РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Кузьміної О.І.

за участю секретаря Савицького В.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Бузанова Д.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Бузанова Дмитра Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Херсонської міської ради, Виконавчий комітет Центральної районної у місті Херсоні ради, Виконавчий комітет Дніпровської районної у місті Херсоні ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

в с т а н о в и в :

Адвокат Бузанов Дмитро Вікторович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Херсонської міської ради, Виконавчий комітет Центральної районної у місті Херсоні ради, Виконавчий комітет Дніпровської районної у місті Херсоні ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, обґрунтовуючи тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі. Від даного шлюбу мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Малолітня дитини проживає зараз із матір`ю в квартирі, орендну плату за яку вносить позивач, що для нього досить затратно, оскільки вимушений орендувати окрему квартиру і для свого проживання. Батько повністю несе фінансові витрати на утримання дитини, мати не має заробітку, офіційно ніде не працевлаштована, таким чином сплачувати орендну плату за квартиру самостійно не може. У зв`язку із чим визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник в судовому засіданні в режимі відеоконференції просили позов задовільнити з підстав викладених у позові.

Відповідач в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги визнала, після чого в судовому засіданні змінила свою позицію, позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, зазначила, що вона ніколи не перешкоджала і не мала наміру в подальшому перешкоджати спілкуванню батьку з донькою, та дитині доцільно проживати разом з нею, враховуючи вік та стать дитини й мінливий характер роботи відповідача, який є моряком та по чотири місця знаходиться в рейсі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Херсонської міської ради в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій зазначила, що вони є неналежною третьою особою по справі та просила розглянути справу без її участі.

Представник Виконавчого комітету Центральної районної у місті Херсоні ради в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила про неможливість складення акту обстеження житлових умов позивача за його зареєстрованим місця проживання, оскільки він перебуває за межами України.

Представник Виконавчого комітет Дніпровської районної у місті Херсоні ради в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила про неможливість складення висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання їхньої неповнолітньої дитини за зареєстрованим місця проживання відповідача, оскільки відповідач разом з дитиною перебувають за межами України.

Заслухавши думку сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що з 23 серпня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Херсонського міського суду Херсонської області №766/20157/24 від 10.03.2024 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Виконавчим комітетом Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблений актовий запис №25.

Відповідно до довідки №61/2024 від 14.11.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою АДРЕСА_1 , у 2024/2025 навчальному році є ученицею класу 7а в Початковій інтеграційній школі №317 ім.Едмунда Бояновського.

Сторони проживають у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджуються договором оренди укладений з ОСОБА_4 від 18.02.2023 року та договором оренди укладений з ОСОБА_5 від 01.01.2024 року.

Відповідно до посвідчення особи моряка серії НОМЕР_2 , послужної книжки моряка № 2 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 працює моряком.

Відповідно до листа №08-44-195 від 15.04.2025 року Виконавчого комітету Центральної районної у місті Херсоні ради зазначено про неможливість складення акту обстеження житлових умов позивача за його зареєстрованим місця проживання, оскільки він перебуває за межами України, виїхав до Варшави, наразі перебуває у рейсі.

Відповідно до листа від 12.05.2025 року Виконавчого комітет Дніпровської районної у місті Херсоні ради про неможливість складення висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання їхньої неповнолітньої дитини за зареєстрованим місця проживання відповідача, оскільки відповідач разом з дитиною перебувають за межами України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Згідно до ч.3 ст.29 ЦК України та ч.2 ст.160 СК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Згідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачем до позовної заяви не додано висновку органу опіки і піклування про доцільність проживання малолітньої дитини разом із ним.

Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.8, 18, 161 СК України, ст.ст.2, 4, 19, 184 ЦПК України кожна особа, право якої порушене, оспорене чи не визнане, вправі захищати його судовим порядком шляхом пред`явлення позову до відповідальної за порушення права особи.

Судом може бути вирішено саме спір між батьком і матір`ю щодо місця проживання малолітньої дитини (дітей), коли батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (діти).

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

На час пред`явлення позову до ОСОБА_2 та на час розгляду справи позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідач заперечує або вчиняє дії, які б свідчили, що вона не погоджується з тим, що їх спільна дитина проживала та спілкувалася з батьком.

Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідач не подала до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала.

По справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала, постійно бачить та спілкується і від якого матір дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання на проживання з нею.

Матеріали справи не містять будь-яких належних доказів, які б свідчили про бажання матері і волю щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю.

За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом з позивачем, між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання (матір`ю чи батьком), оскільки мати дитини (відповідач) не вимагала від позивача змінити її місце проживання, не порушувала в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою.

Суд вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли, та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують. За відсутності позову одного з батьків, з яким не проживає дитина, не вимагається підтвердження судом факту наявності в одного з батьків права на визначення місця проживання дитини, визнання такого права тощо, для цього відсутні процесуально-правові підстави. Звернення до суду про вирішення спору одного з батьків, право якого не порушено, дає підстави для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, оскільки до позовної заяви не додано належних та допустимих доказів про наявність у сторін спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, її вік та стать, також мінливий характер роботи позивача, який є моряком та тривалий час перебуває у рейсах, суд не вбачає підстав для визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком та приходить до висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Посилання позивача на консультативний висновок спеціаліста-психолога складеного 07.05.2025 року до уваги, як на доказ по справі, не приймається судом до уваги, як такий, що не дає підстав на задоволення вимог позивача, оскільки він складений у відсутність дитини.

Доводи позивача щодо доцільності проживання дитини з ним, оскільки у нього є перевага в матеріально-побутовому стані з відповідачем, не приймаються судом до уваги, як такі, що не дають підстав для задоволення вимог позивача, оскільки, перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Щодо розподілу судових витрат, то ч. 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, витрати зі сплати судового збору підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 19, 141, 160, 161, Сімейного кодексу України, ст.ст.2, 12, 76-83, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

В задоволенні позову адвоката Бузанова Дмитра Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Херсонської міської ради, Виконавчий комітет Центральної районної у місті Херсоні ради, Виконавчий комітет Дніпровської районної у місті Херсоні ради про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. І. Кузьміна

Повний текст рішення складено 20 червня 2025 року.