УХВАЛА

23 червня 2025 року

м. Київ

справа № 954/450/24

провадження № 61-7203ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 19 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - виконавчий комітет Корабельної районної у місті Херсон ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

Нововоронцовський районний суд Херсонської області рішенням від 23 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 задовольнив. Зобов`язав відповідача ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 .

Визначив участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3 , без присутності матері за таким порядком:

- кожної першої та третьої суботи з 13 год 00 хв до 19 год 00 хв, з урахуванням безпекової ситуації в місці побачення, емоційно-психологічного стану та здоров`я дитини;

- кожної другої та четвертої неділі з 11 год 00 хв до 17 год 00 хв, з урахуванням безпекової ситуації в місці побачення, емоційно-психологічного стану та здоров`я дитини;

- спільний відпочинок з дитиною з можливістю виїзду за межі міста протягом трьох днів під час зимових канікул;

- один тиждень під час літніх канікул з метою спільного відпочинку та оздоровлення дитини за межами міста Херсона за узгодженням з матір`ю дитини;

у разі виникнення причин, які унеможливлюють дотримання одним із батьків встановленого графіку спілкування з дитиною, зобов`язати обох батьків попереджати один одного про зміни планів, їх причину та відкладення часу зустрічі з дитиною не пізніше ніж за добу.

Визначив участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3 , без присутності матері з урахуванням: безпекової ситуації в місці побачення батька з дитиною, емоційно-психологічного стану та здоров`я дитини на дату побачення; розпорядку дня дитини.

Спілкування та побачення з дочкою ОСОБА_3 , має відбуватися на території фактичного проживання матері, або на іншій, попередньо узгодженій батьками території.

Вирішив питання щодо судового збору.

18 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане судове рішення.

Херсонський апеляційний суд ухвалою від 30 квітня 2025 року апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, а саме надати обґрунтовану заяву про поважність інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження та роз`яснив, що невиконання вимог ухвали суду є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Херсонський апеляційний суд ухвалою від 19 травня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 23 грудня 2024 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявник у встановлений ухвалою Херсонського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року строк не усунула недоліки апеляційної скарги, а саме не надала обґрунтованої заяви про поважність інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

06 червня 2025 року та 10 червня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційні скарги на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 19 травня 2025 року у вказаній справі.

Перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та їх гарантій.

До ознак, що характеризують правосуддя, відноситься, у тому числі, здійснення правосуддя тільки у передбаченому законом порядку (процесуальна форма). При цьому під правосуддям необхідно розуміти не лише діяльність суду щодо вирішення спору про право, але й обов`язкове дотримання процесуальної форми, в якій не просто передбачені порядок і послідовність вчинення процесуальних дій, а й відображено вимоги справедливих (належних) судових процедур.

При цьому цивільна процесуальна форма завжди обов`язково має нормативний і системний характер. По-друге, вона, по суті, передбачає «алгоритм» поведінки кожного суб`єкта при розгляді та вирішенні цивільної справи (у тому числі і суду). По-третє, становить гарантію дотримання законності, оскільки її недодержання призводить до різних негативних наслідків.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Частиною першою статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з частиною першою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Отже, вказаною нормою процесуального права чітко передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву (про поновлення строку) не буде подано особою в зазначений строк або вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

Суд встановив, що Воронцовський районний суд Херсонської області прийняв рішення 23 грудня 2024 року та забезпечив надання загального доступу 26 грудня 2024 року.

Копію рішення суду заявник та її представник отримали 28 грудня 2024 року, яке доставлено до їх електронних кабінетів.

18 квітня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане судове рішення.

Херсонський апеляційний суд ухвалою від 30 квітня 2025 року апеляційну скаргу залишив без руху танадав скаржнику строк для подачі до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, заяви про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Згідно із довідкою про доставку електронного документа вказана ухвала суду направлена в електронній формі до електронного кабінету Алябової О. Є., яка 30 квітня 2025 року 20:59:34 доставлена до її електронного кабінету.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно із частиною шостою статті 272 ЦПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 911/3513/16 зазначено, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує залежно від поважності причин пропуску строку на оскарження.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки станом на 19 травня 2025 року ОСОБА_1 не подала до апеляційного суду заяви про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Отже, доводи поданих касаційних скарг не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 19 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Виконавчий комітет Корабельної районної у місті Херсон ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров