К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
У Х В А Л А

19 червня 2025 року місто Київ

справа № 357/10858/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/4774/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди від 12 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 10 жовтня 2021 року позивач та відповідач уклали договір позики, на підставі якого остання отримала позику на строк до 01 січня 2023 року у розмірі 18 000 доларів США, про що написала розписку.

Також, 23 січня 2022 року сторони уклали ідентичний договір позики, за яким відповідач отримала 17 000 доларів США на строк до 01 січня 2023 року, про що написала розписку.

Позичені кошти відповідач позивачу не повернула, на день подання позову сума боргу становить 35 667,39 доларів США та 205 705,83 грн., що складається з наступного:

за розпискою від 10 жовтня 2021 року - 18 343,23 доларів США та 105 928,77 грн.:18 000 доларів США - сума позики;105 928,77 грн. - пеня; 343,23 доларів США - 3% річних;

за розпискою від 23 січня 2022 року - 17 324,16 доларів США та 99 777,06 грн.:17 000 доларів США - сума позики;99 777,06 грн. - пеня;324,16 доларів США - 3% річних.

Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позов та стягнутиз ОСОБА_2 на його користь 35 000 доларів США суми позики, 205 705,83 грн. пені та 667,39 доларів США - 3% річних.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики в розмірі 35 000,00 доларів США. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені та 3% річних відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 11 425,79 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не оцінив її заперечення щодо методики розрахунку штрафних санкцій, а також доводи щодо неможливості одночасного стягнення пені та 3% річних. Наголошувала, що неможливо стягнути борг через форс-мажорні обставини, а саме введення воєнного стану в Україні.

12 червня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла спільна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди, у якій сторони просять суд затвердити мирову угоду у справі № 357/10858/23, визнати нечинними рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2024 року, закрити провадження у справі. Зазначають, що наслідки укладення мирової угоди їм відомі та зрозумілі.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., перевіривши доводи спільної заяви сторін про затвердження мирової угоди, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою (частина сьома статті 49 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 207 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом (пункт 5 частини першої статті 255 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 185/8179/22 (провадження № 14-84цс24) зазначила, що мирова угода є юридичним документом, який створюється сторонами процесу і затверджується судом з метою вирішення спору шляхом досягнення взаємної згоди. Загальний наслідок укладення мирової угоди полягає в тому, що сторони приймають умови, які для них є прийнятними, замість того, щоб покладати вирішення спору на суд. Тому припинення судового процесу та закриття провадження у справі, за змістом частини четвертої статті 207 ЦПК України, є безальтернативним результатом затвердження судом мирової угоди.

За своїм змістом процедура закінчення розгляду справи укладенням мирової угоди складається з декількох послідовних дій, що вчиняються сторонами та судом: 1) сторони справи укладають мирову угоду; 2) сторони повідомляють суд про укладання мирової угоди, подавши до суду спільну письмову заяву про це; 3) суд роз`яснює сторонам наслідки укладення сторонами мирової угоди; 4) суд перевіряє: чи не обмежені представники сторін вчинити дії з укладання мирової угоди; чи мирова угода укладається сторонами на підставі взаємних поступок; чи стосується мирова угода лише прав та обов`язків сторін; якщо у мировій угоді сторони вийшли за межі предмета спору, то чи мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб; 5) суд постановляє ухвалу, якою: затверджує мирову угоду; вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету; закриває провадження у справі. Затвердження мирової угоди змістовно є сукупністю процесуальних дій і рішень суду та сторін справи, які становлять системну послідовність.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розписки від 10 жовтня 2021 року, ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 18 000 доларів США та зобов`язалася їх повернути до 01 січня 2023 року.

Згідно з розпискою від 23 січня 2022 року, оригінал якої міститься у матеріалах даної справи, ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 17 000 доларів США та зобов`язалася їх повернути до 01 січня 2023 року.

Доказів на підтвердження факту повернення відповідачем грошових коштів за розписками матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає, що укладення мирової угоди щодо майна, яке не було предметом спору має на меті перехід права власності та уникнення сплати обов`язкових платежів.

Вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, якщо її умови стосуються прав та обов`язків сторін, які не входять до предмету позову, а також, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

Як вбачається зі змісту мирової угоди, сторони у справі шляхом укладення цієї угоди мають намір відчужити належне боржнику нерухоме майно на користь стягувача. Тобто, умови мирової угоди є вимогою про перехід права власності на нерухоме майно, тоді як предметом спору, за яким укладена мирова угода, є стягнення боргу за договором позики.

Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із стягненням боргу, питання щодо визнання права власності на нерухоме майно не було предметом розгляду суду, тому не має правових підстав для затвердження мирової угоди.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для затвердження мирової угоди, оскільки її умови суперечать чинному законодавству України.

Керуючись ст.ст.207, 268, 373 ЦПК України, апеляцій суд,-

у х в а л и в:

Відмовити у затвердженні мирової угоди від 12 червня 2025 року, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: