Справа № 953/1700/25
Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.
за участю секретаря судового засідання Соломонової К.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до російської федерації про відшкодування шкоди, завданої внаслідок збройної агресії
Зміст позовних вимог
Представник ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до російської федерації (далі рф), в якому просить стягнути з відповідача завдану майнову шкоду у розмірі 144 507 212 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.02.2025 еквівалентно 3 468 861,31 доларів США та моральну шкоду у розмірі 14 000 000 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.02.2025 еквівалентно 336 066,680 доларів США.
Позовна заява мотивована таким:
- позивачу на праві приватної власності належить декілька об`єктів нерухомого майна, (нежитлові об`єкти нерухомого майна загальною площею 3 556,9 кв. м), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та на праві спільної часткової власності належить 2/5 нежитлових об`єктів нерухомого майна, що розташовані за адреса: АДРЕСА_1 . Вказані об`єкти нерухомого майна перебувають в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю "Річленд Інвест" (далі ТОВ "Річленд Інвест");
- 24 лютого 2024 року розпочалася широкомасштабна збройна агресія рф проти України, яка супроводжується постійними ракетними, авіаційними та іншими обстрілами території України, в тому числі об`єктів права приватної власності громадян України. Внаслідок збройної агресії рф проти України винними протиправними діями відповідача було заподіяно йому матеріальну шкоду, яка полягає у руйнуванні (пошкодженні) належних йому об`єктів нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_2 , у загальному розмірі 144 507 212 грн;
- протиправними винними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 14 000 000 грн.
Виклад позиції відповідача
Правом на подачу відзиву не скористався.
Процесуальні дії у справі
Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 26.02.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив загальне позовне провадження, призначив підготовче засідання 20.03.2025.
Суд, враховуючи те, що відповідачем у справі є рф. З 24.02.2022 надсилання поштової кореспонденції є неможливе з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з рф у зв`язку з повномасштабною збройною агресією.
За таких обставин, відповідач (держава російська федерація) повідомлявся про розгляд цієї справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
19.03.2025 від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив підготовчі засідання проводити без участі позивача та його представника.
У підготовче засідання 20.03.2025 представник відповідача не з`явився, у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладено на 22.04.2025.
У підготовче засідання 22.04.2025 учасники справи не з`явилися.
Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 24.04.2025 закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 22.05.2025.
У судове засідання 22.05.2025 учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 23.06.2025.
Позивач та його представник у судове засідання 23.06.2025 не з`явилися. 23.06.2025 від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача, вказав, що не заперечує проти винесення заочного рішення.
Представник відповідача у судове засідання 23.06.2025 повторно не з`явився.
Суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи, виходить з такого.
Верховний Суд у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 вказав, що в разі застосування деліктного винятку (наявність факту заподіяння шкоди) будь-який спір, що виник на території України в громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема рф, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноважним судом. Суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено рф, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії рф, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.
Також суд касаційної інстанції зазначив, що починаючи з 2014 року немає необхідності в направленні до посольства рф в Україні запитів щодо згоди рф бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням рф збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24.02.2022 таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з РФ у зв`язку з повномасштабною збройною агресією.
За таких обставин, враховуючи те, що з 24.02.2022 надсилання поштової кореспонденції є неможливе з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з рф у зв`язку з повномасштабною збройною агресією, висновки Верховного Суду щодо наявності підстав для ігнорування імунітету рф, як країни, (застосування деліктного винятку), здійснення повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, (в оголошеннях про виклик до суду додатково зазначалися посилання на Єдиний державний реєстр судових рішень на ухвали суду від 26.02.2025 та 24.04.2025 для ознайомлення зі змістом останніх (а.с. 62, 71, 81, 87)), суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідача. Будь-яких заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило.
Суд ухвалою від 23.06.2025, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, заяву сторони позивача, постановив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини, встановлені судом
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 215618933 від 09.07.2020, ОСОБА_1 є власником нежитлових об`єктів нерухомого майна загальною площею 3 556,9 кв.м.: нежитлова будівля мала вагова літ. "Ж", загальною площею 18,1 кв.м., нежитлова будівля зерносховище верхнє літ. "З", загальною площею 715,3 кв.м., нежитлова будівля навіс для техніки залізного літ. "К", загальною площею 1 001,8 кв.м., нежитлова будівля майстерня літ. "Л", загальною площею 375,0 кв.м., нежитлова будівля навіс для техніки літ. "М", загальною площею 1 446,7 кв.м., ворота № 4, паркан № 5, вимощення ІІ, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15 зворотній бік).
Указане майно позивач здавав в оренду, що підтверджується договорами оренди нежитлових об`єктів від 02.06.2020 та додаткової угоди до нього від 08.07.2020, від 17.06.2021, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ "Річленд інвест" та відповідних актів приймання-передавання.
Відповідно до витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюються досудові розслідування у кримінальних провадженнях, зокрема:
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Під час розгляду цієї справи суд виходить з того, що загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія рф проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України.
Відомим також є той факт, що 24 лютого 2022 року рф здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".
Україна залишається об`єктом збройної агресії з боку рф, яку остання здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац перший затвердженого постановою від 27 січня 2015 року № 129-VIII Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй (далі ООН), Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання рф державою-агресором (далі Звернення)).
Із 20 лютого 2014 року тривають силові дії рф (перша фаза збройної агресії), які є актами збройної агресії відповідно до пунктів "а", "b", "c", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 року (абзац сімнадцятий пункту 1 схваленої постановою від 21 квітня 2015 року № 337-VIII Заяви Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків"). Беручи до уваги Статут ООН і Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН 3314 "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 року, Верховна Рада України визнала росію державою-агресором (абзац шостий Звернення).
02 березня 2022 року збройну агресію рф проти України у резолюції ES-11/1 "Агресія проти України" визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від рф негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.
14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами рф та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України "Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні", схваленої згідно з постановою Верховної Ради України № 2188-IX).
27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію "Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи" № 2433. Визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.
Частиною першою статті 48 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49 51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія.
Згідно з частиною першою статті 49 Закону України "Про міжнародне приватне право" права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
У цій справі, суд в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 263 ЦПК України, враховує висновок Верховний Суд, викладений у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19, щодо можливості ігнорування імунітету рф та розгляду справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії рф, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни, а тому розглядає цей спір.
Відповідно до статті 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій, для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.
Стаття 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями.
Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Щодо матеріальної шкоди
Згідно з частинами першою третьою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до пунктів 1.8. 2.9. Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 № 376 на території Балаклійської міської територіальної громади (до якої відноситься с. Шевелівка), за винятком м. Балаклія, с. Бригадирівка, с. Вовчий Яр, с. Волохів Яр, с. Калинівка, с. Степок, с. Таранушине, с. Яковенкове велися бойові дії з 24.02.2022 до 12.09.2022, дата виникнення можливості бойових дій з 12.09.2022 (дата припинення не визначена).
Тобто на території с. Шевелівка Балаклійської міської територіальної громади з 24.02.2022 до 12.09.2022 велися бойові дії.
Також в указаних висновках експертів в становлено, що пошкодження нерухомого майна по АДРЕСА_1 завдані у результаті прямого влучання і вибухів 122-мм реактивного снаряду "М21ОФ" індексу "9М22" ("9М22У", "9М22У-1", "9М22У-2"), який був вистріляний із бойової машини БМ-21 реактивної системи залпового вогню 9K51, а також 125 мм осколково-фугасних артилерійських снарядів "ЗОФ19", або "30Ф26", які використовуються для стрільби із танкових гладкоствольних гармат відповідного калібру9; по АДРЕСА_4 у результаті вибуху фугасної авіаційної бомби ФАБ-500 М-62 (а.с. 45 54).
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).
У постанові від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20 Верховний Суд наголосив на необхідності застосування стандартів доказування та зауважив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від стандарту «достатність доказів», підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 191/4364/21).
Отже, з відповідача підлягає стягненню завдана позивачу майнова шкода у розмірі 144 507 212 грн.
Щодо моральної шкоди
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання "особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав".
Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постановf Верховного Суду від 22.04.2024 у справі № 279/1834/22).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.
Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.
При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20).
Змагальність сторін є однією з основних засада (принципів) цивільного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша четверта статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду (див. постанову від 20.06.2024 у справі № 216/5657/22) у відповідній категорії справ при визначенні грошової компенсації моральної шкоди слід враховувати те, що:
-дійсно внаслідок військової агресії рф проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди;
-законодавець в статті 23 ЦК передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості);
-розмір грошової компенсації моральної шкоди завданій особі внаслідок військової агресії рф проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди;
-такими обставинами може бути, зокрема: смерть близьких осіб, каліцтво особи чи близьких осіб; місце проживання особи (різняться відчуття осіб, що проживають на території проведення бойових дій чи осіб далеко від цієї території); пошкодження або знищення рухомого майна; права які порушені внаслідок військової агресії рф проти України тощо.
Суд визначаючи розмір моральної шкоди виходить з такого.
По-перше, частина доводів щодо моральної шкоди стосується матеріальної шкоди, яка була завдана позивачу (шкоди майну, яке використовувалось позивачем під час здійснення господарської діяльності), питання щодо якої було вирішено вище і суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування такої матеріальної шкоди; частина доводів стосується теж матеріальної шкоди, зокрема, упущеної вигоди (позивачу довелось спочатку налагоджувати господарські процеси), однак окремої вимоги про відшкодування упущеної вимоги він не заявляв і відповідно така вимога не може бути відшкодована в межах відшкодування моральної шкоди, оскільки це два різні інститути шкоди (матеріальна та нематеріальна). А тому вказані доводи на підтвердження факту завдання моральної шкоди відхиляються судом, як необґрунтовані.
По-друге, суд приймає доводи позивача, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання доказів на підтвердження моральної шкоди, однак обов`язок з доведення такої, згідно зі статтею 81 ЦПК України та усталеною практикою Верховного Суду, покладається на заявника, а тому саме останній має доводи таку тими доказами, якими вважає за необхідне.
Крім того, суд виходить з того, що позивач не наводить мотивування, яким чином він визначив розмір моральної шкоди саме у заявленому розмірі (14 000 000 грн), а не іншому, зокрема в межах наведених ним же у справах, які розглянув Європейський суд з прав людини (з 1 800 євро до 20 000 євро) і в чому полягає різниця. А тому суд вважає за необхідне враховувати розмір моральної шкоди компенсований Європейським судом з прав людини у наведених позивачем справах.
За таких обставин, суд враховує, що (І) частина доводів позивача щодо відшкодування моральної шкоди стосується понесення завдання матеріальної шкоди, яку суд вирішив задовольнити, (ІІ) частина доводів стосується матеріальної шкоди у виді упущеної вигоди, яка окремо не заявлялась у цій справі, а тому відповідні доводи відхиляються судом. При цьому суд враховує, що збройна агресія російської федерації є загальновідомою обставиною і завдані заявнику збитки очевидно змінили його звичний спосіб життя, як і об`єктивні обставини відчуття постійного стресу та емоційного навантаження у зв`язку з вказаною агресією, а тому враховуючи практику Європейського суду з прав людини (наведену самим заявником) щодо визначення розміру моральної шкоди вважає, що така підлягає відшкодуванню в розмірі 433 805,40 грн (еквівалент 9 000 євро станом на день ухвалення рішення у справі, що верхньою межею середнього відшкодування моральної шкоди наведеної заявником практики). Такий висновок, на переконання суду, також повністю узгоджується з практикою Верховного Суду, наведеною у цій справі (постанову від 20.06.2024 у справі № 216/5657/22). А тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 433 805,40 грн, в решті слід відмовити.
Щодо визначення грошового еквіваленту
Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України).
Тлумачення частини другої статті 524 ЦК України свідчить, що учасники цивільного обороту можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті в договорі.
Підстав для допустимості визначення відшкодування (компенсації) шкоди в іноземній валюті, окрім випадків якщо зокрема, її викрадено, чинний ЦК не містить.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20.06.2024 у справі № 216/5657/22.
Отже, суд враховує, що предметом спору є відшкодування шкоди (матеріальної та моральної), яке виникло внаслідок деліктного зобов`язання, а тому визначення такої суми має здійснюватися на підставах статей 192, 524 ЦК України, тобто в гривні, відповідно підстави для визначення грошового еквіваленту вказаної суми у резолютивній частині рішення відсутні (аналогічний підхід застосовано у постанові Верховного Суду від 20.06.2024 у справі № 216/5657/22).
Висновки за результатами розгляду заяви
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення 144 941 017,40 грн (144 507 212 грн + 433 805,40 грн).
Судові витрати
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 22 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", відповідно до частин шостої, дев`ятої статті 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 15 140 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 223, 263 265, 354, 355 ЦПК України, суд
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до російської федерації про відшкодування шкоди, завданої внаслідок збройної агресії задовольнити частково.
2. Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ) завдану майнову шкоду у розмірі 144 507 212 (сто сорок чотири мільйони п`ятсот сім тисяч двісті дванадцять) гривень та моральну шкоду у розмірі 433 805,40 (чотириста тридцять три тисячі вісімсот п`ять) гривень (сорок) копійок.
3. Стягнути з держави російська федерація на користь держави судовий збір у розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено та підписано 23.06.2025.
Суддя Роман ВІТЮК