ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року

м. Київ

справа № 755/6402/22

провадження № 61-6946св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , Двадцять перша київська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2024 рокуу складі колегії суддів: Мостової Г. І., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Двадцять перша київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкування.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

У свідоцтві про народження позивача зазначено, що його батьком

є ОСОБА_5 , а матір?ю - ОСОБА_3 . Позивач вказував, що при оформленні свідоцтва про народження його матір надала інформацію щодо прізвища батька замість ОСОБА_6 , оскільки з ОСОБА_4 на той час вона перебувала у незареєстрованому шлюбі, і вони проживали разом у квартирі АДРЕСА_1 . Тобто ОСОБА_5

і ОСОБА_4 це одна і та сама особа, яка є батьком позивача

ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відповідач звернувся до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого було відкрито спадкову справу № 368-2021. Листом державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори

Литвин І. В. заяву позивача про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 долучено до спадкової справи № 368-2021.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду

м. Києва із заявою про встановлення факту родинних відносин між

ним і ОСОБА_4 , яку ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2022 року залишено без розгляду (справа № 752/16306/21).

Позивач вказував, що ОСОБА_2 не визнає його права на спадщину, яка належить спадкодавцю ОСОБА_4 .

Посилаючись на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його батьком, відомостей про якого у його свідоцтві про народження немає; визнати його право на спадкування за законом спадщини, що належить спадкодавцю ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року

в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач неправильно обрав спосіб захисту своїх прав. Позивач звернувся до суду з позовом не про встановлення факту батьківства, а про встановлення факту родинних відносин. Проте, у разі якщо особи не перебувають у родинних відносинах, але фактично вважають себе народженими від певної особи, захист прав у такому випадку відбувається шляхом встановлення батьківства чи встановлення факту визнання батьківства.

Суд також зазначив, що позивач не надав витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян на підтвердження тієї обставини, що відомості про батька в актовому записі про народження ОСОБА_1 були внесені за вказівкою матері, а також не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції постанови апеляційного суду.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок про те, що позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав, оскільки він звернувся до суду

з позовом про встановлення факту родинних відносин, а належним способом за встановлених у справі обставин є встановлення факту батьківства, оскільки вказане спростовується змістом позовної заяви, у прохальній частині якої ОСОБА_1 просив суд встановити факт того, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його батьком.

Апеляційний суд також вказав, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позивачем того, що ОСОБА_4 є його батьком, проте помилково відмовив ще й з підстав невідповідності обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

10 травня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,

у якій, з урахуванням уточненої редакції, просить скасувати постанову Київського апеляційного суд від 14 лютого 2024 року, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про приєднання нового доказу до матеріалів справи,

а саме довідки відділу РАЦС Подільського району від 09 червня 2007 року

№ 241/02-61 (відомості про батька) та його дослідження щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Дніпровського районного суду м. Києва.

25 липня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , батьком якого записаний ОСОБА_5 , а матір?ю - ОСОБА_3 , про що 07 лютого 1996 року складений відповідний актовий запис № 90, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві

18 листопада 2017 року (а. с. 67).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що 25 березня 2021 року складено відповідний актовий запис № 168, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 25 березня 2021 року Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

(а. с. 66).

З наявної в матеріалах справи відповіді державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Литвин І. В. від 27 травня 2021 року

№ 2390/02-14/368-2021 відомо, що 27 травня 2021 року нотаріус отримав заяву ОСОБА_1 № 1666/02-14 про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка долучена до спадкової справи № 368-2021.

Також з відповіді державного нотаріуса відомо, що позивачу одночасно повідомлено, що для подальшого оформлення спадкових прав йому або його представнику за довіреністю необхідно з`явитись до нотаріальної контори та надати оригінали документів що посвідчують особу; документів на спадкове майно (а. с. 68).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2022 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року, справу № 752/16306/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Двадцять перша київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду. Роз`яснено ОСОБА_1 , що заявлені ним вимоги підлягають вирішенню за правилами позовного провадження.

Ухвала суду мотивована тим, що у справі № 752/16306/21 встановлення факту родинних відносин ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_4 пов`язується

з наступним вирішенням спору про набуття права власності на спадкове майно спадкодавця, спадкоємцем прав і обов`язків якого є ОСОБА_2 , а тому заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку окремого провадження.

Постановою Верховного Суду від 28 грудня 2022 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_7 , залишено без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року залишено без змін.

Постанова касаційного суду мотивована тим, що справа стосується спору про право на спадкове майно, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше

01 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити

з дати народження дитини.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання

й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Оскільки ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , то спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України, що правильно установив апеляційний суд.

Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України у разі народження дитини

у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного

з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

У частині третій статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

Відповідно до роз`яснень, наданих судам, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише

у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2022 року у справі справа № 521/4820/19 (провадження № 61-21037св21).

Доказами встановлення батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку матір вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги

в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-416Зсв18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від

21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (провадження

№ 61-30047св18), від 19 грудня 2019 року у справі № 751/7152/17 (провадження № 61-41719св18).

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 462/4732/17 (провадження № 61-946св22) зазначено, що «при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини».

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки позивач не надав доказів, які з достовірністю підтверджують, що ОСОБА_4 за життя визнавав своє батьківство стосовно ОСОБА_1 , як однієї із необхідних складових для задоволення позову.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зібрані у справі, яка переглядається, докази в їх сукупності не містять достовірного підтвердження визнання ОСОБА_4 себе батьком

ОСОБА_1 , спільного проживання й ведення спільного господарства спадкодавця з матір`ю ОСОБА_1 до його народження та спільного виховання або утримання ними ОСОБА_1 .

Клопотань про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи ОСОБА_1 не заявляв.

Відповідно до часини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції

з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Аргументи заявника про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про приєднання нового доказу до матеріалів справи,

а саме довідки відділу РАЦС Подільського району від 09 червня 2007 року

№ 241/02-61, є безпідставними, оскільки заявник не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, апостанови Київського апеляційного суду від 14 лютого

2024 року - без змін, оскільки підстав для її скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 14 лютого 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська