КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3120/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Київ

Справа № 761/23162/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Сіромашенко Н.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,

встановив:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 73 137 грн. 20 коп. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 25.11.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кара В.В., зареєстрований в реєстрі за № 339.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору продавець передає у власність покупця квартиру АДРЕСА_1 , а покупець приймає у власність вказану квартиру і сплачує за неї обговорену грошову суму.

Зазначає, що на момент укладення вказаного договору купівлі-продажу квартири зареєстрованими особами за адресою предмету договору були: позивач та її повнолітній син ОСОБА_3 .

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 334613851 від 05.06.2023 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване на ОСОБА_2 25.11.2021 року в 14:28:00 на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кара В.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 339.

25.11.2021 року відповідач ОСОБА_2 написала розписку про отримання завдатку до договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 від 25.11.2021 року, якою підтвердила отримання від позивача грошової суми у розмірі 23 700 грн. у якості завдатку, що є еквівалентно 900 доларів США, готівковим способом на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, зняти усіх зареєстрованих з реєстраційного обліку згідно з п. 5.1 договору до 25.12.2021 року.

Того ж дня, відповідач ОСОБА_2 написала розписку про отримання завдатку до договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 від 25.11.2021 року, якою підтвердила отримання від позивача грошової суми у розмірі 21 000 грн. у якості завдатку, що є еквівалентно 750 доларів США, готівковим способом на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, по сплаті заборгованості ТОВ «Житлокомунпослуг» за послугу з утримання будинку та прибудинкової території до 25.12.2021 у сумі 20 867 грн. 67 коп.

Крім того, 25.11.2021 року відповідач ОСОБА_2 написала розписку про отримання завдатку до договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 від 25.11.2021 року, якою підтвердила отримання від ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 9300 грн., у якості завдатку, що є еквівалентно 350 доларів США, готівковим способом на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, по сплаті заборгованості КП «Київтеплоенерго» за послугу постачання центрального опалення до 31.01.2022 року у сумі 9271 грн. 72 коп.

Відповідно до Інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання вих. № 91159725 від 30.03.2023 року позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 в період з 18.05.2007 року по 30.12.2021 року (знята з реєстрації за адресою предмета договору купівлі-продажу квартири з 30.12.2021 року).

Відповідно до Інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання вих. № 91159873 від 30.03.2023 року ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 в період з 21.03.2019 року по 05.09.2022 року (знятий з реєстрації за адресою предмета договору купівлі-продажу квартири з 05.09.2022).

Вказує, що зняти з реєстрації із задекларованого/зареєстрованого місця проживання сина позивача ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , у строки, погоджені сторонами при укладенні договору купівлі - продажу квартири, було неможливо, оскільки останній є військовозобов`язаним та з 14.09.2021 року перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з чим, на час укладання договору купівлі-продажу квартири процедура декларування/реєстрації нового місця проживання з одночасним зняттям з попереднього місця проживання (перебування) військовозобов`язаних була відсутня.

Крім того, рятуючись від небезпеки, у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, була вимушена евакуюватися з м. Київ на Захід України. Зазначає, що дотримуючись рекомендацій офіційних представників Київської міської військової адміністрації щодо неповернення до місць постійного проживання, у зв`язку із небезпекою для її життя перебувала в місці свого переміщення до кінця серпня 2022 року, що унеможливлювало здійснити дії із перереєстрації місця проживання позивача та її сина із квартири, яка була предметом договору купівлі-продажу на нове місце проживання. Здійснивши всі необхідні дії із зняття з реєстраційного обліку із вказаної квартири, позивач звернулась до відповідача з приводу повернення раніше отриманих грошових коштів в сумі 2000 доларів США, що становить 73 137 грн. 20 коп., по курсу НБУ 36,5686 грн. за 1 долар США. Відповідач відмовилась повертати раніше отримані кошти, вважаючи їх завдатком по договору купівлі-продажу від 25.11.2021 року. У зв`язку з чим, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не взяв до уваги наступне: зняти з реєстрації задекларованого/зареєстрованого місця проживання сина позивача - ОСОБА_3 за адресою предмета договору купівлі-продажу квартири у строки погодженими сторонами було неможливо, враховуючи, що ОСОБА_3 є військовозобов`язаним, а з 01 грудня 2021 року набрав чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстру місця проживання в Україні» від 5 листопада 2021 року № 1871-ІХ; між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири, в якому жодним чином не передбачено такий вид забезпечення виконання зобов`язання продавця як завдаток;розписками відповідача (покупця) від 25.11.2021 року підтверджується факт отримання від позивача 2000 доларів США за договором купівлі-продажу квартири; договору щодо забезпечення виконання зобов`язання, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, між позивачем та відповідачем укладено не було.

З викладеного вбачається, що зазначене не узгоджується з правовими висновками викладеними в постановах Верховного Суду від 18 травня 2023року в справі № 753/8333/20, від 01 жовтня 2020 року у справ № 361/8331/18,

Крім того, згідно з висновками Верховного Суду викладеними в постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 та від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14-ц вважає, що успірних правовідносинах позивач не є зобов`язаною особою щодо сплати належних з неї за основним договором платежів.

Зазначає, що судом першої інстанції в якості доказів сторони відповідача прийняті квитанції про сплату житлово-комунальних послуг та послуг централізованого опалення, датованими через рік після укладення основного договору купівлі-продажу, які жодним чином не доказують, що відповідач заплатила борг позивача перед третіми особами.

Також суд першої інстанції залишив поза увагою заяви позивача про зменшення витрат відповідача на професійну правничу допомогу та без обґрунтування ухвалив стягнути з позивача 10 000 грн.

Додатково повідомляє про витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн. та витрати із сплати судового збору у розмірі 1610 грн. 40 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції-без змін.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов до правильних та обґрунтованих висновків про те, що між сторонами виникли зобов`язання, за якими позивач зобов`язувалася зняти з реєстраційного обліку всіх осіб, зареєстрованих у квартирі, придбаній відповідачем, а також погасити заборгованість за спожиті житлово - комунальні послуги, додатково нараховані відсотки та інфляційне збільшення боргу.

Виконання вказаних зобов`язань було забезпечено завдатком у загальному розмірі 54 000 грн. Письмова форма правочину щодо забезпечення виконання зобов`язань дотримана у формі розписок, що відповідає положенням ч. 1, ч. 2 статті 207 Цивільного кодексу України та відповідає висновками Верховного Суду, наведеним у постанові 09.12.2020 року у справі №211/5994/17.

Враховуючи, що позивач порушила зобов`язання, забезпечені завдатком, то позивач набула та залишила завдаток в межах правових підстав, у зв`язку із чим апеляційну скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Додатково повідомляє, що вартість послуг адвоката за підготовку відзиву на апеляційну скаргу складає 5000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та її представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири, в якому жодним чином не передбачено такий вид забезпечення зобов`язання продавця як завдаток; розписками відповідача від 25 листопада 2021 року підтверджується факт отримання від позивача 2000 доларів США за договором купівлі-продажу квартири; договору щодо забезпечення виконання зобов`язання, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, між позивачем та відповідачем укладено не було. Отже, передані позивачем грошові суми у загальному розмірі 2000 доларів США підлягають поверненню відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як такі, що отримані без достатньої правової підстави.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав встановленим, що , укладаючи договір купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2021 року, сторони погодили також інші умови, а саме : що продавець зобов`язаний знятися з реєстраційного обліку та зняти інших зареєстрованих осіб за адресою квартири, що продається , у строк до 25 грудня 2021 року ( п. 5.1 договору купівлі-продажу); що у строк до 25 грудня 2021 року продавець зобов`язується сплатити заборгованість перед ТОВ «Житлокомунпослуги» у сумі 20 867 грн. 67 коп.; що у строк до 31 січня 2022 року продавець зобов`язується сплатити заборгованість перед КП «Київтеплоенерго» в сумі 9271 грн. 72 коп.

Для забезпечення виконання цього зобов`язання продавець ОСОБА_1 передала грошові суми у розмірі відповідно 23 700 грн., що у еквіваленті становить 900 доларів США, 21 000 грн., що в еквіваленті становить 750 доларів США, та 9300 грн., що в еквіваленті становило 350 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок невиконання вказаних зобов`язань позивачем ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 самостійно погасила заборгованість позивача за послуги постачання центрального опалення та інші житлово-комунальні послуги. Таким чином, відповідач не лише набула грошові кошти в межах правовідносин із позивачем, але й залишила їх у своїй власності на законних підставах, а саме внаслідок порушення зобов`язань позивачем. Крім того, вказані кошти були направлені відповідачем на погашення заборгованості позивача за спожиті нею комунальні послуги, що свідчить про невиконання умов зазначених розписок саме позивачем, а не відповідачем.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25 листопада 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кара В.В., зареєстрований в реєстрі за № 339.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору продавець ОСОБА_1 передає у власність покупця ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , а покупець приймає у власність вказану квартиру і сплачує за неї оговорену грошову суму.

Пунктом 5.1 договору купівлі-продажу сторони передбачили обов`язок продавця знятися з реєстраційного обліку ( виписатися) та зняти інших зареєстрованих осіб за адресою предмету договору до 25 грудня 2021 року.

Пунктом 5.4 договору купівлі-продажу передбачено право покупця вимагати від продавця обов`язків, що виникли у нього за цим договором.

На момент укладення вказаного договору купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2021 зареєстрованими особами за адресою предмету договору, а саме: АДРЕСА_2 були: ОСОБА_1 та її повнолітній син ОСОБА_3 .

Відповідно до Інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА вих. № 91159725 від 30.03.2023 року ОСОБА_1 знята з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 - 30 грудня 2021 року.

Відповідно до Інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА вих.. № 91159873 від 30.03.2023 року ОСОБА_3 знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 - 05 вересня 2022.

В день укладення договору купівлі-продажу квартири 25 листопада 2021 року покупець ОСОБА_2 написала три розписки :

- Про отримання нею як покупцем від продавця ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 23 700 грн., що еквівалентно 900 доларів США, у якості завдатку, готівковим способом на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, зняти усіх зареєстрованих з реєстраційного обліку згідно п. 5.1 договору до 25.12.2021 року.

Підтвердженням виконання зобов`язання продавцем та підставою для повернення завдатку в момент надання такого підтвердження є витяг органу реєстрації з місця проживання фізичних осіб. У разі невиконання зазначеного зобов`язання завдаток залишається у покупця ( а.с. 24).

- Про отримання ОСОБА_2 як покупцем від ОСОБА_1 як продавця в якості завдатку грошову суму в розмірі 21 000 грн., що є еквівалентно 750 доларів США, готівковим способом на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, по сплаті заборгованості ТОВ «Житлокомунпослуги» за послугу з утримання будинку та прибудинкової території до 25 грудня 2021року у сумі 20 867 грн. 67 коп.

Підтвердженням виконання зобов`язання продавцем та підставою для повернення завдатку в момент надання такого підтвердження є квитанція з відсутнім боргом або акт звірки взаєморозрахунків з ТОВ «Житлокомунпослуги». У разі невиконання зазначеного зобов`язання завдаток залишається у покупця ( а.с. 25)

- Про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 в якості завдатку 9300 грн., що еквівалентно 350 доларів США, готівковим способом на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, по сплаті заборгованості КП «Київтеплоенерго» за послугу постачання центрального опалення до 31 січня 2022 у сумі 9271,72 грн.

Підтвердженням виконання зобов`язання продавцем та підставою для повернення завдатку в момент надання такого підтвердження є квитанція з відсутнім боргом або акт звірки взаєморозрахунків з КП «Київтеплоенерго». У разі невиконання зазначеного зобов`язання завдаток залишається у покупця ( а.с. 26).

Пред`являючи позов, а також обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилалась на те, що договору щодо забезпечення виконання зобов`язання, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, між позивачем та відповідачем укладено не було, передана грошова сума не може вважатись завдатком. Отже, передані позивачем грошові кошти у загальному розмірі 2000 доларів США підлягають поверненню відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як такі, що отримані без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з нормами частини першої статті 546, частини другої статті 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами позивача, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу квартири та розписки ОСОБА_2 про отримання коштів, з огляду на викладені вище обставини не вказують, що правовою природою отриманих відповідачем коштів є саме завдаток. Однак зазначене не свідчить про наявність підстав для застосування положень ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

З викладених умов договору купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2021 року та змісту розписки ОСОБА_2 вбачається, що продавець ОСОБА_1 зобов`язалась вчинити дії по зняттю з реєстраційного обліку місця проживання себе та свого повнолітнього сина ОСОБА_3 у строк до 25 грудня 2021 року, а в разі невиконання такого обов`язку, визначеного у п. 5.1 договору купівлі-продажу, передана нею грошова сума в розмірі 23 700 грн. залишається у покупця ОСОБА_1 .

Також зі змісту розписок встановлено, що на день продажу ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , у неї були наявні борги : перед ТОВ «Житлокомунпослуги» за послугу з утримання будинку та прибудинкової території у сумі 20 867 грн. 67 коп., перед КП «Київтеплоенерго» - за послугу постачання центрального опалення у сумі 9271,72 грн., які вона зобов`язувалась погасити у строк до 25 грудня 2021 року та 31 січня 2022 року відповідно. А в разі невиконання такого обов`язку передані продавцем кошти у розмірі 21 000 грн. та 9300 грн. залишаються у покупця квартири.

Зі змісту розписок також вбачається, що кошти були передані відповідачу у гривнях, із визначенням еквівалента до долара США, а сума переданих коштів ( як зазначає відповідач - у якості завдатку) 21 000 грн. та 9300 грн. відповідає розміру заборгованості ОСОБА_1 за надані їй комунальні послуги 20 867 грн. 67 коп. та 9271 грн. 72 коп.

При цьому, відповідно до змісту розписки ОСОБА_2 , підтвердженням виконання зобов`язання продавцем та підставою для повернення завдатку в розмірі 21 000 грн. та 9300 грн. в момент надання такого підтвердження є квитанції з відсутнім боргом або акт звірки взаєморозрахунків з ТОВ «Житлокомунпослуги» та КП «Київтеплоенерго».

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 не надала до суду доказів погашення заборгованості, що виникла у неї станом на день продажу квартири, перед ТОВ «Житлокомунпослуги» та КП «Київтеплоенерго» за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території і централізоване опалення відповідно.

Натомість відповідач ОСОБА_2 самостійно погасила заборгованість, яка виникла у ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги, що підтверджується платіжною інструкцією № 45835058-2 від 29.12.2022 на суму 17 019,02 грн. та платіжною інструкцією № 45835041-2 від 29.12.2022 на суму 20 000 грн., в якості оплати за житлово-комунальні послуги на рахунок ТОВ «Житлокомпослуги».

29 грудня 2022 року ОСОБА_2 було сплачено на рахунок КП «Київтеплоенерго» заборгованість за централізоване опалення у сумі 15 972,03 грн., що підтверджується квитанцією № від 29.12.2022.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що зазначені квитанції від 29 грудня 2022 року про сплату комунальних послуг через рік після укладення договору купівлі-продажу не свідчать про погашення ОСОБА_2 заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1 перед третіми особами, колегія суддів відхиляє, оскільки будь-яких належних доказів тих обставин, що така заборгованість була погашена ОСОБА_1 самостійно, нею до матеріалів справи не надано.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 , від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 та від 25 вересня 2024 року у справі № 201/9127/21 викладено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (зобов`язання із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати зазначені кошти такими, що були набуті відповідачем без достатніх правових підстав, оскільки за обставинами справи встановлено, що зазначені кошти не були залишені у власності відповідача ОСОБА_2 , а спрямовані нею на погашення заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1 як власника квартири, яку вона продала відповідачу 25 листопада 2021 року, проте заборгованості за житлово-комунальні послуги (утримання будинку та прибудинкової території централізоване опалення) на день продажу квартири не погасила, як і не виконала взятих на себе зобов`язань щодо погашення такої заборгованості у строк до 25 грудня 2021 року та до 31 січня 2022 року відповідно.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми у розмірі 23 700 грн., яка була отримана ОСОБА_2 , як вона зазначила у розписці, як завдаток для забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 щодо зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання квартири, яка була предметом договору купівлі-продажу, продавця та її повнолітнього сина, - колегія суддів також вважає правильними.

Відповідно до п. 5.1 договору купівлі-продажу квартири від 25 листопада 2021 року та змісту розписки ОСОБА_2 вбачається, що продавець ОСОБА_1 зобов`язалась вчинити дії по зняттю з реєстраційного обліку місця проживання себе та свого повнолітнього сина ОСОБА_3 у строк до 25 грудня 2021 року, а в разі невиконання такого обов`язку, визначеного у п. 5.1 договору купівлі-продажу, передана нею грошова сума в розмірі 23 700 грн. залишається у покупця ОСОБА_1 .

Згідно з Інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА вих. № 91159725 від 30.03.2023 ОСОБА_1 знята з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 - 30 грудня 2021 року.

Згідно з Інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА вих.. № 91159873 від 30.03.2023 ОСОБА_3 знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 - 05 вересня 2022 року.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 369/6839/21, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому, породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Отже норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 було суттєво порушено умови договору щодо строку зняття з реєстраційного обліку члена сім`ї продавця, кошти не можуть вважатися набутими чи збереженими відповідачем ОСОБА_2 без достатніх правових підстав, оскільки це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб, кошти були отримані нею з метою забезпечення виконання продавцем умов п. 5.1 договору купівлі-продажу - своєчасного, у визначений договором строк, зняття з реєстраційного обліку продавця квартири та членів її сім`ї, та у разі недотримання такого строку, відповідно до наданої розписки ОСОБА_2 передана сума коштів залишається у покупця квартири.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що зняти з реєстрації задекларованого/зареєстрованого місця проживання сина позивача - ОСОБА_3 за адресою предмета договору купівлі-продажу квартири у строки погодженими сторонами було неможливо, враховуючи, що ОСОБА_3 є військовозобов`язаним, а з 01 грудня 2021 року набрав чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстру місця проживання в Україні» від 5 листопада 2021 року № 1871-ІХ, постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2022 року було затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання(перебування), а з 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан і позивач, рятуючи своє життя, змушена була виїхати на захід України, - висновків суду першої інстанції також не спростовують, оскільки як введення воєнного стану, так і прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 14 березня 2022 року відбулось через кілька місяців після настання строку, обумовленого п. 5.1. договору купівлі-продажу.

Станом на 25 грудня 2021 року діяли положення Правил реєстрації місця проживання, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, відповідно до п. 26 яких зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11. Разом з заявою особа подає документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання, та зокрема, військовий квиток або посвідчення про приписку ( для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги позивача, оскільки кошти нею були передані відповідачу добровільно, для виконання досягнутих між ними домовленостей, зафіксованих у п. 5.1 договору купівлі-продажу квартири та розписці покупця ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1, п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, представник відповідача повідомила, що відповідачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з вивченням матеріалів позовної заяви з додатками, складання та направлення відзиву на позов у сумі 10 000 грн. На підтвердження вказаного до відзиву було додано копію договору про надання правничої допомоги від 26 лютого 2024 року адвокатом Невмержицькою І.М., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію платіжної інструкції про сплату послуг від 27.02.2024 року в розмірі 10 000 грн. ОСОБА_2 на рахунок Невмержицької І.М.

Відповідно до п. 5.1 договору про надання правничої допомоги від 26.02.2024 року, вартість послуг адвоката за підготовку відзиву на позовну заяву у справі № 761/23162/23, становить 10 000 грн.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач ОСОБА_1 вказувала, що адвокатом Невмержицькою І.М. не зазначено ні обставин, що можуть свідчити про складність справи, ні час, визначений адвокатом на виконання відповідних робіт, ні обсяг наданих послуг та виконаних робіт, які можуть свідчити про співмірність заявленої до стягнення суми. Тому позивач просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу до розміру, що буде співмірним з вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що «суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, судами не враховано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат».

З висновком суду першої інстанції про стягнення суми витрат з позивача на користь відповідача в розмірі 10 000 грн. у повному обсязі колегія суддів погоджується, оскільки обставини, щодо яких позивач ОСОБА_1 мала заперечення : адвокатом Невмержицькою І.М. не зазначено обставин, що можуть свідчити про складність справи, час, визначений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, - не можуть бути визнані судом підставою для зменшення суми заявлених до відшкодування витрат, адже відповідачем заявлено про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за одну послугу - підготовку відзиву на позовну заяву у даній справі та визначено за вказану послугу фіксовану грошову суму - 10 000 грн., що не вимагає від адвоката зазначати про період часу, витрачений на надання такої послуги.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат відповідачем ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, вимоги ч. 3 ст. 141 ЦПК України щодо необхідності врахування при вирішенні питання про розподіл судових витрат, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення зазначеної суми витрат.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в його рішенні.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просила стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з підготовкою відзиву на апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2024 року у справі № 761/23162/23, у сумі 5000 грн. На підтвердження вказаного до відзиву додано копію договору про надання правничої допомоги від 05 грудня 2024 року адвокатом Невмержицькою І.М., копію платіжної інструкції про сплату послуг від 06 грудня 2024 року в розмірі 5000 грн. ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 5.1 договору про надання правничої допомоги від 05.12.2024 року, вартість послуг адвоката за підготовку відзиву на апеляційну скаргу у справі № 761/23162/23, становить 5000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу надійшов до апеляційного суду 17 грудня 2024 року, до відзиву додано квитанцію про направлення позивачу на адресу, зазначену в позовній заяві, копії відзиву з додатками.

Заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, заявленого до відшкодування відповідачем, від позивача ОСОБА_1 не надходило.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат відповідачем ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу за складання відзиву на апеляційну скаргу, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 141 ЦПК України щодо необхідності врахування при вирішенні питання про розподіл судових витрат, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення судових витрат в розмірі 5000 грн., понесених відповідачем на правничу допомогу, з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.