонованих йому вакантних посад у АТ «НСТУ», які не відповідають спеціальності та кваліфікації, але передбачають роботу, яку ОСОБА_1 міг би виконувати з урахуванням кваліфікації, досвіду роботи і стану здоров`я, у порядку передбаченому ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 повідомила, що працювала у відділі кадрів, процедура скорочення почалась з 24.01.2023 р. Працівників ознайомлювали з вакантними посадами. У вихідні дні наказів про роботу ОСОБА_1 не було.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 зазначила, що вона працювала кореспондентом АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», є членом професійної спілки «Вибір» АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України». АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» не зверталась за погодженням до профспілки щодо звільнення ОСОБА_1 , профспілка згоди на звільнення не надавала.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що з 01.02.2022 р. по 01.02.2024 р. працював у АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України». Про скорочення працівників на зборах було повідомлено всіх працівників, в тому числі ОСОБА_1 та ознайомлено з усіма вакантними посадами, які були чи з`явилися в АТ «НСТУ» в період проведення процедури вивільнення, необранням вакантної посади для переведення. ОСОБА_1 до роботи у вихідні дні не залучався, відповідні накази не виносились.

На виконання ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.10.2023 р. надано рішення виборного профспілкового органу комітету Професійної спілки «Вибір» АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 04.11.2023 р. «Про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 ».

Рішення комітету вмотивоване тим, що на час звільнення ОСОБА_1 була відсутність реального скорочення посад телеоператорів, а також не дотримано порядок звільнення позивача ОСОБА_1 .

Рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі суд першої інстанції мотивував тим, що роботодавцем було дотримано законодавчо встановлених вимог про наступне вивільнення працівника за два місяці, не обрання ним вакантної посади для переведення та відсутність іншої рівнозначної посади у відповідному структурному підрозділі, виключало можливість роботодавця застосовувати переважне право на залишення його на роботі. При цьому суд, з посиланням на відсутність даних про реєстрацію професійної спілки «Вибір» АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», надав критичну оцінку рішенню цього, профспілкового органу про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 через його необґрунтованість. За відсутності доказів роботи ОСОБА_1 у вихідні дні суд не вбачав підстав для стягнення заробітної плати.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частина шоста ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведене звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевірити їх відповідність законові.

Частина 1 ст. 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат;

11) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

З аналізу наведеної норми вбачається, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Право на залишення на роботі, передбачене ч. 1 ст. 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування на іншу посаду, оскільки переважне право на залишення на роботі враховуються при скороченні декількох посад, тобто інші рівнозначні посади залишаються у відповідному структурному підрозділі, і тоді роботодавець застосовує переважне право та надає право на залишення на роботі.

Із штатного розпису вбачається, що посади телеоператора в управлінні виробництва регіонального контенту Бюро виробництва регіонального контенту було лише 2 і обидві вони скорочувались.

Позивач не обрав вакантної посади для переведення, а іншої рівнозначної посади у відповідному структурному підрозділі не залишилось, що виключає можливість роботодавця застосовувати переважне право на залишені на роботі позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, у АТ «НСТУ» мали місце зміни в організації виробництва і праці в частині скорочення чисельності штату працівників і позивач ОСОБА_1 більше як за два місяці був попереджений про наступне вивільнення, ознайомлений з усіма вакантними посадами. ОСОБА_1 від переведення на тимчасово вакантну посаду відмовився, а іншої рівнозначної посади у відповідному структурному підрозділі не залишилось, що виключало можливість роботодавця застосовувати переважне право на залишені на роботі позивача.

Таким чином, судом першої інстанції правильно надано оцінку вказаним вище доводам та доказам, висновки суду відповідають встановленим фактичним обставинам та правильно застосовано ст. 42 КЗпП.

Обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

АТ «НСТУ» на виконання вказаних вище вимог законодавства ознайомлювало працівників, посади яких скорочуються, в тому числі позивача з усіма вакантними посадами, які існували протягом всього періоду процедури скорочення та які з`явились в цей період.

AT «НСТУ» мало вакантні посади у центральній дирекції та у 22 філіях. Для збільшення можливості залишення працівників на роботі хоч і на умовах строковості відповідач прийняв рішення пропонувати працівникам зайняти тимчасово вільні посади.

Листом від 25.04.2023 № 116-2-08/91 позивачу запропоновано розглянути можливість переведення на посаду телеоператора відділу виробництва регіонального контенту Бюро інформаційного контенту на умовах строкового трудового договору на період тимчасової відсутності основного працівника (мобілізація до лав ЗСУ). Позивач не погодився на тимчасове переведення на вказану посаду, про що власноруч зазначив 02.05.2023 на копії відповідного листа.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 січня 2018 року у справі № 452/832/16, тимчасово вільна посада (в даному випадку у зв`язку з мобілізацією основного працівника до лав ЗСУ) не є вакантною в розумінні КЗпП України.

Таким чином, відповідач вжив всіх можливих заходів для залишення на роботі працівників, посади яких скорочуються, в тому числі позивача. Судом першої інстанції правильно встановлено вказану обставину.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно ч. 7 ст. 43 КЗпП рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування роботодавцем фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. у справі № 6-703цс15.

Суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

На виконання вказаних вимого закону судом першої інстанції було надано оцінку рішення профспілкового комітету Професійної спілки «Вибір» АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 04.11.2023 р. «Про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 ».

Встановивши, що із 24.01.2023 р. у відповідача фактично розпочато процедуру скорочення чисельності та штату працівників і у вказаній філії прийнято рішення про скорочення, окрім інших, дві штатних посад саме телеоператорів управління виробництва регіонального контенту. Одну із вказаних штатних посад у вказаному управлінні обіймав позивач ОСОБА_1 . Тобто, у філії АТ «НСТУ» «Сумська регіональна дирекція» скорочено всі посади телеоператорів управління виробництва регіонального контенту.

Однак, рішення комітету профспілки вмотивоване тим, що на час звільнення ОСОБА_1 була відсутність реального скорочення посад телеоператорів та не дотримано порядок звільнення позивача ОСОБА_1 .

Відповідно, суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість рішення профспілкового комітету Професійної спілки «Вибір» АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 04.11.2023 р. «Про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 » яка, крім того, станом на день винесення наказу про звільнення позивача 01.05.2023 р. не значилася зареєстрованою у відповідному реєстрі та були відсутні відомості про членів вищого виборного органу цієї професійної спілки.

Інформація про держану реєстрацію професійної спілки «Вибір» АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» з`явилася лише 09.05.2023 р., тобто через сім днів після звільнення ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 та для задоволення позову про поновлення на роботі.

Звертаючись до суду з позовом про поновлення на роботі, ОСОБА_1 також просив стягнути невиплачену заробітну плату за роботу у вихідні дні, однак всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, суду не надано належних доказів залучення позивача до роботи у вихідні дні у період 2022-2023 років.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367-369, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кондратенка Юрія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 24 червня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов