Справа № 456/4396/24
Провадження № 2/456/203/2025
РІШЕННЯ

іменем України

05 червня 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Кулешник С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору П`ята Одеська державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить скасувати арешт на майно, яке належить йому на праві власності, накладений згідно постанови прокуратури Малиновського району м. Одеси від 20.04.2005 року, реєстраційний номер обтяження: 1946079. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.04.2005 порушено кримінальну справу № 0 про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.1 ст.115 КК України. В рамках вказаної кримінальної справи 20.04.2005 постановою прокуратури Малиновського району м. Одеси накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 05.05.2005 року П`ятою Одеською нотаріальною конторою внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 1946079). 05.09.2005 року вироком Апеляційного суду Одеської області за наслідками розгляду кримінальної справи № 0 про обвинувачення ОСОБА_1 за п.4 ч.2 ст.115, ч.1 ст.185 КК України, ОСОБА_2 визнано винним та призначено покарання за п. 4 ч.2 ст.115, ч.1 ст.185 КК України на 10 років позбавлення волі, однак питання щодо скасування арешту майна вирішено не було. Справа розглядалася за КПК України 1960 року. Позивач відбував покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби (Миколаївська ВК-50) з 16.04.2005 року по 03.02.2012 року. Звільнений по постанові Миколаївського районного суду Львівської області від 26.01.2012 року, справа № 1313/114/2012, на підставі ст.107 КК України умовно достроково на 3 роки 02 місяці 20 днів. На даний час позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та у розшуку не перебуває, а відтак відпала потреба застосування арешту. У січні 2024 року позивач дізнався про наявний арешт на його майно. В лютому 2024 року за дорученням позивача його мати звернулася до прокуратури Малиновського району м. Одеси. 14.02.2024 року Малиновська окружна прокуратура м. Одеси листом за вихідним №24 повідомила про те, що відповідно до ч.6 ст.126 КПК України (в редакції 1960 року) накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпала потреба, проте КПК (в редакції 2012 року) не передбачає можливості зняття арешту накладеного на майно слідчим чи прокурором. Вказаним листом роз`яснено позивачу право звернення до суду за захистом свого порушеного права, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просила позов задоволити.

Представник відповідача Одеської обласної прокуратури Дмитришин Ю.М. в судовому засіданні не заперечив проти позову, покликаючись на відзив, з якого вбачається, що за результатами розгляду кримінальної справи № 0 ацеляційним судом Одеської області 05.09.2005 ухвалено обвинувальний вирок, яким ОСОБА_2 визнано виним за п.4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України, за санкціями яких конфіскація майна не передбачена, а цивільний позов не пред`являвся, а тому підстави для подальшого існування накладеного арешту у кримінальній справі відпали.

Представник третьої особи П`ятої Одеської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що вироком апеляційного суду Одеської області від 05.09.2005 року ОСОБА_1 засуджено за п.4 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 185, ст.70 КК України на 10 років позбавлення волі.

З довідки про звільнення № 07802 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був судимий згідно вироку апеляційного суду Одеської області від 05.09.2005 року, відбував покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби з 16.04.2005 року по 03.02.2012 року, звільнений на підставі постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 26.01.2012 року на підставі ст.107 КК України умовно достроково на 3 роки 2 місяці 20 днів.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №364538925 від 05.02.2024 вбачається, що постановою прокуратури Малиновського району м. Одеси від 20.04.2005 року накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , номер обтяження 1946079.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та ст. 321 ЦК України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до вимог ч.1ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положенням ч.1ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до п.п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013№ 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №82614016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/1).

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Найбільш ефективним і поширеним способом відновлення порушених прав та законних інтересів власника є судовий захист.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Тому суд, оцінивши належність, допустимість, а також достатність наявних у справі доказів, їх взаємозв`язок у сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи те, що чинним законодавством України не передбачено іншого порядку захисту прав позивача за даних обставин справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки за результатами розгляду кримінальної справи №0 ацеляційним судом Одеської області 05.09.2005 ухвалено обвинувальний вирок, яким ОСОБА_2 визнано виним за п.4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України, за санкціями яких конфіскація майна не передбачена, цивільний позов не пред`являвся, відсутні підстави для подальшого існування накладеного арешту, а тому суд вважає необхідним скасувати арешт на майно, яке належить на праві власності позивачу.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Скасувати арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , накладений згідно постанови прокуратури Малиновського району м. Одеси від 20.04.2005 року, реєстраційний номер обтяження: 1946079.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 12.06.2025 року.

Головуючий суддя С. С. Сас