КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9565/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 року місто Київ

справа №367/5986/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кравчук Ю.В., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні мережі» до ОСОБА_1 про стягнення необлікованої електричної енергії,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь вартість необлікованої електроенергії в розмірі 151855,93 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 12 серпня 2020 рокууповноваженими працівниками ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» відповідно до п.8.2.5 ПРРЕЕ проводилась перевірка об`єкту відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , під час якої було виявлено порушення п.п.5.5.5.1, 8.2 ПРРЕЕ, а саме: самовільне підключення електроустановки до електричної мережі оператора системи та споживання електроенергії без договірних відносин. Електрична енергія, що споживалась, не обліковувалась.

Вказував, що на підставі виявленого порушення Правил було складено акт про порушення №К 042603.

Зазначав, що 04 вересня 2020 року комісією по розгляду Актів про порушення прийнято рішення, яке оформлено протоколом №173, відповідно до якого Акт про порушення №К 042603підлягає до розрахунку згідно з п.8.4.2 Правил та відповідно вартістьобсягу не облікованої електричної енергії склала 151855,93 грн. з врахуванням ПДВ.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 квітня 2024 рокупозов ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» вартість електричної енергії не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією у розмірі 151855,93 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 квітня 2024 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

На обґрунтування вимог посилалася на те, що Акт №К 042603 від 12 серпня 2020 року містить ряд недостовірних даних, зокрема, відносно свідка ОСОБА_3 , який не міг підписати акт про порушення, тому що з 10 серпня 2020 року перебував за межами України. Про вказану обставину представник відповідача неодноразово повідомляла суд, що підтверджується звукозаписами судових засідань, але дана обставина була проігноровано судом першої інстанції.

Вказувала, що у Акті містяться відомості про те, що повірка відбувалася в присутності відповідача, який відмовився від підписання Акту, але, вказана перевірка була проведена без відома та за відсутності відповідача, що є порушенням п.п.6.5.4 ККОЕЕ Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою 14 березня 2018 року №311 НКРЕКП, відповідно до якого технічна перевірка вузлів обліку у споживачів здійснюється оператором системи у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об'єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умов посвідчення цієї особи), та відповідно ППКО (за рішенням споживача).

Зазначала, що жодного протоколу засідання комісії разом із розрахунком вартості необлікованої електроенергії відповідач не отримував.

Посилалася на те, що судом було проігноровано наданий відповідачем договір про стандартне приєднання до електромереж системи розподілу від 18 червня 2018 року, який і спростовує посилання позивача про використання відповідачем електричної енергії без укладення договору.

Вказувала, що рішення не містить обґрунтування, чому позивач нараховує відповідачу суму необлікованої електричної енергії за період з 13 березня 2020 року по 12 серпня 2020 року та які тарифи діяли на той час.

Зазначала, що ні матеріали справи, ні оскаржуване рішення суду не містить жодного посилання на те, якими конкретними доказами підтверджується той факт, що саме відповідачем нібито здійснюється споживання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

09 квітня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представники позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове зсідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «ДТЕК «Київські регіональні електромережі» відповідно до Закону України «Про електроенергетику» та Правил постачає електричну енергію споживачам.

Згідно із копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 червня 2017 року земельна ділянка, кадастровий номер :01:174:0232 площею 0,1005 га за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1

18 червня 2018 року між ПрАТ «Київобленерго» та ОСОБА_1 були підписані технічні умови №К-12-18-0404 стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок - індивідуального житлового будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , кад. №:01:174:0232, прогнозований рік уведення об`єкта в експлуатацію - 2018 рік.

Стороною відповідача також було надано копію заяви про укладення договору про користування електричною енергією від 24 липня 2018 року та проект договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу №К-12-18-0404.

Разом з тим, як зазначили представники сторін будинок ще не введений в експлуатацію, договір на постачання електричної енергії між позивачем та відповідачем не укладено.

Відповідно до акта про порушення від 12 серпня 2020 року №К 042603, перевіркою працівниками позивача в особі Ірпінського районного підрозділу (далі - Ірпінського РП) житлового будинку на АДРЕСА_1 , встановлено порушення підпункту 1 пункту 5.5.5 Правил, а саме: самовільне підключення електроустановки до електричної мережі оператора системи та споживання електроенергії без договірних відносин. Електрична енергія, що споживалась, не обліковувалась.

Листом від 21 серпня 2020 року №230 Публічне акціонерне товариство ПАТ «Київобленерго» запрошувало ОСОБА_1 з'явитися або відрядити свою уповноважену особу на комісію щодо розгляду акта про порушення.

Згідно із копією протоколу засідання комісії з розгляду акту про порушення від 04 вересня 2020 року №173, комісією Ірпінського РП, без присутності споживача, у зв'язку з неявкою останнього, розглянуто акт про порушення від 12 серпня 2020 року №К 042603 про самовільне підключення електроустановки до електричної мережі оператора системи. Було встановлено причетність відповідача до скоєного правопорушення та прийнято рішення провести розрахунок відповідно до пункту 8.4.2.5 Правил за період з 13 березня 2020 року до 12 серпня 2020 року за тарифами, що діяли протягом періоду порушення.

Відповідно до розрахунку за вказаний період заборгованість відповідача перед позивачем складає 115 658,90 грн.

Перевіривши розрахунок обсягу вартості необлікованої електричної енергії згідно з порядком, визначеного главою 8.4 Правил, згідно з актом про порушення від 12 серпня 2020 року № К042603, судом першої інстанції встановлено, що дані розрахунки проведені з дотриманням норм чинного законодавства.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було завдано позивачу збитків внаслідок порушення Правил, які виразилися в самовільному приєднання електропроводки до мережі оператора системи розподілу поза приладом обліку, загальна сума яких складає 151 855,93 грн.

При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правовідносини сторін за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу регулюються спеціальним Законом України «Про електроенергетику», Законом України «Про ринок електричної енергії», загальними нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо постачання енергетичними та іншими ресурсами та відшкодування спричинених збитків та Правилами.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 714 ЦК України передбачає, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 84 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач - це фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Частина 1 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначає, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці є, зокрема, порушення правил користування енергією.

Учасники ринку, які порушили нормативно правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом (частина 1 статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Відповідно до частини 2 статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» правопорушеннями на ринку електричної енергії є, зокрема: крадіжка електричної енергії, самовільне підключення до об'єктів електроенергетики, споживання електричної енергії без приладів обліку.

Положення Закону України «Про ринок електричної енергії» деталізовані нормами Правилами, які затверджені постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №312.

У пункті 8.2.5 Правил зазначено, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безбілкового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об'єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною у додатку 8 до цих Правил.

Відповідно до підпункту 20 пункту 5.5.5 Правилами споживач електричної енергії зобов'язаний не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані оператору системи та/або споживачу (основному споживачу), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.

Згідно з пунктом 8.2.6 Правил на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків. Рішення комісії оформлюється протоколом, копія якого видається споживачу.

За пунктом 8.4.1. Правил оператор системи визначає обсяг та вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення цих Правил та/або виявлення фактів безоблікового споживання електричної енергії, самовільного підключення до об`єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без засобів вимірювальної техніки, відповідно до вимог цієї глави.

Відповідно до пункту 8.2.6. Правил, на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актом про порушення від 12 серпня 2020 року №К 042603, під час перевірки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено порушення підпункту 1 пункту 5.5.5 Правилами, а саме: самовільне підключення електроустановки до електричної мережі оператора системи та споживання електроенергії без договірних відносин. Електрична енергія, що споживалась, не обліковувалась.

За наслідками розгляду протоколу від 04 вересня 2020 року № 173, комісією Ірпінського РП, без присутності споживача, у зв`язку з неявкою останнього, розглянуто акт про порушення від 12 серпня 2020 року № К 042603 про самовільне підключення електроустановки до електричної мережі оператора системи. Було встановлено причетність відповідача до скоєного правопорушення та прийнято рішення провести розрахунок відповідно до пункту 8.4.2.5 Правил за період з 13 березня 2020 року до 12 серпня 2020 року за тарифами, що діяли протягом періоду порушення.

Згідно з розрахунком обсягу вартості необлікованої електричної енергії відповідно до порядку визначеного Правилами, ОСОБА_1 нараховано суму завданих збитків за період з 13 березня до 12 серпня 2020 року у розмірі 115 658,90 грн.

Відповідно до повідомлення про оплату за вересень 2020 року від 22 вересня 2020 року загальна сума заборгованості (включаючи серпень 2020 року) становить 151 855,93 грн.

Таким чином, позивач надав належні та достатні докази обґрунтованості позовних вимог.

Так, зважаючи на предмет позову (стягнення боргу), визначальним у ньому є саме доведеність факту існування заборгованості, її розмір та правильність проведення такого розрахунку, обґрунтованість підстав для її стягнення. У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з конкретним порушенням Правил, дослідженню і оцінці підлягали такі докази, зокрема як: акт порушення, протокол засідання комісії (рішення), розрахунок суми збитків тощо.

При цьому, сам по собі складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення Правил є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил.

Натомість, будучи обізнаним про наявність цього спору у суді, ОСОБА_1 не звертався до суду з позовом (зустрічним позовом) про скасування рішення комісії по розгляду акта, яке оформлено протоколом засідання комісії від 04 вересня 2020 року №173. А відтак, вказане рішення є чинним та, відповідно, належним доказом у цій справі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №401/2611/17 (провадження №61-16533св19) зроблено висновок, що спірним може бути питання незгоди споживача із рішенням енергопостачальника, оформленого протоколом, про нарахування вартості необлікованої електричної енергії на підставі зафіксованого в акті порушення ПКЕЕН, що спонукало особу звернутись із цим позовом до суду з вимогою визнати незаконним та скасувати рішення комісії, оформлене протоколом по розгляду акта про порушення ПКЕЕН. При цьому обраний позивачем спосіб захисту свого права, яке він вважає порушеним, не суперечить встановленому законодавством порядку вирішення спірних питань, що можуть виникнути між побутовим споживачем і енергопостачальником, перелік яких не є вичерпним. Таким чином, вимога про оскарження рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості, оформленого протоколом з розгляду акта про порушення ПКЕЕН, має розглядатися судом як вимога про визнання повністю або частково недійсним акта постачальника електричної енергії.

Отже, враховуючи вищевикладену правову позицію, визнання недійсним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення правил користування електричною енергією споживачем, що стало підставою для нарахування заборгованості, є самостійним способом захисту, який, відповідно, передбачає дослідження правомірності виявлення порушення, складення акту про порушення та його затвердження (прийняття рішення) на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, що стало підставою для нарахування заборгованості.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з частиною 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За таких обставин, апеляційний суд критично оцінює доводи ОСОБА_1 щодо порушення процедури складення акта та неналежного повідомлення про дату засідання комісії, так як вказані обставини не є предметом розгляду в даній справі, оскільки правомірність складання позивачем акта про порушення Правил та його затвердження на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, що стало підставою для нарахування збитків, не є предметом спору у даній справі. А за наявності чинного рішення комісії щодо стягнення збитків такі доводи не можуть бути беззаперечною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо розміру заборгованості є безпідставними та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Отже, враховуючи вищевикладене, апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування завдання ним позивачу збитків внаслідок порушення Правил.

Апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

Стаття 375 ЦПК України встановлює, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: