Номер провадження 2/754/382/25
Справа №754/8829/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2025 року Суддя Деснянського районного суду міста Києва Буша Н.Д., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та додаткових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Усенко М.М. звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 20.06.2024 року вказаний позов надійшов у провадження судді Буша Н.Д.

В порядку ст. 187 ЦПК України судом був направлений запит щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

27.06.2024 року на адресу суду надійшла відповідь з Управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, за відомостями якої ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

В зв`язку з перебуванням судді Буша Н.Д. у відпустці з 01.07.2024 року по 12.07.2024 року включно, питання щодо відкриття провадження вирішувалось після виходу судді з відпустки.

Ухвалою суду від 22.07.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 04.11. 2014 року року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На протязі 2021-2023 років стосунки між сторонами погіршувалися, що в кінцевому випадку призвело до припинення між ними шлюбних відносин, з 20.04.2024 року сторони припинили сімейні відносини, діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, спільного господарства не ведуть з цього ж періоду, тому позивачем було подано позов до суду про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідач є молодим чоловіком, без будь-яких вад чи обмежень, за час шлюбу відповідачем було зареєстровано декілька товариств, зокрема товариство з обмеженою відповідальністю "Віво-актив" (), єдиним засновником та власником якого є відповідач. Вказане товариство займається виробництвом дитячого харчування та дієтичних харчових продуктів, юридична адреса якого знаходиться у місті Бровари по вулиці Сергія Москаленка, буд. 19-А . Так, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків відповідача з 2022 по третій квартал 2023 року сума виплаченого доходу склала 14 499 121,70 грн., це виплачений прибуток лише одного товариства, а у відповідача їх п`ять. Також він здає в оренду одну квартиру в Чорногорії, яку було придбано у шлюбі та отримує офіційно орендну плату щомісячно у розмірі 43 000 грн. Позивач намагалася самостійно домовитися з відповідачем щодо сплати аліментів на утримання дітей та відповідач спочатку не погоджувався, але в кінці травня 2024 року сплатив 15 000 грн. на утримання дітей за червень, а в середині червня - 15 000 грн. за другу половину червня, тобто відповідач погодився сплачувати саме 30 000 грн. щомісячно на утримання дітей. Натомість позивач, знаючи відповідача не впевнена, що він буде належним чином сплачувати аліменти на утримання дітей і чи буде він використовувати аліменти як засіб тиску на неї, тому вона змушена звертатися до суду за захистом своїх та дітей прав та інтересів, більш того, з урахуванням потреб дітей позивач вважає, що розмір аліментів повинен бути більший виходячи з наступного. Позивач витрачає, на їжу для дітей щомісячно витрачає 15 000 грн., на іграшки для дітей, одяг та взуття, сплачує за комунальні послуги за користування квартирою, також позивач витрачає кошти на дозвілля дітей, на оздоровлення та відпочинок, несе витрати на обслуговування автомобіля. Крім того, старший син з 01.09.2024 року буде йти до школи "Мономакс", витрати на яку за один календарний місяць складають 13 400 грн., ще вступний внесок 12 000 грн., а за дочку, яка йде в садочок витрати складають 12 800 грн. та щорічний внесок 2000 грн. Також, старший син займається на гуртках: Strong Family (підтягування, розтяжка, акробатика), вартість за вісім занять в місяць складає 1 400 грн., ще він займається бально-спортивними танцями, вартість яких складає 1 300 грн. щомісячно, окрім цього купується одяг, взуття та сплачується окремо участь в заходах. Для дочки необхідно провести корекцію мовлення, тому треба регулярне відвідування логопеда-дефектолога тричі на тиждень, вартість заняття 350 грн., що складає 4 200 грн. на місяць. Відповідно до вищевикладеного, витрати на дітей щомісячно складають більше 100 000 грн., тому позивач вважає за необхідне просити суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 50 000 грн., розмір яких буде не надмірним для відповідача та є достатнім для повноцінного розвитку та утримання дітей та в тому об`ємі, до якого діти звикли.

Щодо додаткових витрат, позивач зазначає, що діти потребують лікування та постійного розвитку, так згідно попереднього плану лікування №118 від 07.05.2024 року для сина необхідно провести одноразово курс лікування зубів, вартість якого складає 7 050 грн., частину від якого 3 525 грн., які вважає за необхідне просити суд стягнути з відповідача.

В травні 2024 року дочка захворіла, тому відвідували лікаря, консультація якої коштувала 800 грн. та 216,21 грн. вартість ліків, частину від якої вважає за необхідне стягнути з відповідача.

Для розвитку дітей позивачем через додаток ОЛХ було в травні 2024 року придбано вживане цифрове піаніно вартістю 15 000 грн., частину від вартості якого просить стягнути з відповідача.

Попередній розрахунок судових витрат складається із судового збору за подання позову до суду та витрат на правову допомогу, розмір яких наразі складає 15 000 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 50 000 грн., частину понесених додаткових витрат на дітей та судові витрати.

07.08.2024 року від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення з проханням долучити до матеріалів справи письмові докази.

У визначений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву. Відповідач вважає, що позовна заява є безпідставною, не ґрунтується на належних доказах та фактах, у зв`язку з чим підлягає лише частковому задоволенню в частині стягнення аліментів з огляду на таке. Відповідач вважає, що позовні вимоги про стягнення на користь позивача аліментів у розмірі 50 000 грн. щомісячно підлягають лише частковому задоволенню. Відповідач був згоден сплачувати саме 15 000 грн. на місяць на одну дитину за умови досудового мирового вирішення питання аліментів, в тому числі, шляхом укладення нотаріального договору про це, натомість саме позивач відмовилась від пропозиції відповідача, звернулась до суду з позовною заявою при цьому значно збільшивши розмір суми аліментів та наразі використовує аліменти як засіб тиску на відповідача. Позивач стверджує, що відповідач «здає в оренду одну квартиру в Чорногорії (було придбано дві квартири, в другій він проживає), яку було придбано у шлюбі та отримує офіційно орендну плату щомісячно у розмірі 43 000 грн.» Дане твердження є лише припущенням позивача та не підтверджується жодними доказами. Станом на сьогоднішній день на відповідача зареєстровано вбудоване нежитлове приміщення площею 5,5 кв.м. та мотоцикл GEON TERRA X 250, 2017 року випуску. При цьому вищевказане майно є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Відповідач не має у власності іншого рухомого або нерухомого майна. Це підтверджується і самим позивачем у позовній заяві про поділ спільного майна, яка знаходиться в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області, справа № 361/7529/24. Відповідач дійсно є учасником п`яти юридичних осіб, це: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІВО-АКТИВ», ; ТОВ «ВІВО-ХЕЛСВЕЙ», ; ТОВ «ВІВОКАПС»,; ТОВ «КЛІМА ТРЕЙД», ; ТОВ «ДС ЕЛЕКТРОСЕРВІС», . Участь відповідача у вищевказаних юридичних особах не означає автоматичну прибутковість цих юридичних осіб та автоматичну виплату прибутків/дивідендів на користь відповідача. Вже багато років з цих п`яти товариств господарську діяльність здійснює лише ТОВ «ВІВО-АКТИВ», яке єдине виплачує відповідачу доходи. ТОВ «ВІВО-ХЕЛСВЕЙ» та ТОВ «КЛІМА ТРЕЙД» не проводять господарську діяльність, мають нульовий баланс, та лише подають податкову звітність (податкова звітність за 2022/2023 роки додається). ТОВ «ВІВОКАПС» та ТОВ «ДС ЕЛЕКТРОСЕРВІС» взагалі не проводять господарську діяльність з моменту заснування, мають нульовий баланс, не мають електронного підпису та навіть не подають жодної фінансової звітності. Основну частину суми від 14 499 121,70 грн. складає 11 740 700 грн. поворотної фінансової допомоги, яку ТОВ «ВІВО-АКТИВ» повертає відповідачу. Під час здійснення господарської діяльності у ТОВ «ВІВО-АКТИВ» неодноразово виникала необхідність у обігових коштах і тому відповідач, як єдиний учасник товариства шляхом укладання з ТОВ «ВІВО-АКТИВ» договорів про надання поворотної фінансової допомоги надавав товариству на безвідсотковій основі грошові кошти. Єдиним джерелом доходу відповідача на даний момент є роялті, які виплачує йому ТОВ «ВІВО-АКТИВ» за ліцензійним договором № 0301/19-ТМ від 03.01.2019 року. При цьому відповідач, як власник торговельної марки «VIVO» змушений наразі спрямовувати близько 70 000 грн. на місяць на оплату реклами харчових продуктів під цією торговельною маркою в мережі «Facebook». Таким чином, сума роялті, яку отримує відповідач, напряму залежить від об`ємів продажу товарів ТОВ «ВІВО-АКТИВ» та різниться кожного місяця. Відповідач щомісячно несе витрати на оплату оренди та житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, які є обов`язковими витратами, які відповідач не може не здійснювати. Через це в деяких місяцях нарахована сума доходу відповідача може наприклад складати 101 626,37 грн. (липень 2023 року) до вирахування податків і зборів та обов`язкових витрат відповідача, в такому випадку розмір заявлених позивачем аліментів буде складати більше 1/3 чи навіть 1/2 всіх місячних доходів відповідача. Відповідач вважає, що позивач не надала достатніх та допустимих доказів, що підтверджують її витрати на кожну дитину в розмірі 50 000 грн. на місяць, доцільність та необхідність таких щомісячних витрат у розмірі 100 000 грн. на місяць. Відповідач розуміє та ніколи не заперечував того факту, що він, як батько дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України зобов`язаний утримувати їх до повноліття. Відповідач постійно перераховував грошові кошти на банківську карту позивача для задоволення останньою своїх особистих потреб, утримання дітей, оплати комунальних послуг. Відповідач продовжував переказувати гроші позивачу навіть після припинення шлюбних відносин та запропонував позивачу аліменти у твердій сумі у розмірі 15 000 грн. на одну дитину на місяць, добровільно виплачував такі аліменти до липня 2024 року, доки позивач не почала вимагати сплачувати кошти у розмірі не менше 50 000 грн. на місяць та подала позовну заяву до суду. Відповідач вважає, що до припинення шлюбних відносин відповідач та позивач несли всі витрати на дітей не в рівних частинах, основний об`єм витрат припадав саме на відповідача. Наскільки відомо відповідачу, позивач ніде офіційно не працює, зареєстрована як фізична особа - підприємець, платник єдиного податку 2 групи. Річний дохід позивача від підприємницької діяльності за 2023 рік орієнтовно склав 96 000 грн., що складає 8 000 грн. на місяць. Враховуючи вищевикладене, відповідач готовий виплачувати аліменти у розмірі 10 000 грн. на одну дитину на місяць, що відповідає потребам дітей відповідного віку і стану їхнього здоров`я. Вважає, що даний розмір аліментів буде достатнім, щоб утримувати дітей при умові, що позивач також кожного місяця зі своїх доходів буде виділяти грошові кошти на утримання дітей.

Щодо додаткових витрат відповідач вважає, що позовні вимоги в частині стягнення частину додаткових витрат у розмірі 11 533, 10 грн. від суми 23 066,31 грн. сплачених на лікування та розвиток дітей не підлягають задоволенню. Відповідач вважає, що огляди та лікування у приватних медичних закладах є самостійним рішенням позивача, яка не була позбавлена можливості проведення обстеження, діагностики та лікування дитини у державних чи комунальних закладах охорони здоров`я. Заявлені позивачем витрати на профілактичні огляди та медичне лікування дітей не пов`язані з каліцтвом чи тяжкою хворобою дітей, а тому не є особливими обставинами. Зважаючи на величезну кількість чеків, квитків, довідок, грамот, які додала позивач до позовної заяви, викликає подив те, що в позовній заяві та додатках до неї немає жодних доказів понесених чи запланованих витрат на музичні курси чи музичного викладача для дітей, або будь-яких інших доказів особливої схильності дітей до музики в цілому чи гри саме на піаніно, що потребувала купівлі доволі вартісного цифрового піаніно. Позивач не надає жодних доказів придбання цифрового піаніно та оплати його вартості саме у розмірі 15 000 грн., зокрема відповідних чеків чи інших підтверджень оплат з ОЛХ. Під час спільного проживання в Чорногорії відповідача, позивача та дітей, саме позивач відвідувала курси гри на піаніно та проявляла інтерес до цього музичного інструменту. Відповідач вважає, що позивач імовірно придбала або планує придбати цифрове піаніно особисто для себе та намагається покласти витрати на відповідача, прикриваючись при цьому дітьми, а заявлені додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливих здібностей дітей (дитини), які потрібно розвивати чи наявністю досягнень.

Крім того, відповідач зазначає, що позивач не додала до матеріалів справи жодних доказів витрат на правову допомогу з урахуванням того, що справа розглядається у спрощеному провадженні. На підставі викладеного, відповідач просив суд задовольнити позовні вимоги частково, стягувати з нього аліменти на утримання дітей по 10 000 грн. на кожного щомісячно. В задоволені позовних вимог щодо додаткових витрат та стягнення витрат на правову допомогу повністю відмовити.

19.08.2024 року від сторони позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Сторона позивача зазначає, що процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву відповідачем пропущено без поважних причин та не зазначено підстав для його поновлення, а тому вважають, що відзив подано з порушенням процесуальних норм та його не повинно бути враховано при розгляді справи судом. Сторона позивача просила суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Разом з відповіддю на відзив сторона позивача подала до суду клопотання про витребування доказів для підтвердження матеріального стану відповідача.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій ст. 83 ЦПК України. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Так, як встановлено з матеріалів справи, що позивач звернулась до суду із позовом 18.06.2024 року, заяву про витребування доказів подано представником позивача 19.08.2024 року, тобто з пропуском встановленого ст. 83 ЦПК України строку.

Таким чином, підстав для задоволення заяви представника позивача про витребування доказів немає у зв`язку із пропуском строків на її подання та відсутністю обрунтування неможливості подання у встановлений законом строк.

22.08.2024 року від сторони відповідача на адресу суду надійшли заперечення на заяву про витребування доказів з підстав пропуску строку подання такого клопотання.

Крім того, сторона відповідача подала до суду заперечення (на відповідь на відзив). Сторона відповідача просить суд задовольнити частково позовні вимоги про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме стягнути аліменти у розмірі 10 000 грн. щомісячно на одну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття; відмовити повністю у задоволенні позовних вимог про стягнення частини додаткових витрат у розмірі 11 533,10 грн., від суми 23 066,31 грн. сплачених на лікування та розвиток дітей; відмовити повністю у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу; зарахувати кошти у розмірі 27 879,50 грн., сплачені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 протягом липня 2024 року в рахунок аліментів, які будуть стягнуті за рішенням суду; відмовити повністю у задоволенні клопотання про витребування доказів від 19.08.2024 року.

29.08.2024 року від сторони позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі.

03.09.2024 року від сторони позивача на адресу суду надійшла заява про визнання зловживання відповідачем процесуальними правами. Ухвалою суду у задоволенні даного клопотання було відмовлено.

13.01.2025 року від сторони позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Заява про долучення додаткових доказів подана через тривалий час після подання позовної заяви (майже через пів року) та після початку розгляду справи по суті.

Частина 4 ст. 83 ЦПК України встановлює, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частина 5 ст. 177 ЦПК України встановлює, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані по справі сторонами докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони 04.11.2014 року зареєстрували шлюб (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , а.с. 6).

В період шлюбу у сторін народились спільні діти - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 5,7).

Зі змісту позовної заяви слідує, що спільні діти сторін перебувають на утриманні позивача, в свою чергу відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, що підтверджується письмовими доказами.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів , інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено на 2024 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а якщо домовленості немає, то за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів ч.1-3 ст. 181 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 цієї статті визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Крім того, ст. 192 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 143цс-13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положенням ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Матеріали справи містять докази, що як позивач так і відповідач матеріально утримують своїх дітей, купують ліки, харчування, оздоровлення та інше.

Відповідач додавав до відзиву на позовну заяву докази банківських переказів регулярних щомісячних переказів на банківський рахунок позивача.

Безпідставними та не підтвердженими є посилання відповідача на можливе використання позивачем аліментів не за призначенням.

Окрім цього, відповідно до ст.186 СК України передбачено контроль органу опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів.

Разом з тим, як встановлено з представлених стороною відповідача доказів, відповідачем протягом липня 2024 року були сплачені кошти на утримання дітей в загальному розмірі 27 879,50 грн., а тому суд вважає, що ця сума має бути врахована виконавцем при розрахунку заборгованості по аліментах з часу звернення позивача з цим позовом після звернення рішення до примусового виконання, а тому ці кошти слід зарахувати в рахунок сплати аліментів.

Отже, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів дітей, враховуючи покладення законом на батьків обов`язку утримувати дітей до досягнення ними повноліття, враховуючи стан здоров`я дітей та платника аліментів, відсутність у відповідача стягнень по виконавчим документам, суд вважає, що достатнім, не завищеним та таким, що не буде порушувати майнові права дітей та сторін у справі, є розмір аліментів 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дітей в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, за наявності підстав, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Так, відповідач зазначає, що він не проти сплачувати аліменти на дітей, але не погоджується з розміром, який визначений позивачем. Крім того, відповідач зазначає, що його дохід кожного місяця має мінливий розмір.

Суд вважає, що оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, то саме такий розмір аліментів сприятиме матеріальному забезпеченню їх дітей, та створенню належних умов їх фізичного, духовного, інтелектуального, культурного та соціального розвитку.

За приписом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Днем пред`явлення позову вважається день прийняття судом позовної заяви.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 11 533,10 грн. вирахованих від суми 23 066,31 грн. та сплачених позивачем на лікування та розвиток дітей, судом встановлено наступне.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Додаткові витрати мають покриватися батьками в міру необхідності до досягнення дитиною повноліття. Вони можуть бути викликані тривалими або тимчасовими, минущими по своїй природі обставинами, тому в законі передбачені різні варіанти, зокрема наперед або після їх фактичного понесення (одноразово, періодично або постійно). Так, фінансування майбутніх витрат наперед можливо при відсутності коштів для їх здійснення.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей.

В даному випадку суд виходить зі змісту ст.185 СК України, яка вказує на те, що батьки в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, зобов`язані брати участь у додаткових витратах.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Відповідно до копії медичної документації, копії чеків, які міститься в матеріалах справі, підтверджено, що позивачем було витрачено додаткові витрати на дітей в розмірі 23 066,31 грн.

В ході розгляду справи відповідачем не було надано до суду доказів прийняття участі у додаткових витратах на утримання дітей, а лише зазначено, що держава забезпечує: безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти відповідно до стандартів освіти; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої і післядипломної освіти відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про освіту»). Шкільна та дошкільна освіта в Україні є безкоштовною, вибір позивачем приватних дошкільних закладів за наявності безкоштовної або більш дешевої альтернативи є її особистою ініціативою. Крім того, зазначає, що кожен громадянин має право на безоплатне отримання у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медичної допомоги, до якої належать: екстрена медична допомога; первинна медична допомога; спеціалізована медична допомога; паліативна допомога (ч. 2 ст. 8 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»). Огляди та лікування у приватних медичних закладах є самостійним рішенням позивача, яка не була позбавлена можливості проведення обстеження, діагностики та лікування дитини у державних чи комунальних закладах охорони здоров`я.

При цьому, вказані обставини не звільняють відповідача від утримання своїх дітей в додаткових витратах не залежно чи будуть вони надаватись приватними установами, чи державними.

Пунктом 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 постановлено, до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дітей. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат, підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд виходить з наступних норм права та обставин справи.

Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суду разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що позивачем не надано жодного доказу, щодо понесення витрат на правову допомогу, окрім ордеру на представництво її інтересів адвокатом Усенко М.М., вимога щодо стягнення з відповідача таких витрат, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а її позовні вимоги задоволені частково, то судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. (1 211,20 + 1 211,20) підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7, 180, 181, 182, 183, 185, 191, 192 СК України, Законом України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст.ст. 12, 13, 76-81,141, 247,259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, та додаткових витрат - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову до суду з 18.06.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Після звернення рішення до примусового виконання, виконавцю при розрахунку заборгованості по аліментах з часу звернення позивача з цим позовом 18.06.2024 року, слід зарахувати в рахунок сплати аліментів кошти, сплачені протягом липня 2024 року ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 27 879,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) частину понесених додаткових витрат на дітей у розмірі 11 533,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання через Деснянський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 27.06.2025 року.

Суддя Н.Д.Буша