Справа № 724/4154/24
Провадження № 2/724/105/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2025 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді: Ковальчук Т.М.
секретаря судових засідань: Копайгородського Д.Я.
представника позивача
в режимі відеоконференції: Воробець А.В.
психолога: Гончар М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хотин Чернівецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області; Орган опіки та піклування Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області; військова частина НОМЕР_1 , про позбавлення батьківських прав,
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воробець Арсен Вікторович, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 13.08.2020 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано. Вказує, що відповідач у 2016 році виїхала за кордон в республіку Італія, залишивши дворічного сина без материнського догляду. З того часу мати дитини не проявляє жодного інтересу до свого сина, не телефонує до нього, не цікавиться станом його здоров`я, успіхами в школі та не спілкується з сином, участі в його житті не бере, аліменти на утримання дитини не сплачує. Дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні батька. Всі питання, щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Малолітній ОСОБА_4 свою матір не пам`ятає, знає про неї з розповідей свого батька та фотознімків.
Вказує, що мати дитини не здійснює своїх батьківських обов`язків, направлених на підтримання нормального спількування та виховання дитини, виїхавши за кордон та залишивши дитину на вихованні батька, відповідач фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина.
На підставі вищенаведеного, позивач просить суд, з посиланням на п.2 ч.1 ст.164 СК України, позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по причині свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Процесуальні дії по справі
10 грудня 2024 року ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області (а.с.32).
Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.53).
Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військову частину НОМЕР_2 (а.с.78-79).
Ухвалою суду від 21 травня 2025 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військову частину НОМЕР_2 на Військову частину НОМЕР_1 (а.с.84-85).
Аргументи учасників справи, подані заяви (клопотання) сторін
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Воробець А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення по справі не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день, час та місце судового засідання повідомлялася в установленому законом порядку засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади (а.с.39,55,57,60,65,73,75,82,85,91), відзив на позов не подавала.
Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області та Органу опіки та піклування Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися завчасно в установленому законодавством порядку, що підтверджується довідками про доставку судових повісток до їх електронного кабінету (а.с.35,38,49 зворот, 62 зворот, 71, 90).
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.92).
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, виносить рішення на підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому ст.280 ЦПК України.
Фактичні обставини встановлені судом
Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши думку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допитавши свідка, дослідивши висновок органу опіки та піклування та письмові докази по справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.05.1997 по 13.08.2020 року, який розірвано рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 13.08.2020 року (а.с.14).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_3 , виданим 17.10.2014 року Виконавчим комітетом Грозинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області (а.с.10).
Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , разом з ним за даною адресою проживає малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою Грозинецького старостинського округу Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області (а.с.13).
Відповідно до акта обстеження від 31.01.2024 №5 умов проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що сім`я проживає в скрутних умовах, позивач ОСОБА_1 не має постійного місця роботи та доходу, періодично працює по найму у жителів села, з матір`ю дитини розлучений. Зі слів сусідів та працівників Грозинецького старостинського округу ОСОБА_1 виховує сина ОСОБА_4 з однорічного віку, оскільки мати ОСОБА_2 покинула їх та виїхала за кордон, місцезнаходження її невідомо. Малолітний ОСОБА_3 навчається у Грозинецькому ліцеї Топорівської сільської ради, підручниками та канцтоварами забезпечений. Дана сім`я перебуває на обліку відділу Служби у справах дітей Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, як сім`я, як знаходиться у сукрутних життєвих умовах згідно наказу №7 від 15.09.2021 року (а.с.16).
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією Грозинецького старостинського округу від 02.12.2024 (а.с.31).
Згідно судового наказу, виданого Хотинським районним судом Чернівецької області 16.06.2020 року (справа №724/711/20), стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.05.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 16.06.2020 року (а.с.93).
Згідно довідки Грозинецького ліцею Топорівської сільської ради Чернівецької області №01-18/102 від 09.05.2024 року, ОСОБА_3 , 2014 р.н., з 01.06.2020 року навчається в даному навчальному закладі. За період навчання дитини батько, ОСОБА_1 , займався вихованням дитини: відвідував батьківські збори, постійно цікавився життям та успіхами сина, приймав активну участь в житті ліцею (а.с.18).
Відповідно до характеристики Грозинецького ліцею Топорівської сільської ради, складеної на учня ОСОБА_3 , 2014 р.н., вбачається, що ОСОБА_3 за період навчання, зарекомендував себе як дисциплінований, скромний, доброзичливий, врівноважений учень. ОСОБА_4 зростає в багатодітній сім`ї, виховує їх батько ОСОБА_1 . Останній відповідально ставиться до навчання та виховання сина, постійно відвідував батьківські збори, неодноразово цікавився успіхами дитини у навчанні, кожного разу приводив ОСОБА_4 до школи, активно приймав участь у класних та шкільних заходах, забезпечував відвідування сином навчальних екскурсій. Мати ОСОБА_2 залишила сім`ю та виїхала на постійне місце проживання в іншу країну, з дитиною не спілкувалася, участі у вихованні дитини не брала, з класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`явлалася (а.с.19).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, призваний 30.01.2024 року під час мобілізації та проходить військову службу, що підтверджується Витягами з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.01.2024 №30 та від 28.03.2024 № 88 (а.с.86-88).
З письмових заяв ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від 14.05.2024 року, долучених до позову, встановлено, що вони проживають в с.Грозинці, Чернівецької області, мешкають по сусідству з сім`єю позивача ОСОБА_1 . Малолітній ОСОБА_8 на теперішній час проживає разом зі своїм дідусем ОСОБА_9 доки його тато служить у лавах ЗСУ. Їм відомо, що з 2016 року ОСОБА_1 не проживає зі своєю дружиною ОСОБА_2 , з якою розлучився, з того часу дитина проживала з батьком, він займався його вихованням та утриманням. З моменту розлучення ОСОБА_2 створила нову сім`ю та жодного разу не цікавилася дитиною навіть після мобілізації ОСОБА_1 до лав ЗСУ (а.с.20-22).
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надав покази, з яких вбачається, що він є батьком позивача та дідусем малолітнього ОСОБА_4 . У 2016 році ОСОБА_2 виїхала за кордон на заробітки та додому жодного разу не приїздила. Мати дитини першій рік перебування за кордоном надавала допомогу на утримання дитини, проте згодом створила нову сім`ю і перестала надавати будь-яку допомогу дитині. Вихованням та утриманням хлопчика займався батько та він з дружиною (бабусею). Після мобілізації батька дитини до лав ЗСУ він займається вихованням онука, дитина проживає разом з ним. Мати дитини жодної допомоги на утримання дитини не надає, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, не телефонує, не спілкується з сином, дитина не бачила матір 9 років.
В судовому засіданні заслухана думка малолітнього ОСОБА_3 , 2014 р.н., в присутності психолога, який пояснив, що проживає разом з батьком, дідусем та старшим братом в с.Грозинці, батько наразі проходить військову службу. Мама з ними не проживає багато років, йому відомо, що вона перебуває закордоном. Проживати з мамою не бажає, оскільки вона за кордоном створила нову сім`ю.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 09.09.2024 року №68-12/24, орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, не бере участі в її вихованні та утриманні. З висновку вбачається, що ОСОБА_2 викликалася на засідання комісії з захисту дитини, була належним чином повідомлена, проте, на засідання комісії не з`явилася. Під час телефонної розмови ОСОБА_2 повідомила, що проживає за кордоном і наміру повертатися немає (а.с.25).
Згідно заяви ОСОБА_2 від 02.06.2020, наданої на адресу голови Топорівської сільської ради Чернівецького району, вбачається, що остання обізнана про наміри позивача ОСОБА_1 позбавити її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , 2014 р.н., через те, що вона виїхала за кордон та не займається вихованням та утриманням сина. Зазначає, що дійсно у 2016 році покинула територію України та переїхала проживати в іншу країну (республіка Італія). З тих пір додому не поверталася. З 2016 року сімейних стосунків із її колишньою сім`єю не підтримує, з малолітнім сином ОСОБА_4 не бачилась та не спілкувалась. Вважає, що позбавлення її батьківських прав надасть в повній мірі реалізувати батьківські права її колишньому чоловікові відносно дитини (а.с.23).
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, проте лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків.
Тож позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.07.2021 року у справі № 202/7712/18, відповідно до якої: з урахуванням принципу забезпечення «якнайкращих інтересів дитини» суд може застосувати до батька дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав у разі не підтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків.
Верховний Суд наголошує, що зайняття одним з батьків, який проживає окремо від дитини, пасивної позиції в участі у вихованні дитини у подальшому призводить до втрати зв`язків між батьком та дитиною, віддалення дитини від батька.
У разі наявності перешкод у спілкуванні з дитиною батько має застосовувати усі можливі заходи захисту своїх прав та прав своєї дитини, зокрема, шляхом своєчасного звернення до органу опіки та піклування, а також до суду.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , маючи реальну можливість проявляти батьківське піклування щодо свого малолітнього сина ОСОБА_4 ,2014 р.н., не турбується про нього, не приймає участі у організації його життя, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зокрема, з 2016 року відповідач з сином не проживає, виїхала за межі України та без поважних причин не забезпечує дитині необхідного харчування, медичного догляду, лікування, утримання, не забезпечує здобуття дитиною освіти, не готує його до самостійного життя, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не створила належних умов для розвитку його здібностей, отже, життям дитини не цікавиться, участі у його вихованні не бере, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показами свідка, а тому така пасивна поведінка ОСОБА_2 з урахуванням недоведення того, що вона зумовлена будь-якими діями батька, з яким проживає дитина, чи об`єктивними, незалежними від неї причинами, свідчить про її свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина, порушує його права та інтереси.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, зокрема ставлення матері до дитини, обрання пасивної участі у житті дитини (тривала бездіяльність матері), відсутність будь-яких позитивних змін у поведінці матері щодо виховання дитини, думку дитини, тому суд прийшов до висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
Розподіл судових витрат
Згідно ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 21.11.2024 року (а.с.6). Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 263, 265, 280 ЦПК України, ст. ст.150, 155, п.2 ч.1 ст.164, 180-182,184,191 Сімейного кодексу України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області; Орган опіки та піклування Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області; військова частина НОМЕР_1 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного рішення.
Відповідач, якому заочне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного рішення.
Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повне найменування учасників процесу:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Третья особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 .
Повне судове рішення складено 20.06.2025 року.
Суддя Т.М. Ковальчук