КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.

за участю:

представника позивачки Гумена С.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Нечая Р.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Нечаєм Русланом Васильовичем, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просила:

- здійснити поділ спільного майна транспортного засобу марки CHEVROLET LACETTI, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб., № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки CHEVROLET LACETTI, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб., № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок грошової компенсації за належну їй 1/2 частку вартості транспортного засобу марки CHEVROLET LACETTI, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб., № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 75 885 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1211,20 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 20500 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 04.02.1998 між сторонами було укладено шлюб, який був розірваний 26.10.2022.

Під час перебування у шлюбі, а саме 28.03.2007 сторонами було придбано транспортний засіб марки CHEVROLET LACETTI, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб., № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Державна реєстрація транспортного засобу було здійснена на ім`я відповідача.

Разом з тим, позивачка вказувала, що хоче поділити вказане майно, вона не претендує на те, щоб транспортний засіб залишити собі та надає згоду на отримання грошової компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача.

При цьому, відповідно до проведеної оцінки вартість спірного транспортного засобу становить 151 770 грн.

Тобто, розмір компенсації за 1/2 частку транспортного засобу становить 75885 грн.

За вказаних обставин, позивачка звернулася до суду з даним позовом, який просила задовольнити у повному обсязі.

У квітні 2024 року відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до позивачки, згідно з яким просив:

- припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на транспортний засіб марки CHEVROLET LACETTI, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб., № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості транспортного засобу марки CHEVROLET LACETTI, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб., № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 75885 грн.;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1211,20 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Зустрічні позовні вимоги обгрунтовано тим, що спірним транспортним засобом ніхто не користується, а тому наявні підстави для поділу спільного майна подружжя шляхом припинення спільної сумісної власності подружжя на вказаний автомобіль, виділення автомобіля у приватну власність позивачки та стягнення з позивачки грошової компенсації за 1/2 частку ринкової вартості автомобіля.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.03.2025 первісні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Здійснено поділ транспортного засобу марки CHEVROLET LACETTI, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб., № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , наступним чином:

- залишено у власності ОСОБА_1 транспортний засіб марки CHEVROLET LACETTI, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб., № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки CHEVROLET LACETTI, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб., № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 75885 грн. 00 коп.

У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 9711 грн. 20 коп. (а.с. 100-103).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції:

- призначити у справі автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставити наступне питання: яка ринкова вартість транспортного засобу марки CHEVROLET LACETTI, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб., № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Проведення експертизи доручити КНДІСЕ Міністерства юстиції України;

- скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спірний транспортний засіб та виділити вказаний транспортний засіб у приватну власність ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості спірного транспортного засобу, яка буде визначена судовим експертом під час проведення автотоварознавчої експертизи.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не врахував того, що у нього відсутні кошти для компенсації 1/2 частки транспортного засобу, у зв`язку з чим він запропонував позивачці визнати зустрічний позов та отримати у власність спірний автомобіль.

Вказує, що судом першої інстанції були створені перешкоди на реалізацію його права на звернення до суду з клопотанням про призначення експертизи, оскільки відразу після прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом, суд першої інстанції закрив підготовче засідання та призначив судову справу до розгляду по суті. Натомість, відповідач не поспішав подавати клопотання про призначення експертизи, оскільки сподівався, що позивачка визнає зустрічний позов та прийме у власність спірний автомобіль за оцінкою, яка була зроблена на її замовлення.

Зазначає, що покладення на нього витрат позивачки на професійну правничу допомогу є несправедливим, оскільки він не вчиняв жодних дій щодо порушення прав позивачки (а.с. 114-114).

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Позивачка та її представник у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 04.02.1998 по 26.10.2022 перебували в шлюбі.

06.07.2007 ОСОБА_1 придбав транспортний засіб марки CHEVROLET LACETTI, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб., № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до звіту від 29.03.2024 ринкова вартість спірного автомобіля становить 151770 грн.

Так, відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності на свою частку в спільному майні з отримання грошової компенсації на свою користь, регулюються також положенням частини другої статті 364 ЦК України, яка передбачає, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15 зазначила, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові від 03.08.2022 у справі № 756/13997/15 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав, що, оскільки майно подружжя складається, як правило, з різних за призначенням та вартістю речей, розподіл здійснюється таким чином, щоб в остаточному підсумку кожен одержав у натурі таку кількість речей, вартість яких була б тотожна величині частки дружини та чоловіка. У випадку, коли такої натуральної точності досягти неможливо, виходом із ситуації є доплата одному з подружжя грошової компенсації.

У постанові від 09.02.2022 у справі № 521/1963/19 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зауважив, що правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 зазначила, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

Таким чином, враховуючи те, що сторони не заперечували факту придбання автомобіля під час перебування у шлюбі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що на підставі наданого позивачкою звіту від 29.03.2024 остання має право на отримання від ОСОБА_1 75885 грн. 00 коп. грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки CHEVROLET LACETTI, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1598 см. куб., № куз. НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

При цьому, враховуючи те, що під час під розгляду справи судом першої інстанції стороною відповідача не було спростовано наявні в матеріалах справи докази щодо вартості вищенаведеного майна, зокрема не надано іншого звіту про оцінку майна та/або не заявлено клопотання про призначення відповідної експертизи в основу рішення про задоволення позову судом цілком обґрунтовано покладено наданий позивачкою звіт від 29.03.2024, яким визначена загальна ринкова вартість автомобіля, що становить 151770 грн.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції були створені йому перешкоди для подання клопотання про призначення експертизи, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що у повному обсязі спростовуються матеріалами справи в їх сукупності.

Так, зокрема, відповідачем було подано відзив на позовну заяву, а також зустрічний позов до позивачки, в яких він заперечував щодо оцінки майна на підставі наданого позивачкою звіту, однак не надав ані іншого звіту про оцінку майна, ані відповідного клопотання про призначення експертизи.

При цьому, фактично погодився з вартістю майна, оскільки просив стягнути у зустрічному позові на свою користь компенсацію у такому ж розмірі.

При цьому, відповідачем не було наведено жодного обгрунтування поважності причин не подання таких доказів у встановлений процесуальним законом строк.

На підставі викладеного, а також зважаючи на те, що стороною відповідача не доведено поважності причин неподання доказів під час розгляду справи судом першої інстанції, клопотання апелянта про призначення у справі автотоварознавчої експертизи колегією суддів було залишено задоволення.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає безпідставними, адже як понесення таких витрат позивачкою, так і факт незгоди відповідача з пред`явленими до нього позовними вимогами, що, у свою чергу, свідчить про наявність спору між сторонами, підтверджується матеріалами справи в їх сукупності.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його запереченнями щодо позовних вимог та обгрунтуванням своїх зустрічних позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Нечаєм Русланом Васильовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 24 червня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова