печерський районний суд міста києва
пр. № 2-ві-35/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Остапчук Т.В., за участю секретаря судових засідань Косточка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Григоренко І.В від розгляду цивільної справи № 757/22117/22-ц,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І. В перебуває цивільна справа № 757/22117/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування моральної шкоди. 30.05.2025 року позивач ОСОБА_1 через додаток «Електронний суд» подав заяву про відвід головуючого судді Григоренко І.В від подальшої участі у розгляді справи. В обґрунтування заяви заявник зазначає, що 04.07.2024 прийнята постанова Київського апеляційного суду про задоволення апеляційної скарги позивача від 24.05.2024, висновком якої є визнання незаконною відмову Печерського районного суду м.Києва (головуюча суддя І.В.Григоренко) забезпечити позивачу можливість ідентифікувати позовну заяву. 26.02.2025 Печерським районним судом м.Києва, замість виконання постанови Київського апеляційного суду від 04.07.2024, надіслано ухвалу від 22.08.2024 про залишення неідентифікованої позовної заяви без руху. Тобто, головуючою суддею І.В.Григоренко умисно вчинено порушення конституційних та процесуальних норм верховенства права з наслідком у вигляді факту вчинення кримінальних правопорушень, щонайменьше за фактом умисної відмови виконання судового рішення, яке набрало законної сили - постанови Київського апеляційного суду від 04.07.2024. 13.05.2025 позивачем було надано суду клопотання щодо забезпечення судом позивачу права на ідентифікацію позовної заяви та, відповідно, на виконання ухвали від 22.08.2024. Судом, незважаючи на наведене клопотання, не надано можливості ідентифікувати позовну заяву та виконати вимоги ухвали від 22.08.2024. Так, судом надіслано лист позивачу від 16.05.2025 (Вих. 757/22117/22-ц пр. 2- 1972/25), яким - «Печерський районний суд м. Києва на Вашу заяву від 14.05.2025 року, що надійшла на адресу суду 16.05.2025 року, повідомляє, що електронну копію матеріалів справи приєднано до підсистеми «Електронний суд», тому Ви можете ознайомитись в особистому кабінеті в підсистемі «Електронний суд». Головуюча суддя про це знала, так як згідно норм права лист позивачу від 16.05.2025 мав бути обгрунтованим перевіркою наявності факту реєстрації позовної заяви у матеріалах е-суду. Відповідно, позовна заява ідентифікована не може та, відповідно не може бути виконаною ухвала від 22.08.2024, а тому суддею І.В.Григоренко умисно вчинено порушення конституційних та процесуальних норм верховенства права, у тому числі у вигляді умисної відмови виконання постанови Київського апеляційного суду від 04.07.2024 з наслідком у вигляді факту вчинення кримінальних правопорушень, щонайменьше за фактом умисної відмови виконання судового рішення, яке набрало законної сили - постанови Київського апеляційного суду від 04.07.2024. Законний розгляд справи є можливим лише після виконання постанови Київського апеляційного суду від 04.07.2024. За таких фактів порушень неупередженості та такої процесуальної діяльності головуючої судді головуюча суддя І.В.Григоренко не може розглядати справу. Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді. Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. Відповідно до ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Оскільки заява про відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, у зв`язку з чим матеріали заяви про відвід від 30.05.2025 передано в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2025 року, для розгляду судді Остапчук Т.В Суд, вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування заявлених вимог, дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, так як відвід належним чином не вмотивований з огляду на наступне. За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно практики Європейського суду з прав людини потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. Крім того, неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими». Суддя не може брати участі у розгляді справи і підлягає відводу за наявності на те підстав (обставин), вичерпний перелік яких визначений у статті 36 ЦПК України, що виключає можливість їх розширеного тлумачення. Так, згідно ч. ч. 1, 2, 4, ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо зокрема він: брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що виключають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. Аналізуючи підстави, які зазначені позивачем для відводу судді, суд вважає, що вони не є такими, що свідчать про упередженість судді, оскільки заявником не доведено конкретних фактів та наслідків цих фактів (обставин), які можуть вплинути на об`єктивність і упередженість розгляду даної справи, а фактично є надуманими. Суд вважає, що доводи позивача в частині упередженості або не об`єктивності судді не ґрунтуються на нормах ЦПК України, ним не зазначено і не доведено наявність вказаних обставин. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами жодних процесуальних дій при розгляді справи, які могли би свідчити про упередженість чи не об`єктивність судді, відмови доступу до правосуддя або інших, які б порушували процесуальні права позивача, не встановлено. Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Таким чином, особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді. Але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. Доводи наведені позивачем не підпадають під критерії визначені згаданими нормами процесуального закону, не свідчать про наявність ознак необ`єктивності судді, зводяться до незгоди сторони позивача з процесуальними рішеннями судді, а тому відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України не можуть бути підставою для відводу. За таких обставин, підстав для задоволення заяви про відвід суд не вбачає. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 36, 40 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Григоренко І.В від розгляду цивільної справи № 757/22117/22-ц - відмовити. Ухвала оскарженню не підлягає. Суддя Т.В.Остапчук