Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 135/264/20

Провадження № 2/126/5/2025

"18" червня 2025 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Дончик О.А.

за участі представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, адвоката Бойко Н.В.

представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом, адвоката Зубань О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області про встановлення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Ладижин, Вінницької області, з ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ним, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування поданого позову, ОСОБА_1 , зазначає, що 08.08.2010 року, він уклав шлюб з ОСОБА_4 , який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області за актовим записом №125.

У спільному шлюбі в сторін народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З дня народження дитини і по теперішній час дочка проживає разом з ним та його батьками в квартирі АДРЕСА_2 . Уповноваженим наймачем квартири є батько позивача - ОСОБА_5 ..

У вересні 2015 року шлюб між позивачем та відповідачкою, ОСОБА_4 , було розірвано.

При розлученні між сторонами, було досягнуто згоди про те, що їх малолітня дочка, ОСОБА_3 , буде проживати з позивачем та його батьками в квартирі АДРЕСА_2 , а відповідач ОСОБА_4 , також залишиться в квартирі до тих пір, поки не вирішиться питання зі своїм житлом. Ця домовленість була погоджена з батьками позивача: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Між матір`ю позивача, ОСОБА_6 і відповідачкою ОСОБА_4 , була досягнута домовленість про розподіл виконання обов`язків в квартирі. Відповідач, взяла на себе зобов`язання готувати їжу для всіх членів сім`ї із продуктів, якими її будуть забезпечувати.

Незважаючи на те, що сторони розлучилися, між ними та іншими членами сім`ї залишилися доброзичливі і гарні стосунки. Всі разом дбали про фізичний, духовний та інтелектуальний розвиток малолітньої дитини. Для цього було створено всі необхідні умови.

Наприкінці серпня 2019 року, відповідач, ОСОБА_4 , заявила, що їй набридло готувати їжу, а тому вона покидає сім`ю та буде проживати в іншому місті. Про своє фактичне місце проживання вона нікому не повідомила.

03.02.2020 відповідач, ОСОБА_4 , звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовною заявою до батьків позивача про відібрання дитини ОСОБА_3 .. При цьому, відповідач ввела суд в оману, вона не зазначила того факту, що їх дочка проживає зі мною, її батьком і про те, що при розлученні між ними було досягнуто згоди, що їх малолітня дочка, ОСОБА_3 , буде проживати з ним та його батьками.

Більш того, звертаючись з таким позовом до суду, відповідач, ОСОБА_4 , знехтувала вимогами ст. 162 СК України, відповідно до яких, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Дочка сторін, з дня свого народження і поданий час проживає з позивачем і його батьками в квартирі, де для неї створені безпечні умови проживання.

Позивач самовільно не змінював місце проживання дитини та не викрадав її.

Подавши до суду завідомо безпідставний позов, за відсутності предмета, який має очевидно штучний характер, не залучивши позивача до участі в справі в якості відповідача, ОСОБА_4 зловжила своїми процесуальними правами, що, відповідно до пунктів 3 і 5 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, є неприпустимим.

Зі зверненням відповідача, ОСОБА_4 , з таким позовом до суду, між сторонами виник спір про місце проживання малолітньої дочки.

На думку позивача, що їх малолітня дочка, ОСОБА_3 , повинна і в подальшому залишатися проживати зі ним і його батьками в квартирі АДРЕСА_2 .

Саме позивач і його батьки забезпечили дитині належні умови для охорони її здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку, її соціально - психологічної адаптації та активної життєдіяльності, забезпечили її розвиток та зростання у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, у сімейному оточені зі збереженням її зв`язків із сім`єю, в якій панує атмосфера миру, гідності, любові, взаємоповаги, свободи та рівності.

Відповідач, ОСОБА_4 , не зможе самотужки забезпечити нормальні умови проживання дитині.

Малолітня дочка, ОСОБА_3 , категорично не бажає проживати з відповідачкою.

Позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із дочкою і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері, допоможе налагодити добрі стосунки дитини з мамою.

У відповідачки не лише не має житла, в неї не має рідних і близьких людей, окрім сім`ї позивача, не має друзів чи колег по роботі, які б допомагали їй доглядати за дитиною.

На думку позивача, за таких обставин в інтересах дитини буде правильним визначити місце проживання малолітньої дочки з ним, оскільки проживання дитини з відповідачкою негативно вплине на її здоров`я та виховання.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.03.2020 відкрито провадження у справі.

13.03.2020 на адресу Ладижинського міського суду Вінницької області від ОСОБА_4 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача відділ опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області про визначення місця проживання дитини з мамою.

В обгрунтування поданого позову, ОСОБА_4 , зазначає, що з 08.08.2010 по 2016 рік вона з ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 15.09.2016 шлюб між сторонами було розірвано.

В шлюбі народилася спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є ОСОБА_1 ..

Сторони проживали разом з донькою в АДРЕСА_3 . проте, в березні 2016 року відносини між ними погіршилися, внаслідок чого почали проживати за різними адресами.

ОСОБА_4 , разом з донькою ОСОБА_3 переїхали на проживання до батьків ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, під час їх проживання з батьками колишнього чоловіка, його мати, з липня 2018 року, після того, як позивачка за зустрічним позовом повідомила, що має намір переїхати з дитиною проживати на окрему квартиру, почала постійно намовляти дитину проти неї, внаслідок чого дитина стала налякана, замкнута і їх відносини почали погіршуватися.

У вересні 2019 року ОСОБА_4 орендувала квартиру в АДРЕСА_4 і хотіла туди переїхати з дитиною. Проте, батьки колишнього чоловіка намовили дитину проти неї, дитину не віддали, тому вимушена була переїхати в орендовану квартиру одна.

В даний час і ОСОБА_4 і дитина зареєстровані в АДРЕСА_5 .

ОСОБА_4 постійно приходила до дитини як за місцем її фактичного проживання так і за місцем її навчання - в Ладижинську ЗОШ №4, оплачувала гуртки на які ходить дитина, приносила подарунки та продукти, весь час намагалася в досудовому порядку, шляхом перемовин врегулювати даний спір з відповідачем та просила віддати дитину. Однак, їй відмовляли, мотивуючи це тим, що сама дитина не бажає проживати з мамою, а хоче проживати з бабусею та дідусем.

З позовом про відібрання дитини, ОСОБА_4 звернулася до ладижинського міського суду Вінницької області після того, як батьки відповідача відмовилися надати дитину при переїзді з вересня 2019 року.

Відповідачами вказані саме батьки колишнього чоловіка, так як саме вони відмовилися надати дитину та неправомірно її утримують в себе. Колишній чоловік, ОСОБА_1 , вже тривалий період часу не проживає з дитиною за однією адресою, зареєстрував шлюб в якому у нього народилася ще одна дитина та проживає з новоствореною сім`єю в м. Києві.

ОСОБА_4 вважає, що вищевказані дії батьків відповідача є неправомірними і що вихованням дитини мають займатися саме батьки, а не бабуся та дідусь. проте, останні чинять перешкоди у здійсненні виховання доньки та неправомірно утримують її в себе.

ОСОБА_4 бажає особисто займатися вихованням своєї дитини ОСОБА_3 . Вона офіційно працевлаштована на ТОВ "Вінницька птахофабрика" та має дохід достатній для забезпечення дитини всім необхідним.

Також, позивач за зустрічним позовом просить суд звернути увагу на те, що дитина проживає саме з бабусею та дідусем, а батько дитини - ОСОБА_1 проживає окремо, зовсім за іншою адресою, в нього нова сім`я і після укладення шлюбу в нього народилася ще одна дитина, вихованням якої він і займається.

Згідно рішення Ладижинського міського суду Вінницької області з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини, в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, але не менше як 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У своєму позові ОСОБА_1 вказує завідомо неправдиві відомості про те що позивач за зустрічним позовом не зможе самотужки забезпечити нормальні умови проживання дитині.

Також, неправдивим є твердження ОСОБА_1 , що при розлученні між ними було досягнуто згоди, про те, що дитина буде проживати з батьком, а також дідусем та бабусею, в квартирі АДРЕСА_2 .

Після розлучення ОСОБА_1 , в жовтня 2016 року звільнився з ТОВ "Вінницька птахофабрика" та поїхав на роботу за кордон в ОАЕ.

Після повернення з-за кордону, на весні 2017 року, ОСОБА_1 не повернувся проживати в квартиру АДРЕСА_2 , а почав проживати за іншою адресою з ОСОБА_9 , з якою він офіційно зареєстрував шлюб і в них народилася спільна дитина - син ОСОБА_10 , 2018 року народження. Після повернення з-за кордону відповідач працював в м.Києві в ПрАТ Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" до вересня 2019 року.

З вказаного вбачається, що з моменту розірвання шлюбу дитина не проживає з ОСОБА_1 ..

Дитина проживала до вересня 2019 року з ОСОБА_4 та з батьками колишнього чоловіка - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а з вересня 2019 року позивач за зустрічним позовом переїхала на інше місце проживання, при цьому батьки колишнього чоловіка відмовилися віддавати їй дитину і неправомірно утримують її у себе по даний час.

Завідомо неправдивими є твердження ОСОБА_1 , що дитина з свого народження і по даний час постійно проживає зів своїм батьком в АДРЕСА_1 .

З дня народження дитини, вони разом проживали в с.Оляниці в орендованому будинку. Потім, з 2012 року по жовтень 2012 року в АДРЕСА_6 - в будинку ОСОБА_11 , з нею разом. Згодом переїхали з ОСОБА_1 та дитиною до його батьків і проживали за адресою: АДРЕСА_1 до липня 2013 року. ОСОБА_1 отримав від підприємства, де працював ТОВ "Вінницька птахофабрика" дві кімнати в гуртожитку в будинку АДРЕСА_3 , де вони разом з донькою жили в трьох. І лише з серпня 2015 року, вони з донькою ОСОБА_3 , переїхали знову тимчасово пожити до відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 з ними до своїх батьків не переїхав, а залишився проживати окремо за попередньою адресою.

Тобто, дитина проживає за адресою АДРЕСА_1 не з народження, приблизно з серпня 2015 року.

ОСОБА_1 взагалі не проживає з дитиною, і лише інколи навідується до неї .

ОСОБА_1 проживає з новою дружиною та маленькою дитиною в місті Києві і лише зрідка з`являється до доньки ОСОБА_3 в м.Ладижин, при цьому він не займається її вихованням, не відвідує з нею школу та гуртки.

ОСОБА_4 лише бажає забрати свою дитину, проживати з нею та займатися її вихованням, при цьому вона б не чинила перешкод батькам ОСОБА_1 в спілкуванні з дитиною.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просить ухвалити рішення суду, яким задоволити зустрічний позов, визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею.

Ухвалою, Ладижинського міського суду Вінницької області від 04.08.2020 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи органу опіки та піклування Ладижинської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.09.2020 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.11.2020, суддю Корнієнка О.М. відведено від участі в розгляді справи.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.11.2020 задоволено самовідвід судді Волошиної Т.В., справу передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу справи.

Згідно розпорядження голови суду Ладижинського міського суду Вінницької області, Волошиної Т.В. від 13.11.2020 №135/264/20, у зв`язку з неможливістю автоматизованого розподілу справи, справу передано до Тростянецького районного суду Вінницької області, який є найбільш територіально наближений до Ладижинського міського суду Вінницької області.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 24.11.2020 відкрито провадження, призначено судовий розгляд по суті.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.02.2021 задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 10.03.2021 відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача, адвоката Бодачевського Р.В. про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.04.2021 у задоволенні клопотання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про зміну заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 21.04.2021 задоволено заяву представника позивача-відповідача, Бодачевського Р.В., про відвід судді Мудрак А.М., матеріали справи передано до канцелярію суду для повторного автоматизованого розподілу справи.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 22.04.2021 задоволено самовідвід судді Натальчук О.А., матеріали справи передано до канцелярію суду для повторного автоматизованого розподілу справи.

Згідно розпорядження голови Тростянецького районного суду Вінницької області від 22.04.2021 №2, у зв`язку з тим, що в Тростянецькому районному суді неможливо утворити новий склад суду, справу передано до Гайсинського районного суду Вінницької області.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.06.2021 справу прийнято в провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.07.2021 задоволено заяву відповідача за первісним позовом, ОСОБА_2 про відвід головуючого судді, справу передано до канцелярії суду для повторного авторозподілу судової справи.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 16.07.2021 задоволено заяву судді Ковженюка В.М. про самовідвід у розгляді справи, справу повернуто до Тростянецького районного суду Вінницької області.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 28.07.2021 задоволено заяву про самовідвід судді Мудрак А.М., справу передано до канцелярії суду для повторного авторозподілу.

Згідно розпорядження в.о. голови суду Мудрак А.М. від 28.07.2021, у зв`язку з неможливістю утворити склад суду, справу передано до Бершадського районного суду Вінницької області.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 05.08.2021 року справу прийнято в провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 29.11.2021 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 11.01.2022 відмовлено представнику позивача, адвоката Бодачевського Р.В. про відвід судді Хмель Р.В..

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 09.11.2022 відмовлено у задоволенні заяви позивача, ОСОБА_1 про відвід судді Хмель Р.В..

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 20.02.2023 у справі призначено психологічну експертизу, провадження зупинено.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 05.12.2023 поновлено провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом, адвокат Бойко Н.В. позовні вимоги первісного позову підтримала, просила його задовольнити, вимоги зустрічного позову не визнає.

Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом, адвокат Зубань О.О. заперечував проти задоволення первісного позову, просив задовольнити зустрічний.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Так, ОСОБА_1 , та ОСОБА_14 , 08.08.2010 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Згідно копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки №21-05-402 від 17.02.2020, виданої виконавчим комітетом Ладижинської міської ради сторони, виконком по відношенню до ОСОБА_1 матеріалами компрометуючого характеру не розраховує.

З довідки психіатра №153, вбачається, що ОСОБА_1 , не знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-психіатра і за останні 5 років за допомогою не звертався.

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у приміщенні/будинку осіб, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ..

Згідно акту про фактичне проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 підтвердили, що неповолітня ОСОБА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дідусем ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_6 протягом останніх 5 років.

Згідно акту №8 було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті бесіди було встановлено, що ОСОБА_3 проживає разом з дідусем та бабусею із 2014 року, які створили всі необхідні умови для проживання, навчання, всебічного розвитку дитини. Дівчинка забезпечена одягом та взуттям відповідно сезону та є речі на виріст. Дитина має величезний вибір додаткових навчальних матеріалів для початкової школи. Єлизавета має окремий куточок для ігор.

З довідки, виданої лікарем-педіатром, ОСОБА_21 , вбачається, що на щомісячні огляди першого року життя та огляди по потребі при захворюванні, з дитиною ОСОБА_3 , на огляди приходила бабуся, ОСОБА_6 .. За час лікарського спостереження та лікування завжди коло дитини була бабуся. Згідно довідки лікаря, ОСОБА_3 , 2012 року народження здорова.

Згідно довідки, виданої керівником зразкового хореографічного колективу "Перлинка", ОСОБА_47, з вересня 2016 року, ОСОБА_3 , 2012 року народження, є учасником зразкового хореографічного колективу "Перлинка" м.Ладижин. На заняття до колективу Єлизавету записала її бабуся, ОСОБА_6 , яка постійно всі ці роки водила та водить на заняття онучку та супроводжує її на всіх концертах і конкурсних виступах.

Згідно характеристики учениці 2-Б класу Ладижинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 ОСОБА_3 , остання навчається в школі з першого класу, швидко, виразно читає, переказує, розуміє зміст прочитаного, вміє виділяти головну думку твору. Рівень навчальних досягнень з предметів - високий. Дівчинка проживає з бабусею та дідусем, але батьки беруть посильну участь у вихованні дитини. Мама, бере участь у вихованні дитини: постійно цікавиться навчанням і здоров`ям дитини, завжди відвідує батьківські збори, шкільні і класні виховні заходи. Мати активний помічник батьківського комітету. Брала участь у оформленні і озелененні освітнього середовища класу.

Згідно витягу з наказу №83-к від 28.03.2014 "про надання відпустки по догляду за онукою до 3-х років" ОСОБА_6 , надано відпустку по догляду за онукою до досягнення нею 3-го віку, з 01.04.2014 по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно витягу з наказу №232-к від 11.08.2015 "Про звільнення з роботи ОСОБА_6 ", звільнено ОСОБА_6 , з посади вихователя, за власним бажанням, по догляду за дитиною до досягнення 14 років.

Згідно копії рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 19.10.2015 року з ОСОБА_1 присуджено стягувати щомісячно аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно наданої довідки ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" ОСОБА_1 30.09.2019 був звільнений. Також, надано звіт про здійснення відрахувань та виплати , по виконавчому провадженню НОМЕР_4 від 13.07.2017.

Згідно довідки від 20.01.2020, виданої ОСОБА_4 , остання з 16.07.2015 року постійно працює на посаді старшого інспектора з контролю якості продукції в філії "переробний комплекс" ТОВ "Вінницька птахофабрика" та її дохід за 6 місяців становив 62319,24 грн.

Згідно характеристики, виданої директором, Зеленським О.І. , ОСОБА_4 прийнята на посаду інспектора з контролю якості у відділ контролю якості 07.08.2017. За період роботи на Філії "переробний комплекс" ТОВ Вінницька птахофабрика" проявила себе як висококваліфікований та дисциплінований спеціаліст. З 03.08.2018 підвищена до посади старший інспектор з контролю якості.

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно відповідей Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 18.02.2020 №1015/205/02-2020 та від 04.03.2020 №1398/205/02-2020 вбачається, що ОСОБА_4 зверталася з заявами про вчинення злочинів, проте їй було роз`яснено про наявність цивільно-правових відносин та розглянуто заяви як звернення громадян.

Згідно характеристики на ОСОБА_6 , видану заступником директора з навчальної роботи Ладижинського коледжу Вінницького національного університету, Капелюшної І.М. , викладено негативні характеризуючі дані як колишнього працівника.

Згідно висновку органу опіки та піклування Ладижинської міської ради від 04.06.2020 доцільно визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 з матір`ю - ОСОБА_4 ..

Згідно довідки головного управління ДПС у Вінницькій області, ОСОБА_1 отримував доходи з 1 кварталу 2020 року по 2 квартал 2020 року від ТОВ "СІЛЬПО -ФУД".

Згідно листа Уповноваженого Президента України з прав дитини, М.Кулеби , адресованого ОСОБА_4 , останню повідомлено про те, що Уповноважений звернувся до Вінницької обласної державної адміністрації з проханням розглянути звернення, розібратися в обставинах справи, провести з ОСОБА_1 і його батьками відповідну профілактичну-роз`яснювальну роботу щодо недопустимості створення перешкод у спілкуванні між матір`ю та малолітньою дитиною та попередити їх про відповідальність за вчинене.

Згідно листа заступника міського голови О.Ткачук, від 06.10.2020, ОСОБА_4 повідомлено, що на виконання листа Уповноваженого Президента України з прав дитини, з ОСОБА_1 проведено відповідну профілактично-роз`яснювальну роботу щодо недопущення створення перешкод у спілкуванні ОСОБА_4 та малолітньої доньки ОСОБА_3 ..

Згідно листа Вінницької обласної державної адміністрації від 22.10.2020 №01.01-11/6525, адресованого ОСОБА_4 , у ньому повідомлено про вжиття необхідних заходів реагування згідно чинного законодавства, на її звернення.

Згідно листа в.о. міського голови, П.Анущенка , від 21.10.2020 №2.1-08-2344, ОСОБА_4 було повідомлено про розгляд листа Уповноваженого ВР України з прав людини та здійснення заходів спрямованих на забезпечення прав дитини ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 на безперешкодне спілкування.

Згідно копії заяви ОСОБА_4 від 29.09.2020 остання зверталася до Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області про вчинення злочину, зокрема про неправомірність дій батьків ОСОБА_1 , які чинять їй перешкоди у здійсненні виховання дитини.

Згідно відповіді від 02.10.2020 на вищевказану заяву, ОСОБА_4 , повідомлено, що викладені в її заяві обставини містять цивільно-правові відносини.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.10.2020 головним державним виконавцем Л.В.Бурліном на виконання рішення суду у справі №135/1290/15-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження НОМЕР_5.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_26 , після чого змінила прізвище на " ОСОБА_4 ".

Згідно витягу з ЄРДР за №0000080 від 20.11.2020, 19.11.2020 до чергової частини Ладижинського ВП, звернулася ОСОБА_2 , про те, щоб прийняти міри до її колишньої свекрухи ОСОБА_6 , так як остання нанесла їй тілесні ушкодження, біля магазину "Наш край", внаслідок чого отримано саднину верхньої третини лівої гомілки, при цьому вагітність 21 тиждень. Відомості до ЄРДР внесені за ч.1 ст. 125 КК України.

Згідно листа від 24.12.2020№01-40/298, адресованого ОСОБА_4 , директор школи. Кандиба О.Г. , повідомив, що ОСОБА_3 не відвідує школу.

Згідно листа від 09.02.2021 №57, начальник міського відділу у справах дітей, Таран В.В. , повідомив, що було ініційоване питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за неналежне виконання батьківських обов`язків, а саме: у зв`язку з незабезпеченням батька відвідування навчального закладу та здобуття малолітньою дитиною освіти.

Згідно ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню №135/1290/15-ц було зупинено провадження до набрання законної сили рішення суду у справі №135/148/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про відібрання дитини ОСОБА_3 та передання дитини матері ОСОБА_4 ..

Згідно заяви, ОСОБА_1 від 17.08.2020, останній звернувся до директора Ладижинської загальноосвітньої школи і-ІІІ ступенів №4, Кандиби О.Г. з заявою про переведення доньки, ОСОБА_3 на сімейну форму здобуття освіти за індивідуальним навчальним планом на 2020-2021 навчальний рік.

Згідно заяви ОСОБА_4 , остання звернулася із заявою начальника відділу освіти Журби Ю.В. , в якій повідомила, що не надає згоди на переведення її доньки на будь-яку форму навчання.

Матеріали справи містять численні пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , адресованих директору школи щодо відсутності ОСОБА_3 в школі.

Згідно психологічної характеристики стану ОСОБА_3 , 2012 року народження від 24.11.2020, діагностика ОСОБА_3 показала, що у дитини вище середнього рівня особистісна тривожність, яка рідко посилюється, коли дорослі створюють несподівані ситуації, які вона не може контролювати. Високий рівень емоційної прив`язаності дівчинки до бабусі і дідуся та братика ОСОБА_31 . Яскраве і нормальне бажання дитини знаходитися в комфортній зафарбованій ситуації. Єлизавета демонструє чітке негативне ставлення до матері, ОСОБА_4 , боїться її, проказує, що не хоче жити з нею.

Згідно витягу з ЄРДР №0000001 від 05.01.2021 було внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 146 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Ладижинського міського суду про внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 02.12.2020 про викрадення людини.

Згідно витягу з ЄРДР №0000022 від 01.02.2021 було внесено відомості, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України підставою внесення відомостей слугувала заява адвоката Бодачевського Р.В., про те, що 13.01.2021 о 08:00 год. мати дитини ОСОБА_2 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_26 нанесли тілесні ушкодження неповнолітній дитині ОСОБА_3 у вигляді синців на руках.

Згідно копії рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 24.02.2021 №59, встановлено спосіб участі у вихованні ОСОБА_2 шляхом встановлення годин та днів зустрічей з малолітньою донькою ОСОБА_3 ..

Згідно повідомлення Вінницької обласної прокуратури щодо невиконання рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.02.2021, ОСОБА_2 повідомлено про те, що розпочато кримінальне провадження №0000006 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

Згідно копії договору оренди житлового приміщення від 01.01.2021, ОСОБА_2 винаймає квартиру, за адресою АДРЕСА_4 .

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_4 , в її квартирі є можливість виділити окрему кімнату для дитини.

Згідно копії рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.06.2021 року, було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та 09.08.2021 видано виконавчий лист.

Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.08.2021, головним державним виконавцем Буріліною Л.В., на підставі виконавчого листа №135/328/21 від 09.08.2021 відкрито виконавче провадження НОМЕР_6.

Згідно копії заяви ОСОБА_2 , остання 12.12.2020 звернулася до начальника Ладижинського МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про прийняття до виконання дублікату виконавчого листа №135/1290/15-ц від 19.10.2015, виданого Ладижинським міським судом Вінницької області 13.10.2020.

Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.01.2021, головним державним виконавцем Бурліною Л.В. на підставі виконавчого листа №135/1290/15-ц, виданого 13.10.2020, відкрито виконавче провадження НОМЕР_7.

Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2021, головним державним виконавцем Бурліною Л.В., на підставі ухвали Тростянецького районного суду вінницької області від 17.02.2021 визнано виконавчий лист, виданий Ладижинським міським судом від 13.10.2020 у справі №135/1290/15-ц таким, що не підлягає виконанню та скасовано заходи щодо зупинення виконання стягнення за виконавчим листом, виданим 13.10.2020 у справі №135/1290/15-ц, у зв`язку з чим виконавче провадження НОМЕР_7 закрито.

Згідно копії заяви ОСОБА_2 від 19.02.2021, остання звернулася до начальника Ладижинського МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про прийняття до виконання ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.02.2021 про забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.02.2021, головним державним виконавцем, Бурліною Л.В. , на підставі ухвали №135/264/20 від 17.02.2021 відкрито виконавче провадження НОМЕР_8.

Згідно акту державного виконавця від 16.03.2021, ОСОБА_1 , змінив своє місце проживання разом із своєю донькою, ОСОБА_3 в межах міста Ладижин, із квартири АДРЕСА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_7 . ОСОБА_3 категорично відмовляється від спілкування та зустрічей з матір`ю ОСОБА_2 ..

Згідно акту державного виконавця від 23.03.2021, ОСОБА_1 проживає разом зі своєю донькою, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_6 . ОСОБА_1 , не перешкоджає у спілкування з дитиною ОСОБА_2 , проте дитина повідомила, що не бажає бачитися із матір`ю, ОСОБА_2 та спілкуватися з нею, за адресою її проживання: АДРЕСА_4 .

Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2021, начальником відділу, Зойко Т.В. , на підставі постанови Вінницького апеляційного суду справа №135/264/20 від 01.04.2021, якою було скасовано ухвалу №135/264/20 Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.02.2021, закінчив виконавче провадження НОМЕР_8.

Згідно копії постанови ВС КЦС від 04.11.2021, справа №135/45/21 касаційну скаргу ОСОБА_5 та касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення тростянецького районного суду Вінницької області від 16.04.2021 та постанову Вінницького апеляційного суду від 03.08.2021 залишено без змін.

Згідно копій заяв сторін, обоє зверталися до директора школи з метою проведення оцінювання навчальних досягнень ОСОБА_3 ..

Згідно наказу №88 від 10.06.2021 "Про проведення підсумкових робіт за 3-ий клас" директором школи, Кандибою О.Г. наказано провести підсумкове оцінювання ОСОБА_3 , з української мови, літературного читання, математики, англійської мови, інформатики та Я і світ. Затверджено графік проведення підсумкових робіт.

Згідно наказу №71 від 03.09.2021 "Про переведення на наступний рік навчання" ОСОБА_3 переведено до 4-го класу.

Згідно копій постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користуватися вогнепальною, мисливською, пневматичною та охоложеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снаряддями несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 20.12.2021, вбачається, що такі заходи були застосовані до ОСОБА_2 у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 05.01.2022 у ОСОБА_2 відсутня заборгованість.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 07.02.2022 ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів за січень 2022 року, у розмірі 3312,75 грн.

Згідно копії ухвали слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області, Борейко О.Г. від 24.12.2021 було задоволено скаргу адвоката Бодачевського Р.В., скасовано постанову дізнавача СД Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 31.05.2021 про закриття кримінального провадження № 0000022 від 01.02.2021.

Згідно копії ухвали слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області, Борейко О.Г. від 07.04.2022 було задоволено скаргу адвоката Бодачевського Р.В., постанову слідчого СВ ВП №2 Гайсинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, капітана поліції Спенея С.М. від 29.01.2021 про закритття кримінального провадження №0000001 від 05.01.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 146 КК України, скасовано.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 18.04.2022 ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів за березень, лютий та січень 2022 року.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 01.08.2022 ОСОБА_2 немає заборгованість зі сплати аліментів.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 12.09.2022 ОСОБА_2 немає заборгованість зі сплати аліментів.

Згідно наказу №94 від 01.09.2022 "Про організацію навчання ОСОБА_3 за сімейною формою", дитину переведено на 5-й рік навчання.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 16.01.2023 ОСОБА_2 немає заборгованість зі сплати аліментів.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 02.03.2023 ОСОБА_2 немає заборгованість зі сплати аліментів.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 05.04.2023 ОСОБА_2 немає заборгованість зі сплати аліментів.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 05.05.2023 ОСОБА_2 немає заборгованість зі сплати аліментів.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 20.06.2023 ОСОБА_2 немає заборгованість зі сплати аліментів.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 05.07.2023 ОСОБА_2 немає заборгованість зі сплати аліментів.

Згідно висновку експерта №1115 від 22.08.2023 за результатами проведення судово-психологічної експертизи у цивільній справі відносно ОСОБА_3 , експерт надала відповіді на поставлені їй запитання.

Так, в психоемоційному стані дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначаються певні страхи та побоювання з приводу власного майбутнього, що обумовлено судовим спором між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

Оцінка сімейної ситуації дитиною ОСОБА_3 має ознаки залежності від стороннього впливу. Висловлювання дитини є повторювальними, стійкими, без ознак самостійного розміркування. Конфлікт між дорослими членами родини, залученість дитини у цей конфлікт негативно впливають на відчуття благополуччя дитини та її розвиток. Встановлення ступеню впливу кожного з дорослих членів родини на ОСОБА_3 неможливо у зв`язку з тим, що на дитину впливає актуальний сімейний конфлікт, так і характер взаємодії дорослих між собою.

ОСОБА_3 , виявляє стійку надійну прив`язаність до батька, ОСОБА_1 , сприймає його як близького члена власної родини. ОСОБА_1 виявляє адекватні педагогічні настанови, однак на сьогодні спостерігається реально обмежена участь батька в вихованні дитини. З у рахуванням виявленого у ОСОБА_1 відношення до своєї батьківської ролі (реальна присутність батька у житті дитини на вихідних, забезпечення матеріального боку розвитку дитини, згорнута участь у формуванні морально-етичних настанов та світогляду дитини) не можливо оцінити розвиток дитячо-батьківських стосунків в перспективі.

ОСОБА_3 виявляє у відношенні матері, ОСОБА_2 , негативне сприймання її дій та намагання дистанціюватися від образу матері, сприймання ситуації зустрічі з нею як загрожуючою, психотравмуючою (як наслідок оцінки дитиною сімейної ситуації). Такі особливості ставлення до матері можуть мати негативні наслідки в перспективі особистісного розвитку. В зв`язку з тривалою реальною відсутністю участі матері в вихованні дитини, визначити вплив виховання матері у перспективі - не можливо.

Згідно витягу з наказу №187 від 20.03.2023 "Про призов та відправку військовозобов`язаних під час проведення мобілізації" 21.03.2023, ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби за мобілізацією у складі команди ВКСС.

Згідно висновку органу опіки та піклування Ладижинської міської ради від 27.05.2025 доцільно визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 з матір`ю, ОСОБА_2 ..

Крім дослідження письмових доказів, в судовому засіданні було допитано свідків.

Так, свідок ОСОБА_37 , надала суду покази., в яких вказала, що вона є рідною тіткою ОСОБА_2 , вони в гарних стосунках та постійно підтримують спілкування. З сім`єю ОСОБА_1 свідок теж перебуває в гарних відносинах. Свідку відомо, що конфлікт між ОСОБА_2 та сім`єю ОСОБА_1 почався, після того, як ОСОБА_2 знайшла квартиру та хотіла забрати дитину жити до себе. Ій не віддавали дитину, змінили замки на дверях, не дозволяли спілкуватися з дитиною. До дитини ОСОБА_2 приходила з хрещеною матір`ю ОСОБА_3 , просила когось бути свідком того, що відбувається. Сама свідок намагалась виступити медіатором між сторонами, а саме вони зустрічались в квартирі ОСОБА_2 з сім`єю ОСОБА_1 . Під час зустрічі з боку ОСОБА_1 не було претензій щодо умов проживання, вони погодились віддати дитину. Однак вони зазначили, що дитина налаштована негативно до матері і виявляли бажання самостійно налаштувати дитину на переїзд. В подальшому вони дитину не давали матері, на пропозиції зустрітись ніби погоджувались, але в подальшому знаходили причини чому не можуть дотриматись домовленості; далі взагалі замкнулись. Щодо відносин між ОСОБА_2 та донькою, свідок описує «теплі відносини»: вони разом гуляли, ніяких фізичних покарань, засобів психологічного впливу до дитини з боку матері свідок не бачила. У період сумісного проживання матір займалась дитиною, а у випадку зайнятості на роботі - ОСОБА_6 водила дитину до школи. Про батька дитини свідок зазначає, що він не приймав участь в житті дитини. ОСОБА_2 з дитиною переїхали до батьків ОСОБА_1 на пропозицію його батьків, сам ОСОБА_1 проживає в Києві, деякий час він проживав в іншій країні, потім одружився та у шлюбі народилась дитина, він не приділяє часу ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_11 надала суду покази, в яких вказала, що ОСОБА_1 опікується малолітньої ОСОБА_3 від народження. За час подружнього життя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали також у неї. Сама ОСОБА_2 била дитину у відсутності бабусі і дідуся, дитина завжди ховалась від неї. Вказує, що ОСОБА_2 ніколи не приймала участь в житті дитини, вона не знала навіть розмір одягу дитини, все купляв батько дитини зі своєї сестрою. Також, свідок зазначила, що бачила як ОСОБА_2 била дитину, нав`язувала дитині свою думку, штовхала її, тягнула за руки. Сама дитина постійно просила аби ОСОБА_2 не приходила і не била її. На думку свідка, ОСОБА_2 не була підготовлена до виховання дитини. Також, свідок зазначила, що наразі ніхто не чинить перешкод у спілкуванні матері і дитини, сама дитина не хоче спілкуватись з матір`ю. ОСОБА_1 після розлучення з ОСОБА_2 поїхав до міста Києва на заробітки. Однак, постійно телефонує до доньки, приїздить до дитини у вихідні. Виключно батько забезпечує дитину, додатково він сплачував ще аліменти. Також, про дитину піклується бабуся, ОСОБА_6 .. Свідок в своїх показах вказує, що дитина тягнеться до батька, просить аби матір перестала їй телефонувати, навела приклад коли ОСОБА_2 разом зі своїм чоловіком намагалися забрати малолітню ОСОБА_3 . На запитання чи одружений ОСОБА_1 свідок зазначила, що розведений вдруге, має ще одну дитину, сам проживає в місті Києві.

Свідок, ОСОБА_42 , надала суду покази, в яких зазначила, що є хрещеною матір`ю ОСОБА_3 .. Свідок повідомила суд, що частіше спілкувалася з дитиною коли вони жили окремо. Вона також приходила до дитини під час сумісного проживання з сім`єю ОСОБА_1 . Жодних нарікань в сім`ї не було до періоду, поки ОСОБА_2 жила з ними. Під час сумісного проживання між дитиною та ОСОБА_2 були досить теплі відносини. Зіпсувалися відносини з моменту переїзду до бабусі, дитина була напружена. Після свого переїзду ОСОБА_2 просила свідка сходити разом на побачення з дитиною. Двері відчиняла ОСОБА_6 та знімала все на камеру. Переїзд ОСОБА_2 обговорювався з ОСОБА_6 , проте на думку останньої дитині варто залишитися жити у неї так як ОСОБА_2 буде влаштовувати своє особисте життя. Також, свідок повідомила, що ОСОБА_1 відповідає на дзвінки ОСОБА_2 , наче погоджується на побачення матері та дитини, але нічого більш конкретного не говорить. Крім того, свідок вказала, що матір водила ОСОБА_3 на гуртки, не відмічає щоб дитина боялася матері.

Свідок, ОСОБА_15 , надала суду покази, в яких зазначила, що бачила стосунки її брата ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до дитини. Певний час вони проживала на квартирі, як мама ОСОБА_2 дитиною не займалася. Згодом переїхали до батьків свідка, де в подальшому дитиною займалася бабуся або ОСОБА_1 .. В 2013 році брату надали службове житло і вони переїхали. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були на роботі, тому за дитиною дивилися батьки свідка. Від брата чула, що ОСОБА_2 могла дати дитині по попі, коли та капризувала. Дитячі кошти, які вона отримувала на дитину, тратила на себе. В 2016 році розійшлися, брат свідка поїхав заробляти кошти за кордон, а ОСОБА_2 переїхала до батьків свідка. ОСОБА_1 постійно забезпечував дитину всім необхідним, а ОСОБА_2 навчалась та часто змінювала місце роботи. Під час проживання у батьків свідка. всі бачили, як ОСОБА_2 знущалась над дитиною. ОСОБА_3 ховалася від неї в шафу. Дитина на даний час живе з бабусею та дідусем, батько приїздить на вихідні, приділяє увагу дитині. До того часу поки ОСОБА_2 не подала до суду позов, батьки свідка надавали дитину для зустрічей. Був випадок, коли ОСОБА_2 намагалася забрати дитину силою зі своїм чоловіком. В дитини була психологічна травма після цього. Всі роки дитина переживає, що її заберуть від батька. Ініціативи від ОСОБА_2 щодо відпочинку або дозвілля дитини, ніколи не було. Подарунків ніколи не дарували. З батьком дитина постійно спілкується по телефону. В школу дитина не ходить, тому що боїться маму, навчається на індивідуальній формі навчання. В школу водила дитину бабуся.

Свідок ОСОБА_6 , надала суду покази, в яких зазначила, що 4 роки, після розлучення з сином, з ними проживала ОСОБА_2 .. За час проживання дитині зовсім нічого не купувала. Матеріальним забезпеченням займалися або свідок, або її син. Коли дитина стала дорослішою, все купляв ОСОБА_1 . Він водив дитину н гуртки та оплачував їх. Дитина боялася ходити в школу, бо її переслідувала ОСОБА_2 , так як та намагалася її звідти забрати. Також, нападали на свідка і дитину ОСОБА_2 та її чоловік на дворі, намагалися забрати дитину. Дитина дуже сильно переживає, після чого стала боятися маму. Стан дитини поліпшився на даний час, вона має друзів, спілкується з ними в соціальних мережах. ОСОБА_1 постійно возив дитину на відпочинок і в Київ, і в Карпати, а також на море.

Свідок, ОСОБА_46 , надала суду покази, в якому зазначила, що працює черговою в школі та бачила, як родина ОСОБА_1 приводили ОСОБА_3 на додаткові заняття. частіше всього приводила дитину бабуся, інколи був батько. ОСОБА_2 інколи приходила, але на танці дитину не водила.

Свідок, ОСОБА_47 , надала суду покази, в яких зазначила, що є керівником хореографічного колективу, який відвідувала ОСОБА_3 . На заняття дитину приводила постійно бабуся, інколи це могли бути батько, дідусь або тітка. На виступи дитини завжди приходила бабуся, допомогала дитині зробити зачіску, макіяж та й загалом підтримувала. Батько дівчинки приходив дивитися на виступи дівчинки. ОСОБА_2 вона також бачила, проте не під час занять. вона приходила до неї, розпитувала графік занять. Також. свідок повідомила, що одного разу після заняття дівчинка не хотіла покидати клас, пояснюючи це тим, що під час того як ходила в туалет побачила маму. За заняття доньки сплачував батько, проте одного разу ОСОБА_2 виявила бажання сплатити, однак їй свідок відмовила, так як батько заплатив за заняття на пів року наперед.

Також, в судовому засіданні було з`ясовано думку дитини, ОСОБА_3 , яка повідомила суду, що бажає проживати з татком та його ріднею та категорично не хоче проживати з ОСОБА_2 . Дівчинка пояснила, що мамою її не називає. Також, дитина зазначила, що їй відомо про суть спору і що ця ситуація її дуже хвилює, так як вона хоче проживати з батьком і його родиною. Дівчинка зазначила, що ОСОБА_2 її безпідставно била, тому вона її боїться, та під час спільного проживання ховалася від неї у шафі. Крім того, дитина вказала, що підготовкою її до школи займався батько. Коли вона пішла до першого класу то знала весь алфавіт, а також трохи читала. Одяг і іграшки їй також купував батько. Дитина зазначила, що проживає разом з бабусею та прабабусею, тато до служби в ЗСУ приїздив до неї на вихідні. Не зважаючи, що батько проживав у Києві, вони спілкувалися щодня по телефону. Батько возив дівчинку до Києва, Вінниці та Карпат .

Так, у справі, яка перебуває на розгляді, вирішувався спір за первісним та зустрічним позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої та третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема:

- особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності);

- відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною);

- можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків);

- стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги);

- стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо.

Указане тлумачення статті 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 761/35714/16-ц, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від 28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19).

Суд наголошує, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Неповнолітня ОСОБА_3 у судовому засіданні висловлювила думку щодо визначення свого місця проживання. Дитина вказала на наявність у неї стресу під час зустрічей зі своєю матір`ю, чітко сформулювала своє бажання жити разом із бабою, зокрема родиною свого батька. Крім того, вона висловила свої побоювання щодо того, що під час зустрічі з мамою її можуть забрати від батька та його родини.

Оскільки дитина висловлює бажання жити з батьком, але враховуючи, що він зараз виконує військовий обов`язок, хоче проживати зі своєю бабою по лінії батька, суд не може не врахувати цю думку дитини при вирішенні спору і всупереч волі дитини визначити її постійне місце проживання з матір`ю, враховуючи, що наразі дитина перебуває у благополучній атмосфері у родині своєї бабусі, повноцінно розвивається та не зазнає негативного впливу.

Суд зазначає, що склалась ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, за взаємним погодженням. Ця ситуація потребує втручання з боку держави і внутрішнє переконання суду, яке ґрунтується на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності зводиться до того, що думку дитини щодо визначення її місця проживання неможливо проігнорувати.

Окрім того, суд наголошує, що першочергова увага повинна приділятися не інтересам батьків, а саме інтересам дитини.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що обоє з батьків здатні забезпечити належні умови для проживання та виховання дитини. Як батько, так і мати дитини належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дитини, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їх спільної дочки в позасудовому порядку.

Разом з тим, судом встановлено, що дитина з народження в основному проживала за місцем проживання батьків ОСОБА_1 , з бабою та дідом. Також, суд враховує втрату зв`язку матері з дитиною, який не може бути відновлений одномоментно, задоволення позовних вимог ОСОБА_2 на цей час не матиме позитивного впливу на дитину, її психоемоційний стан, може призвести до негативних та непередбачуваних психологічних травм для дитини, що не відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини.

В ході судового розгляду встановлено, що відчуження дитини від матері є наслідком протиправної поведінки батьків ОСОБА_1 , які чинили перешкоди ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною. Однак, за обставин цієї справи та на момент її розгляду вказане не може бути достатньою підставою для задоволення позовних вимог, оскільки інтереси дитини при вирішення спорів про визначення місця її проживання переважають над інтересами та бажаннями батьків.

Суд наголошує, що мати дитини безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати, проте за обставин, що склалися, матері потрібно поступово входити в життя дитини і обом батькам дитини, а також бабі ОСОБА_6 та діду ОСОБА_5 , необхідно вчиняти активні дії на відновлення зв`язку матері з дочкою задля повноцінного психологічного розвитку дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд звертає увагу, що у разі наявності спору між батьками, бабою, дідом щодо участі у вихованні дитини, ОСОБА_2 має право на звернення до суду з позовом про усунення таких перешкод.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з інтересів самої дитини, а також з огляду на її право бути вислуханою, почутою, а також право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання, врахувавши психологічний стан дитини, зокрема прихильність до батька та баби, проживання з останньою в атмосфері любові, турботи, захисту, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позовних вимог як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, що сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, оскільки як зазначалося вище дитина фактично від народження проживала з родиною ОСОБА_1 , зокрема бабою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а також зважаючи на ту обставину, що на момент розгляду справи, ОСОБА_1 перебуває у складі ЗСУ.

Керуючись ст.ст.1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області про встановлення місця проживання дитини відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області про визначення місця проживання дитини з матір`ю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р. В. Хмель