КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/8140/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суд міста Києва від 13 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Коваленко І.І., дата складення повного рішення 04 лютого 2025 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" про захист прав споживачів, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову вказує, що 22 серпня 2024 року за адресою заявника за заявкою постачальника здійснено від`єднання квартири від постачання електроенергії без отримання будь-яких попереджень та повідомлень та в незаконний при цьому спосіб, шляхом залишення на вхідних дверях квартири повідомлення про факт відключення.

В цей же день споживачем сформовано претензію до постачальника послуг, яким є ТОВ "Київські енергетичні послуги", в письмовій формі та в усній формі безпосередньо в офісі відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що співробітником компанії було проігноровано пояснення споживача, що відключення електропостачання створює перешкоди на отримання права сім`ї споживача на людські умови життя та забезпечення її елементарними побутовими потребами.

В процесі спілкування представником відповідача повідомлено, що не зважаючи на незгоду споживача із сумою боргу, електропостачання може бути відновлено виключно після сплати нарахованої суми боргу компанії, або при внесенні певної суми коштів на рахунок компанії, укладенні договору реструктуризації погашення боргу і при умові сплати за повторне підключення до послуги, тобто при умові фактичного визнання споживачем розміру боргу.

Уважає, що така поведінка компанії, враховуючи її монопольне становище на ринку послуг, вплив постачальника на створення людських умов для проживання сім`ї споживача, відсутність у споживача альтернативної житлової власності з підключеним електропостачанням, згідно частини 2, 3, 4 статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів" є ознакою порушення прав споживача, оскільки при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача.

Фахівець відповідача повідомив, якщо споживач негайно сплатить рахунок в сумі 2 250,00 гривень, укладе угоду реструктуризації боргу, та за відновлення електропостачання в сумі 2 917,96 гривень, вона зробить все, щоб послуга була активована найближчим часом.

Враховуючи негайну потребу у відновленні послуги, споживач був фактично змушений визнати суму боргу, заключити договір реструктуризації і оплатити надані платіжні документи через ПриватБанк. Позивачем здійснено оплату наданих платіжних документів та направлено квитанції про оплату на електронну адресу відповідача.

23 серпня 2024 року незважаючи на те, що споживачем було вжито всі дії для швидкого відновлення енергопостачання, таке не було відновлено.

Під час відвідування компанії ДТЕК адміністратор повідомила, що їх компанія не отримала заявку на підключення квартири споживача.

Позивач вказує, що представник компанії ввела в оману споживача своєю обіцянкою вжити необхідних мір для відновлення електропостачання, що свідчить про порушення представницею етичних норм і намір працівників компанії спеціально продовжити скрутне становище позивача.

Після заключення договору з ТОВ "Київські енергетичні послуги" на реструктуризацію боргу та визначення постачальником чіткого графіку погашення боргу, починаючи з 23 серпня 2024 року на особистий телефон споживача почали надходити дзвінки з автодозвоном аудіоповідомленням і безпосередньо від фахівців компанії ТОВ "Укрборг" про наявність заборгованості, у тому числі у вихідні та святкові дні з вимогою погашення боргу перед компанією ТОВ "Київські енергетичні послуги".

Зазначає, що не зважаючи на те, що постачальнику було озвучено незгоду споживача із сумою нарахованого боргу, оскільки постачальник здійснює його не на основі фактичних показань лічильника на момент початку місяця та кінця, а на основі періодичного моніторингу показань лічильників, які здійснюються декілька разів на рік в довільний час, різниця між підрахунками споживача та компанії становить 1 227,28 гривень. Тобто, компанія завищила суму боргу на 1 227,28 гривень.

Уважає, що компанія порушила вимоги статті 617 ЦК України щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у зв`язку з непереборною силою, пункт 7 частини 1 статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо неналежного визначення ціни продукції та суми боргу; пункт 2.3.5 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, щодо обов`язку постачальника перевірити правильність нарахувань.

Крім цього, посилається на постійні вимкнення електропостачання, які відбувались за ініціативи компанії, що свідчить про надання послуги неналежної якості та порушення відповідачем статей 209, 210, 538 ЦК України та пункту 16 частини 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Звертає увагу, що не отримував попередження від компанії про здійснення відключення від послуг. Компанія не має доказів того, що споживач був фактично ознайомлений з попередженням про відключення послуги, а тому не вчинив певних дій для попередження цього.

Вказує, що підняття вартості послуг є незаконним та безпідставним.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- визнати договір розтермінування боргу № 7/22/08/2024 недійсним відповідно до частини 1 статті 233 ЦКУ, оскільки він був укладений під впливом тяжких обставин для споживача;

- зобов`язати Компанію повернути кошти, сплачені споживачем за наказом фахівця компанії, під впливом тяжких обставин для споживача в сумі 2 250,00 гривень та повторне підключення в сумі 2 917,96 гривень відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України;

- компенсувати Споживачеві завдану моральну шкоду відповідно до частини 2 статті 216 ЦК України;

- компенсувати Споживачеві упущену вигоду в розмірі 2917,96 грн, оскільки споживач є приватним підприємцем і його прибуток залежить від часу, який він витрачає на підприємницьку діяльність, таким чином позивач замість ведення підприємницької діяльності витрачав час на відновлення своїх прав;

- визнати дії Компанії як агресивну підприємницьку діяльність та привести до відповідальності згідно закону. Компенсувати споживачеві завданої моральної та матеріальної шкоди за використання агресивної підприємницької діяльності по відношенню до нього та його сім`ї;

- заборонити Компанії ініціювати та проводити відключення електроенергії споживачу на час воєнного стану;

- зобов`язати Компанію провести звірку нарахування за використану електроенергію з споживачем та внести відповідні корективи у рахунки відповідно до наданих розрахунків споживачем;

- відповідно до пункту 3 частини 1 статті 708 ЦК України та пункту 2 частини 2 статті 9 Закону України "Про захист прав споживачів" зменшити нарахування компанії за місяці, коли діяли відключення електроенергії;

- зобов`язати Компанію надалі інформувати Споживача на електронну адресу або на телефон;

- заборонити Компанії передавати персональні дані Споживача третій стороні, а у разі передачі - відкликати з вимогою їх знищення;

- зобов`язати Компанію знизити вартість послуги до попереднього рівня для позивача на період дії воєнного стану на підставі пункту 3 частини 1 статті 708 ЦК України, оскільки якість послуг після підняття їх вартості погіршилась.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року позов задоволено частково.

Заборонено ТОВ "КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" передавати персональні дані споживача - ОСОБА_1 третій стороні без згоди суб`єкта персональних даних, а у разі їх передачі - відкликати з вимогою їх знищення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відмовивши у задоволенні вимог щодо можливості відключення електроживлення споживача під час воєнного стану та наявності форс-мажорних обставин суд вказав, що наявність заборгованості за послуги є підставою для припинення електропостачання відповідно до чинного законодавства та умов договору про постачання електричної енергії. Тому вимоги позивача щодо заборони Компанії ініціювати та проводити відключення електроенергії споживачу на час воєнного стану є необґрунтованими.

Також суд зазначив, що позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували об`єктивну неможливість виконання умов договору у зв`язку із введенням на території України воєнного стану. Суд не встановив факту існування об`єктивної неможливості виконання договору з боку позивача, зумовленої саме введенням воєнного стану.

Щодо порядку надсилання попередження та підстав припинення постачання електричної енергії позивачу суд установив, що відповідач, здійснюючи дії щодо припинення електропостачання споживачу у зв`язку із наявною заборгованістю, діяв у повній відповідності до встановленої процедури попередження.

Щодо відшкодування витрат з відновлення електроживлення ініціатору цих робіт та дотримання строку відновлення, суд першої інстанції вказав, що відновлення електроживлення електроустановок споживача, електроживлення яких було припинено з підстав, зазначених у пунктах 7.5 та/або 7.6 цього розділу, здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі та Кодексом систем розподілу, протягом 3 робочих днів у містах після отримання від ініціатора відключення інформації про усунення споживачем порушень. Суд вказав, що споживач має обов`язок відшкодувати вартість витрати оператора системи на здійснення робіт з припинення та відновлення електроживлення електроустановки споживача, і такі витрати не є безпідставно набутими коштами як помилково уважає позивач.

Щодо укладення договору розтермінування боргу під впливом тяжких обставин для споживача суд першої інстанції зробив висновок, що обставини укладення договору, зокрема, необхідність його укладення для відновлення електропостачання та вагітність дружини позивача, не свідчать про укладення договору під впливом тяжких обставин. Вагітність дружини не створює автоматично ситуацію, коли людина позбавлена можливості вільно та усвідомлено приймати рішення.

Щодо зниження вартості послуг, суд зробив висновок, що вимоги позивача щодо зменшення вартості електроенергії є необґрунтованими, а посилання позивача на пункт 3 частини 1 статті 708 Цивільного кодексу України є помилковим.

Щодо звільнення споживача від відповідальності за зобов`язання своєчасної сплати за послуги компанії відповідно до вимог частини 1 статті 617 ЦК протягом всього воєнного стану суд зазначив, що припинення постачання є наслідком цього порушення, проте не є відповідальністю у розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений споживач електричної енергії унаслідок випадку або непереборної сили.

Щодо звірки нарахування з постачальником електричної за використану електроенергію з споживачем суд зазначив, що позивачем не надано доказів, що підтверджували б подання заяви оператору системи та постачальнику послуг комерційного обліку у порядку встановленому правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, та Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311.

Задовольнивши вимоги позову в частині заборони передавати персональні дані третім особам, суд зазначив, що відповідач не надав жодних доказів, щоб підтверджували, на якій підставі ТОВ "Укрборг" отримало персональні дані позивача та які дії воно вчинило щодо їх обробки. Персональні дані споживача та інших фізичних осіб, отримані відповідачем в процесі його діяльності, є конфіденційною інформацією з відповідним правовим режимом.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом не проаналізовано обставини справи щодо укладення договору реструктуризації та сплати за повторне підключення внаслідок крайньої необхідності під впливом тяжких обставин.

Суд не надав оцінку аргументам позивача щодо агресивної та нечесної підприємницької діяльності відповідача, монопольної позиції на ринку для нав`язування невигідних умов споживачу, що є порушенням статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зазначає, що відповідач, знаючи про тяжкі життєві обставини позивача, фактично примусив позивача до підписання договору реструктуризації боргу та оплати підключення в умовах тиску (відсутність електроенергії, вагітна дружина), що може підпадати під ознаки зловживання монопольним становищем відповідно до Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Суд не надав оцінки тому, що відповідач використовував відключення як засіб примусу до сплати та отримання додаткової вигоди в якості прибутку за повторне підключення.

Вказує, що заявляв про значний моральний дискомфорт, пов`язаний із навмисним затягуванням підключення, що мало ознаки помсти за намір звернутися до суду але судом не було належним чином дослідженні ці факти.

Не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо належного способу інформування споживача про відключення.

Вказує на помилковість висновку суду першої інстанції щодо вручення особисто споживачу повідомлення 22 червня 2024 року.

Зазначає, що 10 лютого 2025 року при перевірці позивачем статусу відправлення за номером 284 на сайті АТ Укрпошти https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html, яке було здійснене позивачем після отримання повного рішення суду, трекер АТ Укрпошти вказує: «Дані про відправлення за номером 284 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі». Тобто фактично немає взагалі підтвердження того, що це відправлення було надіслано і існувало.

Суд проігнорував той факт, що несвоєчасність сплати починається після повномасштабного вторгнення, тобто з лютого 2022 року, крім того фактично розбіжність в розрахунках пов`язана тільки з тим, що відповідач ігнорував весь час покази, які вказані в квитанціях про сплату послуг від споживача.

Судом не доведено законність дій відповідача у відмові проведення звірки передбаченими законом нормами, правилами чи інструкціями, тобто суд безпідставно відмовив у задоволенні вимоги щодо звірки нарахувань.

Посилається на помилковість висновків суду в частині наявності форс-мажорних обставин, оскільки позивач в обґрунтування позовних вимог в цій частині посилався на непереборну силу, і не доводив неможливість виконання своїх зобов`язань через "воєнний стан", оскільки посилався виключно на ведення бойових дій у місті Києві. Крім того, бойові дії є загальновідомим фактом і не потребує доказу чи повідомлення.

З посиланням на статтю 18 Закону України "Про захист прав споживачів" вказує, що має право на зменшення вартості послуги, якщо вона надається неналежним чином. Враховуючи, що електропостачання компанією надавалось неякісно, позивач як споживач має право на зменшення вартості.

Вказує, що деякі періоди відключень відповідачем могли бути пов`язані з пошкодженням енергетичної інфраструктури внаслідок ракетних обстрілів, але не можна стверджувати, що у всіх випадках у обмеження електропостачання причини були саме такі.

Суд зазначив, що факт запровадження графіків погодинних відключень електроенергії, викликаних необхідністю збалансувати енергетичну систему та визначених "Укренерго", що є загальновідомою обставиною, посилаючись на частину 3 статті 82 ЦПК України, але це твердження є некоректним, оскільки у суду немає достовірних відомостей та документальних підтверджень про те, чи були справді можливості компанії забезпечити споживачів Києва, чи України безперервною послугою в різні періоди відключень, чи всі відключення були результатом пошкоджень енергетичної інфраструктури, які потужності були в конкретні періоди, чи не було компанією створено дефіцит електроенергії штучно наприклад перед підвищенням ціни.

Судом проігноровано той факт, що враховуючи важливість послуги, і маючи монопольне становище на ринку, відповідач зацікавлений у здійсненні відключення абонентів, відповідно у тому, щоб його повідомлення про відключення не були доставлені (отримані) споживачем, оскільки послуга підключення платна і за сумою дорівнює 2-3 місяці надання самої послуги, і досить не ресурсозатратна.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року в частині відмовлених позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вимоги позову задовольнити.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

03 квітня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ТОВ "Київські енергетичні послуги".

Вказує, що з 01 січня 2019 року ОСОБА_1 приєднався до договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальної послуги на умовах Комерційної пропозиції «Побутова» (далі - КП), в оновленій редакції наразі діє «Побутова ОЗ». Отже, позивач має діючий договір з ТОВ «КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Щодо розрахунків вартості спожитої електричної енергії вказує, що за період з березня 2022 року (діяла заборона припинення постачання) до січня 2024 року (скасування заборони припинення постачання за борги) позивачем було здійснено: 3 платежі 06 травня 2022 року на суму 840,86 грн, 6 оплат 18 грудня 2022 року на суму 2 142,82 грн, 5 оплат 18 квітня 2023 року на суму 1 420,00 грн та 3 оплати 10 січня 2024 на суму 6 604,56 грн. Ще одна оплата сумою 2 250 грн здійснена після припинення постачання електричної енергії. Сума до сплати станом на дату подачі відзиву (без урахування нарахування за березень 2025) становить 17 511,04 грн. Таким чином з серпня 2024 року споживачем споживається електрична енергія, однак не здійснено жодної оплати.

Позивачем до суду першої інстанції надавався свій розрахунок боргу, але станом на 01 січня 2020 року у позивача був борг 825,12 грн, який ним не враховується та, починаючи з першого місяця наданого розрахунку, є математична помилка. Нарахована споживачем сума 247,50 грн за 275 квт*год, хоча правильно 384 грн, формула розрахунку (100 квт*г*0,9 грн+175 квт*год*1,68 грн) споживачем відображена правильно, однак розрахунок помилковий. Споживач увесь обсяг розраховує по 0,9 грн. Аналогічні математичні помилки містяться і далі в розрахунку, що в цілому робить наданий розрахунок математично не вірним.

Щодо припинення постачання електричної енергії вказує, що таке здійснено відповідно до положень ПРРЕЕ у зв`язку із наявною заборгованістю.

Щодо договору про реструктуризацію боргу вказує, що 22 серпня 2024 року здійснено часткову оплату заборгованості сумою 2 250,00 грн, укладено договір про поетапне погашення боргу за спожиту електричну енергію та оформлено графік погашення заборгованості (з терміном до листопада 2024 року включно). Разом з цим, позивач всупереч вимогам статті 629 ЦК України з вересня 2024 року не здійснює оплату за електроенергію за адресою: АДРЕСА_2 за особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Щодо визнання недійсним договору про поетапне погашення боргу за спожиту електричну енергію вказує, що такі вимоги є необґрунтованими.

Щодо вимог позивача про заборону компанії ініціювати та проводити відключення електроенергії споживачу на час воєнного стану вказує, що на теперішній у постачальника наявне право припиняти постачання електричної енергії за умови наявної заборгованості, тому такі вимоги позивача є безпідставні.

Зазначає, що споживач не звертався до Товариства для проведення звірки, тому позовні вимоги у цій частині передчасні, оскільки відповідач жодним чином не порушив права позивача.

Щодо інформування споживача зазначає, що позивач не уточнює, про що саме товариство має його інформувати. Вказує, що дізнатись суму нарахування можливо не лише із паперового рахунку, а й за допомогою особистого кабінету Yasno, через телеграм/вайбер бот, де також можливо і передати показники лічильника, замовити електронний рахунок, на сайті Yasno та через контакт-центр.

Щодо вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди (упущеної вигоди) вказує, що припинення постачання електричної енергії здійснено відповідно до вимог чинного законодавства. У той же час, позивачем взагалі недоведений факт шкоди, а сума так званої упущеної вигоди це фактично вартість послуг з повторного підключення електропостачання.

Жодних доказів наявності неодержаних доходів, які могли б бути реально отримані позивачем, не надано.

Позивачем не доведена наявність причино-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіяній йому шкоді, також не надано жодних доводів правомірності майнових вимог позивача, позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди є безпідставними та неправомірними в зв`язку із недоведеністю їх позивачем та не підлягають задоволенню.

Позивачем не зазначено жодного доказу, який би підтверджував ступінь завданої моральної шкоди, фізичних страждань та в чому саме полягають моральні переживання позивача і його фізичні страждання в зв`язку з заподіяною шкодою.

Щодо графіків припинення постачання електричної енергії зазначає, що ТОВ «КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» здійснює постачання електроенергії на умовах укладених договорів та приймає платежі за спожиту електроенергію. Питання тимчасового/тривалого припинення електропостачання, якості, надійності та безперебійності постачання електричної енергії не належать до компетенції Товариства.

Щодо вимог позивача про зниження ціни на електричну енергію зазначає, що ТОВ «КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» як постачальник універсальної послуги на закріпленій території не встановлює ціни на електроенергію для побутових споживачів, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства України державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України відповідно до його повноважень шляхом установлення, зокрема обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання фіксованих цін.

Таким чином, якщо позивач не згоден з ціною, встановленою Кабінетом Міністрів України, усі його звернення з цього питання мають бути адресовані саме до Уряду.

Щодо порушення права позивача на коректне нарахування платежів зазначає, що питання щодо передачі, зчитування і перевірки показів засобу обліку не належить до компетенції Товариства. Крім цього, позивачем не надано жодних доказів щомісячної передачі показів засобу обліку.

Отже, саме споживач має передавати покази лічильника станом на 1 число та повідомляти у випадку, якщо у рахунках вказані помилкові покази.

Мотивуючи наведеним, просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

5. Позиція учасників справи.

19 березня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів до матеріалів справи.

Вказує, що 18 березня 2025 року, на наступний день після того, як відповідач отримав повідомлення про звернення заявника до апеляційної інстанції з метою захисту своїх прав та інтересів, відповідачем - компанією ТОВ «Київські енергетичні послуги» було надіслано заявнику попередження про відключення від електропостачання за допомогою СМС на особистий номер телефону.

Просить прийняти до уваги, що відповідно до пункту 7.11 Правилами ПРРЕЕ: "на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється"

Тобто всупереч закону, компанія навмисно здійснюється психологічний тиск на скаржника, з метою насильного визнання ним боргу та його погашення з яким споживач не погоджується і звернувся до суду за своїм захистом.

Просить приєднати до матеріалів справи вказані пояснення, а також докази надходження СМС повідомлень на телефон скаржника.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача Вєлікова Т.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

З матеріалів справи установлено, що 12 червня 2024 року засобами поштового зв`язку відповідач надіслав позивачу на його поштову адресу: АДРЕСА_2 попередження № 48466 про відключення через несплату боргу в сумі 5236,24 грн. Вказане попередження згідно відомостей трекінгу №284 вручено 22 червня 2024 року (а.с. 42-44).

22 серпня 2024 року ТОВ "Київські енергетичні послуги" та ОСОБА_1 укладено договір №7/22/08/2024 про поетапне погашення боргу за спожиту електричну енергію, відповідно до якого боржник визнає в повному обсязі та добровільно зобов`язується сплатити заборгованість, яка виникла по особовому рахунку № НОМЕР_1 за електричну енергію спожиту по 01 серпня 2024 року в сумі 5 220,84 гривень до 30 листопада 2024 року щомісячними платежами до 20 числа кожного місяця згідно графіку.

Пунктом 2 договору передбачено зобов`язання постачальника не припиняти постачання електричної енергії по об`єкту за адресою АДРЕСА_2 за умови своєчасного здійснення боржником платежів, передбачених пунктом 1 цього договору, відсутності заборгованості за поточне споживання електричної енергії (а.с. 8).

22 серпня 2024 року позивачем сплачено на рахунок відповідача 2 250,00 гривень за постачання електричної енергії та 2 917,96 гривень за послуги відновлення постачання (а.с. 9-10).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині укладення договору про реструктуризацію під впливом тяжких обставин, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Підставами визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах.

Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах.

Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин.

Судом першої інстанції правильно установлено ту обставину, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір укладений ним під впливом тяжкої для нього обставини та на вкрай невигідних для нього умовах.

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів та посилань на докази, які б підтверджували вимогу в частині визнання договору недійсним на підставі статті 233 ЦК України, при цьому саме лише посилання на існування тяжких обставин не дає підстав для задоволення таких позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в частині визнання дій Компанії як агресивну підприємницьку діяльність, відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживача» визначено, що нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною ( частина 1). Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції ( частина 4).

Тобто, агресивна і нечесна підприємницька діяльність ? це будь-яка діяльність, що суперечить принципам чесної конкуренції, моральним нормам та правилам ведення бізнесу, і спрямована на отримання неправомірної вигоди за рахунок споживачів або інших учасників ринку. Вона може включати примус, докучання, неналежний вплив на споживачів, обман, введення в оману, та інші дії, які порушують права та інтереси споживачів та інших суб`єктів господарювання.

Твердження позивача про те, що відповідачем використано відключення електроенергії як засіб примусу до сплати та отримання додаткової вигоди в якості прибутку за повторне підключення, відхиляються апеляційним судом, оскільки дії відповідача щодо відключення електроенергії та подальшого підключення вчинено у межах закону та не дають підстав для застосування положень статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги в частині помилковості висновку суду першої інстанції щодо вручення особисто споживачу повідомлення 22 червня 2024 року апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Апеляційну скаргу в цій частині позивач обґрунтовує тим, що 10 лютого 2025 року при перевірці позивачем статусу відправлення за номером 284 на сайті АТ Укрпошти https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html, яке було здійснене позивачем після отримання повного рішення суду, трекер АТ Укрпошти вказує: «Дані про відправлення за номером 284 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі».

Разом з тим, згідно постанови Кабінету Міністрів від 5 березня 2009 р. № 270 Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку (з відповідними змінами та доповненнями) унормовано строк одержання інформації про зареєстроване поштове відправлення протягом шести місяців.

З матеріалів справи убачається, що попередження від 10 червня 2024 року направлено позивачу 12 червня 2024 року, вручено позивачу особисто 22 червня 2024 року, що підтверджено перевіркою статусу відправлення за номером 284 на сайті АТ Укрпошти, яке було здійснене 11 жовтня 2024 року (том 1 а.с. 43-44).

Оскільки перевірка позивачем статусу відправлення була здійснена 10 лютого 2025 року, тобто поза межами шестимісячного терміну, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника, що фактично таке відправлення здійснено не було, при цьому надані позивачем відомості лише вказують на відсутність інформації станом на 10 лютого 2025 року, проте не спростовують підтвердження такої інформації у законодавчо визначені строки.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимоги щодо проведення звірки нарахувань, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції врахував, що у разі незгоди з показами чи нарахуваннями, зазначеними у рахунках, відповідно до вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, та Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311, споживач має право звернутись до постачальника електричної енергії щодо перевірки виставленого до оплати рахунка або повідомити оператора системи розподілу щодо помилкових показів лічильника.

При цьому, суд вказав, що позивачем не надано суду докази, які б підтверджували подання заяви оператору системи та постачальнику послуг комерційного обліку у порядку встановленому Правилами.

Доводами апеляційної скарги такий висновок суду не спростовано, апеляційна скарга не містить посилань на докази, якими такі позовні вимоги були б підтверджені.

Отже, апеляційний суд відхиляє твердження апеляційної скарги в цій частині.

Доводи апеляційної скарги в частині заборони відключення позивача від послуг на час дії воєнного стану, апеляційний суд відхиляє як безпідставні.

Судом першої інстанції проаналізовано постанову Кабінету Міністрів №206 від 5 березня 2022 року з урахуванням внесених змін від 29 грудня 2023 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» і зроблено правильний висновок про відсутність підстав для задоволення таких вимог. Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів на спростування такого висновку суду.

Доводи апеляційної скарги в частині неякісного електропостачання та необхідності зниження вартості послуг є безпідставними, зводяться до цитування окремих положень законодавства.

При цьому, звертаючись з позовом, позивач просив знизити вартість послуги до попереднього рівня для позивача на період дії воєнного стану, оскільки якість послуг після підняття їх вартості з 1 червня 2024 року погіршилася. Підставою таких вимог визначає пункт 3 частини 1 статті 708 ЦК України.

Суд першої інстанції належним чином мотивував відмову у задоволенні цієї вимоги позову, правильно вказавши на відсутність підстав для застосування до правовідносин сторін положень статті 708 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги в частині зобов`язанні відповідача для інформування позивача використовувати альтернативні засоби зв`язку, окрім відправлення кореспонденції через Укрпошту, відхиляються колегією суддів, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано врахував положення пункту 13.8 Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, згідно усі повідомлення за цим Договором вважаються зробленими належним чином у разі, якщо повідомлення здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто під підпис за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін.

Аргументи скаржника про те, що такий засіб зв`язку є ненадійним, ґрунтуються виключно на припущеннях.

Додатково подані позивачем докази на стадії апеляційного провадження, а саме копію судового наказу Деснянського районного суду міста Києва від 13 травня 202 року про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, а також копію ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 22 травня 2025 року про скасування цього наказу, апеляційний суд приймає, проте констатує, що такі не впливають на вирішення спору та висновки суду у справі, що переглядається апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суд міста Києва від 13 січня 2025 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 20 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова