12.06.2025 Справа № 363/6395/24
РІШЕННЯ

Іменем України

12 червня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Свєтушкіної Д.А., за участі секретаря судового засідання Галай О.О., представника позивача адвоката Демченко М.М., у режимі відеоконференції поза межами приміщення судурозглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору дарування,-

УСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору дарування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Шостак В.Я., зареєстровано в реєстрі за № 3897. Відповідно до п. 1.1 договору дарувальник передав до підписання цього договору передав у власність, а обдаровувані прийняли (в рівних частинах кожна по 1/2 частині) у спільну часткову власність земельну ділянку загальною площею 0,12 га (з них 0,110 га - під сільськогосподарські угіддя (під ріллю - 0,110 га), 0,010 га - під будівлі, ліси, інші угіддя), належні дарувальнику на праві приватної власності згідно державного акту І-КВ № 006624, виданого 21 листопада 2000 р. Ясногородською сільською радою Вишгородського району Київської області і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 760, що знаходиться на землях Ясногородської сільської ради, Вишгородського району Київської обл., у Садовому товаристві «Діброва», земельна ділянка надана для ведення садівництва. При цьому станом на даний час відповідачі, які є доньками позивача, вказану земельну ділянку за цільовим призначенням не використовують, не вчиняють жодних дій щодо її збереження, не доглядають за нею тощо, що створює ризик безповоротної втрати дарунка. Кожна з відповідачів мають своє життя, родини, потреби. Подарованою земельною ділянкою не цікавляться та не займаються. У свою чергу вказана земельна ділянка була єдиним нерухомим майном, що перебувало у власності позивача. Весь час з моменту укладення договору дарування саме позивач несе тягар щодо утримання цього майна, підтримує земельну ділянку в належному стані, сплачує необхідні платежі і земельний податок тощо. Позивач зазначив, що він наразі є особою літнього віку з початку карантину проживає переважно в садовому будинку на цій земельній ділянці. Враховуючи реалії сьогодення, відключення світла, повітряні тривоги тощо позивачу зручніше проживати саме там, тому планує добудувати на земельній ділянці садовий будинок та постійно в ньому проживати, проте за наведених обставин не вбачається за можливе отримати кадастровий номер, розробити технічну документацію тощо. Зауважив, що відповідач 2 протягом тривалого часу з родиною не спілкується, бажання та наміру користуватися земельною ділянкою не висловлює, не сприяє в отриманні всіх необхідних документів. У свою чергу відповідач 1 самостійно не має змоги вчинити відповідні дії щодо отримання документів на таку земельну ділянку. Крім того, позивач зауважив, що земельна ділянка має для нього, як для дарувальника велику немайнову цінність, оскільки у вказане майно ним було вкладено багато сил та праці, відповідачі не дбають про подароване майно, чим створюють загрозу безповоротної втрати дарунка, та в своє чергу втрати єдиного майна позивача, тож просить розірвати вказаний договір дарування.

Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 10 січня 2025 року цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

27.01.2025 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що дійсно 07.08.2008 року її батько ОСОБА_1 на підставі договору дарування подарував їй та її сестрі ОСОБА_5 земельну ділянку, розташовану на території Ясногородської сільської Ради, Вишгородського району Київської обл., в Садовому товаристві «Діброва». Всі викладені в позові обставини відповідають дійсності. У ОСОБА_6 відсутні заперечення щодо наведених позивачем доводів. З моменту укладення вказаного договору дарування відносини в родині дещо змінилися. Вона і відповідач 2 мали самостійне життя власні родини. Відповідач 2 через деякий час після укладення цього договору припинила спілкування і з нею, і з батьком. На численні звернення щодо підписання відповідних документів, або надання довіреності для врегулювання питання з вказаною земельною ділянкою не реагує. Як один зі співвласників вона не мала можливості вчинити всі необхідні дії пов`язані з належним оформленням необхідних документів, зокрема внесення в реєстр речових прав, оформлення кадастрового номера тощо. Також зазначила, що батько дійсно весь час самостійно утримує вказану земельну ділянку в належному стані, вчиняє всі необхідні дії для її збереження. Це є його фактично єдиною власністю. З початку карантину з 2019 року він постійно проживає на вказаній земельній ділянці в побудованому ним же садовому будинку. Має в планах побудувати повноцінний будинок, проте не може цього зробити через неможливість належного оформлення документів у зв`язку з бездіяльністю відповідача 2. Земельна ділянка станом на даний час збережена у належному стані виключно завдяки зусиллям позивача. Отже, відповідачем визнаються викладені позивачем факти, тому просила суд задовольним позовну заяву повністю.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повіждомлений належним чином. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, з наведених у позові підстав, просила проводити розгляд справи без участі позивача.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач ОСОБА_2 у поданому до суду відзиві просила проводити розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Судом установлено, що 07 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було укладено договір дарування земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_1 (Дарувальник) передав до підписання цього договору безоплатно у власність, а ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (Обдаровувані) прийняли (в рівних частинах кожна по 1/2 частині) у спільну часткову власність земельну ділянку загальною площею 0,12 га (з них 0,110 га - під сільськогосподарські угіддя (під ріллю - 0,110 га), 0,010 га - під будівлі, ліси, інші угіддя), кадастровий номер 192510107, належну дарувальнику на праві приватної власності згідно державного акту І-КВ № 006624, виданого 21 листопада 2000 року Ясногородською сільською Радою Вишгородського району Київської області і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 760, що знаходиться на землях Ясногородської сільської Ради, Вишгородського району Київської обл., у Садовому товаристві «Діброва», земельна ділянка надана для ведення садівництва. Договір посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу, Київської області Шостак В.Я., зареєстрований в реєстрі за № 3897.

Відповідно до пункту 1.6. зазначеного договору, сторони, Дарувальник і Обдаровувані, взаємно стверджують один одному та всім зацікавленим особам, що у момент укладання цього договору вони усвідомлюють значення своїх дій, можуть керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором їх волиявлення, як учасників правочину, є вільним і відповідає їхній внутрішній волі, володіють українсько мовою, що дало їм можливість прочитати та правильно зрозуміти сутність цього договору; правочин вчинюється з наміром створення відповідних наслідків (не є ефективним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним).

Як вбачається з довідки СТ «Діброва» № 5 від 24.11.2024 року, ОСОБА_1 проживає на земельній ділянці 0,12 га у СТ «Діброва» по АДРЕСА_1 , всі податки та внески сплачувались останнім, який проживає тут з 2019 року по теперішній час. Заборгованість по сплаті внесків відсутня.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 405004116 станом на 22.11.2024 року за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на 1/15 частку у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_2 де, бюуд. 48-А.

Частиною першоюстатті 15 ЦК Українипередбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої, пункту 6 частини другоїстатті 16 ЦК Україникожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, зміна правовідношення.

Згідно з частинами першою та другоюстатті 202 ЦК Україниправочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною першоюстатті 626 ЦК Українивизначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першоїстатті 627 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першоюстатті 628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно достатті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно зістаттею 652 ЦК Україниу разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

З огляду на зміст припису абзацу першого вказаної частини інші випадки, ніж істотне порушення договору, для його зміни або розірвання у судовому порядку можуть бути встановлені законом або самим договором. Настання цих випадків зумовлює право сторони ініціювати у суді питання зміни чи розірвання відповідних правовідносин.

Порушення договору на предмет істотності суд оцінює виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що допустила порушення договору, не має значення ні для оцінки істотності порушення, ні для виникнення права вимагати зміни чи розірвання договору на підставі частини другоїстатті 651 ЦК України.

У кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Мова йде не лише про грошовий вираз зазначеної шкоди, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданої порушенням договору шкоди із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.

Для застосування частини другоїстатті 651 ЦК Українисуд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

На стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані обставини, що виникають після укладення договору, істотно порушують баланс інтересів сторін і суттєво знижують для кожної з них очікуваний результат договору.Право змінити чи розірвати договір у разі істотної зміни обставин, які були визначальними на час його укладення, направлене на захист сторін договору від настання ще більш несприятливих наслідків, пов`язаних із подальшим його виконанням за існування обставин, що відповідають характеристикам, визначеним устатті 652 ЦК України.

За загальним правилом у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, його можна змінити чи розірвати за згодою сторін.Можливість такої зміни або розірвання може бути обмежена, коли інше передбачає договір або випливає із суті зобов`язання (абзац перший частини першої статті 651 ЦК України).

Припис абзацу другого частини першої статті 652 ЦК України встановлює критерій, за яким для зміни чи розірвання договору на підставі цієї статті обставини, якими, укладаючи його, керувалися сторони, мають змінитися настільки, що, якби останні могли це передбачити, то б узагалі не уклали договір чи уклали б його на інших умовах.За відсутності істотної зміни обставин, зокрема за незначної їх зміни або за виникнення труднощів у виконанні договору, які сторони могли розумно передбачити, на підставі статті 652 ЦК України договір не можна змінити ні за згодою сторін, ні за рішенням суду.

Істотна зміна обставин,якими сторони керувалися, укладаючи договір,має бути не наслідком поведінки сторін, а бути зовнішньою щодо юридичного зв`язку між ними. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин за рішенням суду, виходячи з принципу свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, частина перша статті 627 ЦК України), є винятковим заходом. Для застосування судом відповідного повноваження потрібна як сукупність чотирьох умов, визначених у частині другій статті 652 ЦК України, так і встановлення того, що розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина четверта цієї статті), тобто що таке розірвання буде необґрунтованим згідно з принципом «найменших негативних наслідків» для сторін договору.

Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17

Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття, (ч. 1 ст. 722 ЦК України). Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 719 ЦК України).

Положеннямист.727 ЦК Українивизначено умови розірвання договору дарування на вимогу дарувальника.

Частина 2 зазначеної статті визначає право дарувальника вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Аналіз зазначеної правової норми свідчить про те, що відносини дарування мають як правовий, так і моральний аспект, який проявляється у тому випадку, коли предметом договору дарування є речі, що мають для дарувальника не лише майнову, а й велику немайнову цінність, і йому буде не байдужа доля такої речі, яка передана в дарунок обдаровуваному.

Якщо такому дарунку загрожує безповоротна втрата з вини обдаровуваного, дарувальник вправі розірвати договір дарування, предметом якого є такий дарунок, і таке розірвання правочину спрямоване на запобігання втрати дарунка.

При розірванні договору дарування на вимогу дарувальника на підставі, що передбачена ч.2 ст. 727 ЦК України, на яку посилався позивач, визначальним є доведення обставин, що обдаровуваному було відомо про те, яку велику немайнову цінність має дарунок для дарувальника. Останнє, у свою чергу, зобов`язує обдаровуваного бережно та сумлінно ставитись до дарунка та забезпечувати його схоронність.

Окрім того, право на розірвання договору дарування, передбачене ч. 2 ст. 727 ЦК України виникає з моменту вчинення дій обдаровуваного, що створюють загрозу безповоротної втрати дарунка.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що укладаючи спірний договір дарування, сторони діяли вільно, самостійно прийняли рішення про укладення такого правочину. За своє правовою природою договір дарування передбачає безумовне його укладення та безоплатну передачу майна. Саме такі умови були визначені сторонами при укладенні цього договору.

На підтвердження своїх доводів позивач не надав належних та допустимих доказів, по суті обмежився власними поясненнями та позов ґрунтується лише на його припущеннях. При цьому не є достатнім для встановлення обставин, зазначених в позовній заяві та підставою для розірвання договору дарування визнання позову ОСОБА_6 , коли інший відповідач ОСОБА_3 , яка також є стороною спірного договору, та права якої буде порушено у випадку розірвання цього договору, у судове засідання не прибула, своїх пояснень суду не надала.

А отже твердження позивача про те, що існує реальна загроза втрати дарунку, який має для нього велику немайнову цінність, не можуть бути прийняті до уваги суду, так як позивач не довів своїх вимог.

Підстав для розірвання спірного договору дарування земельної ділянки, передбачених Законом, судом не встановлено.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позивач не довів суду належними та допустими доказами обставини, на які він посилався, як на підстави позовних вимог про розірвання договору дарування.Тож у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

У силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його позову, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору дарування - відмовити.

Повне судове рішення складено 20 червня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня оголошення судового рішення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Д.А. Свєтушкіна