1Справа № 335/5801/25 2-о/335/216/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2025 року м. Запоріжжя
Суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя Воробйов А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, -
ОСОБА_1 звернулася до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з заявою в порядку окремого провадження, про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.
В обґрунтування заяви зазначила, що вона є матір`ю дитини ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Цюрих, Швейцарська Конфедерація, однак не може отримати свідоцтво про народження дитини, оскільки дитина народилась не на території України та медичний документ про народження дитини, виданий у Швейцарії не може бути прийнятий без відповідного встановлення факту народження через суд. Встановлення факту народження дитини необхідно їй для отримання свідоцтва про народження в Україні та оформлення закордонного паспорту на дитину. На підставі викладеного заявник просить встановити факт народження ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Цюрих, Швейцарська Конфедерація, мати- ОСОБА_1 , 1987 року народження, громадянка України, батько - ОСОБА_4 , 1984 року народження, громадянин України.
Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав ч.1 ст. 293 ЦПК України.
Згідно вимог ч. 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Частиною 3 статті 42 ЦПК України, у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.
З поданої заяви вбачається, що учасником у справі зазначено тільки заявника, що не відповідає вимогам та положенню ст. 42 ЦПК України.
При цьому, заявнику слід враховувати, що суб`єктний склад заінтересованих осіб по справі визначається в залежності від мети встановлення факту. Визначення належного кола заінтересованих осіб має істотне значення при розгляді справи.
Відповідно до ч.1 ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Проте подана заява викладеним вимогам не відповідає, зокрема заявником не визначено коло заінтересованих осіб, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 294 ЦПК України.
Крім іншого, заявник звертається з заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, однак, за даним заяви та документів, що надані до неї, суддею встановлено, що дитина народилась у м. Цюрих.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п. 7 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.
Статтею 317 ЦПК України визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.
Заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
У відповідності до положень ч. 2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Відповідно до п.18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі, якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом міністрів України. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
Статтею 144 СК України передбачено, що батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. У разі смерті батьків або неможливості для них з інших причин зареєструвати народження дитини реєстрація провадиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина або в якому на цей час вона перебуває.
Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VІІЦ, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Згідно з ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Швейцарія це країна яка надає українським біженцям статус тимчасового захисту "S", що дозволяє їм легально проживати, працювати, отримувати соціальну допомогу та медичні послуги, а отже не є тимчасово окупованою.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном, проводять дипломатичні представництва і консульські установи України.
Тобто, реєстрація народження дитини провадиться консулом з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові.
Щоб отримати свідоцтво про народження дитини, народженої за кордоном, батькам необхідно звернутися до дипломатичної установи або консульства України в країні, де народилася дитина. Там проводиться реєстрація народження та видається свідоцтво. Свідоцтво про народження, засвідчене штампом APOSTILLE (Апостиль), разом із перекладом на українську мову буде чинним для всіх установ на території органів України.
Якщо народження дитини було зареєстровано в місцевих органах влади Швейцарії, офіційний документ про народження, виданий іноземним уповноваженим органом, визнається в Україні за умови його засвідчення апостилем чи легалізації, якщо це передбачено законодавством.
Відтак, факт народження дитини зареєстрований уповноваженим органом Швейцарської Конфедерації.
Офіційний документ про народження дитини, виданий іноземним уповноваженим органом, який є аналогом українського свідоцтва про народження визнається дійсним в України за умови засвідчення апостилем або легалізації (якщо це передбачено законодавством).
Також, відповідно до статті 22 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право (далі - Закон про міжнародне приватне право) до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.
Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 8 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила реєстрації актів цивільного стану), відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
З огляду на зазначене суддею встановлено, що заявник звертаючись до суду з заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України обрала невірний спосіб захисту своїх порушених чи оспорюваних прав.
Подана заявником заява в порядку, передбаченому статтею 317 ЦПК України не відповідає вимогам та особливостям провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, подана заява не відповідає меті встановлення факту.
Слід також зазначити, що заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право; суд може вирішувати тільки спір про факт, про стан); мета судового розгляду встановлення наявності або відсутності факту; факт, що встановлюється судом, повинен мати юридичне значення; справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову).
Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 185, 317, 353 ЦПК України, суддя,-
Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: А.В.Воробйов