Справа № 283/653/25
провадження №2/283/534/2025
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2025 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судового засідання Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

20.03.2025 представник товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» Шох І.В., який діє на підставі Довіреності в порядку передоручення від 11.03.2025, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначила, що 07.08.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № 199758581, який був підписаний Позичальником електронним підписом за допомогою персонального ідентифікатора TFNN ( а.с.32 ).

Відповідно до п.2.1. договору, Кредитодавець зобов`язався надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в сумі 23600,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплачувати проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього, Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», що є невід`ємною частиною Договору, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua.

Згідно умов Договору грошові кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки вказаної Позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання Позичальником чергового траншу за Договором. Так, на виконання умов Договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту № НОМЕР_1 , яка була вказана Відповідачем при укладанні Договору.

На підтвердження щодо здійснення переказу кредитних коштів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на рахунок ОСОБА_1 , позивач долучає до матеріалів справи відповідні довідки ( а.с.37-47).

Відповідно до п. 5.3. Договору Позичальник несе відповідальність за правильність наданих Кредитодавцю реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок.

Позичальник зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 76344,09 грн, що складається з 23599,58 грн заборгованості за кредитом, 52744,51 грн заборгованості за процентами.

15.10.2024 відповідно до ст. 1077 ЦК України між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено договір факторингу № МВ-ТП/4, згідно з яким Фактор набув право вимоги до Боржників за Первинними договорами, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 199758581 від 07.08.2024, відповідно до розрахунків заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» нарахувала відсотки по кредиту відповідно умов договору з 07.08.2024 по 15.10.2024 в розмірі 22608,97 грн.

ТОВ «Таліон Плюс» нарахувала відсотки по кредиту відповідно умов договору з 15.10.2024 по 11.01.2025 в розмірі 52744,51 грн.

12 січня 2025 року відповідно умов договору № 199758581 від 07.08.2024 ТОВ «Таліон Плюс» розірвав договір кредитної лінії № 199758581 в односторонньому порядку повідомивши про це відповідача. На дату розірвання договору заборгованість за відповідачем становить 88143,88 грн.

03.04.2025 представник відповідача адвокат Герасимовська Н.М. подала до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким вона зазначила що матеріалами позову не доведено, що позичальнику надано кредитні кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договором. Заперечила відносно вимог позивача в частині нарахування процентів. Звернула увагу суду на надмірний розмір нарахованих позивачем відсотків за користування кредитними коштами, що безумовно призводить до дисбалансу інтересів та прав сторін правовідносин. Згідно з умовами Кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом становить 547,50 % річних, що безумовно є непомірним тягарем для нього як споживача фінансових послуг. Позивач просить суд стягнути відсотки у розмірі, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційній, а в каральній, штрафній функції, при цьому сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. З ЦК України.

Договір було укладено 07.08.2024, тобто після набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування», кредитором повинна була застосовуватись денна ставка не вище 1 %. Проте, як вбачається з умов договору та розрахунку заборгованості, кредитором було застосовано базову відсоткову ставку у значно більшому розмірі. За таких обставин нарахування відсотків за користування кредиту є незаконними та стягненню вони не підлягають. Зважаючи на вищезазначене, Відповідач не погоджується з вимогами Позивача та просить суд відмовити у позові.

09.04.2025 представником позивача Шох І.В. подано до суду відповідь на відзив, згідно з яким зазначено, за умовами укладеного договору позики, Позикодавець зобов`язався надати Позичальнику Позику у розмірі 23600,00 грн шляхом їх безготівкового перерахунку на рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Товариство виконало свої зобов`язання в повному обсязі, перерахувавши 23600,00 грн шляхом здійснення десяти траншів на картковий рахунок вказаний Відповідачем в особистому кабінеті та реквізити якого зазначаються в п.5.1 Кредитного договору, що підтверджується інформаційними довідками ТОВ «Профігід». Щодо нарахування відсотків, відповідно до п.8.3 Кредитного договору на момент укладення Договору та отримання першого траншу процентна ставка складає 1,5 % в день від суми залишку Кредиту, що становить 547,50 % річних. У разу отримання додаткових траншів після 21.08.2024 базова процентна ставка, обмежується та розраховується від максимального розміру денної процентної ставки зазначеної в ч. 5 ст. 8 Закону, що складає 1 % за день. Стосовно розміру витрат на професійну правову допомогу, Позивач вважає що вини є співмірними зі складністю справи, ціною позову, наданий адвокатом обсяг послуг та затраченим часом на надання таких послуг.

Вимогами позову представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 76344,09 гривень, судові витрати в сумі 2422,40 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 гривень.

Згідно з матеріалами справи Відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що ОСОБА_1 усвідомлював існування даного договору та визнавав зобов`язання за ним. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, Відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і , відповідно, щодо правомірності вимог Позивача за кредитним договором.

Явка та позиція сторін по справі:

19.06.2025 представник ТОВ «Таліон Плюс» Колінько А.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

19.06.2025 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Герасимовська Н. М. яка діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії АА № 1477911, в судовому засіданні відносно позовних вимог в частині нарахування процентів заперечила. Підтримала доводи викладені у відзиві на позов. 03.04.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Відповідач не погоджується з позивними вимогами у повному обсязі, вважає їх не обґрунтованими, неналежними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що 07 серпня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 виникли правовідносини у сфері договірних зобов`язань, шляхом укладення договору кредитної лінії № 199758581 у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти на наступних умовах: сума кредиту 23600,00 грн; строк кредитування 1826 ндів; процентна ставка становить 1,5% в день від суми кредиту за час користування ним, процентна відповідно закону «Про споживе кредитування» 1% в день від суми кредиту за час користування ним (а.с. зв.22-33). Договір підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором TFNN.

Згідно з п. 7 Договору, Позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми Кредиту та нарахованих процентів на банківський рахунок Кредитодавця, що вказаний в реквізитах Договору.

Відповідно до інформаційних довідок Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» від 07.08.2024 № 42304-57985-87704 на суму 13750,00 грн; від 07.08.2024 № на суму 1000,00 грн; від 07.08.2024 № на суму 1000,00 грн; від 07.08.2024 № на суму 1000,00 грн; від 08.08.2024 № на суму 1000,00 грн; від 08.08.2024 № 07694 на суму 1000.00 грн; від 08.08.2024 № 30774 на суму 1000,00 грн; від 09.08.2024 № 52804 на суму 1000,00 грн; від 09.08.2024№ 83304 на суму 1000,00 грн; від 09.08.2024 № 25294 на суму 1850 грн - відбувся перерахунок на платіжну карту Позичальника НОМЕР_1 згідно кредитного договору № 199758581від 07.08.2024.

Так, зобов`язання зі сторони кредитора за Договором виконані в повному обсязі, в свою чергу Відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача перед Позивачем становить: 88143,88 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим Позивачу від Первісного кредитора (з дати укладання Договору по дату відступлення права вимоги) та розрахунком заборгованості Позивача (з дати отримання права вимоги станом на дату розірвання Договору). Проценти за Договором після розірвання Договору не нараховуються. Проте Позивач, діючи в межах своїх прав, самостійно визначає обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення. Виключне право на визначення позовних вимог належить Позивачу. У зв`язку з цим, Позивач просить суд стягнути частину заборгованості за Договором. Загальна сума заборгованості за кредитним договором заявлена до стягнення Позивачем становить - 76 344, 09 грн, з них:

заборгованість по кредиту - 23 599,58 грн;

заборгованість по процентам за користування кредитом - 52 744,51 грн;

заборгованість по комісії за надання кредиту (в разі наявності) - 0,00 грн.

Розмір штрафних санкцій вказаний в загальному розрахунку заборгованості, однак, Позивач не включає їх до розміру позовних вимог.

Відповідно до п. 9.1.1.1. Договору Товариство має право вимагати від Відповідача повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених кредитним Договором № 199758581від 07.08.2024 .

Згідно з п. 9.1.1.7. Договору у разі затримання Відповідачем сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць новий кредитор має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Відповідача про дострокове припинення Договору. При цьому Договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту Відповідача. Повідомлення про дострокове розірвання договору від ТОВ «Таліон Плюс» було надіслано 12 січня 2025 року на електронну адресу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому вказано що станом на 12.01.2025 заборгованість за кредитним договором № 199758581від 07.08.2024 складає 64544,30 грн. Згідно п.9.1.1.7 та п.7.2.2 Договору та ч. 4 ст.16 Хакону України «Про споживче кредитування» було повідомлено про дострокове розірвання кредитного договору ( а.с.47 ).

15 жовтня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) було укладено Договір факторингу № МВ-ТП/4, у відповідності до умов якого Клієнт передає (відступає) Фактору за плату, а Фактор приймає належні Клієнту права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами у відповідності до Реєстру прав вимоги (а.с. 14-15 ).

15.10.2024 на електронну адресу ОСОБА_1 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги.

Відповіно до розрахунків заборгованості за кредитним договорм № 199758581від 07.08.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» нарахував відсотки по кредиту відповідно умов договору з 07.08.2024 по 15.10.2024 в розмірі 22608,97 грн.

ТОВ «Таліон Плюс» на підставі умов договору № 199758581від 07.08.2024, прав вимоги, яких набув на підставі договору № МВ-ТП/4 від 15.10.2024, нарахував відсотки по кредиту відповідно умов договору з 15.10.2024 по 11.01.2025 в розмірі 52744,51 грн.

Повідомленням про дострокове розірвання договору № ТП/199758581 від 12.01.2025 ОСОБА_1 повідомлено про розірвання договору № 199758581від 07.08.2024 та необхідністю сплатити суму заборгованості в розмірі 88143,88 грн.

14.05.2025 на ухвалу суду надана виписка від ТОВ «А-Банк», що картка НОМЕР_1, емітована на ім`я ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ), рух коштів з 07.08.2024 по 10.08.2024 на підтвердження факту отримання Відповідачем коштів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідно до умов договору кредитної лінії № 199758581.

Мотиви та застосовані норми права.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.

Статтею ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (тут і далі - в редакції, чинній на час укладення оспорюваного правочину) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною четвертою статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Зобов`язання, згідно із ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по кредиту, що становить 23599,58 грн за договором № 199758581 від 07.08.2024.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

ОСОБА_1 будучи вільним в укладенні кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписавши кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами, а отже позовна вимога ТОВ «Таліон Плюс» щодо стягнення відсотків за договором № 199758581 від 07.08.2024 в розмірі 52744,51 грн, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із позовної заяви, у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач звертається до суду, вказавши, що проценти за договором позики № 199758581 нараховувалися ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідно умов договору з 07.08.2024 по 15.10.2024 в розмірі 22608,97 грн.

Після укладення договору Факторингу № МВ-ТП/4 від 15.10.2024 ТОВ «Таліон Плюс» нарахувала відсотки по кредиту відповідно умов договору з 15.10.2024 по 11.01.2025 в розмірі 52744,51 грн до дострокового розірвання договору Позивачем. Після розірвання договору проценти не нараховуються.

Разом з тим, 24.12.2023 набрав чинності Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

За таких обставин судом встановлені підстави для проведення власного розрахунку заборгованості зі сплати процентів:

За договором позики № 199758581 від 07.08.2024 сума відсотків 35753,35,00 грн:

за період з 07.08.2024 (укладення кредитного договору) до 29.09.2024 (кінцева дата нарахування процентів) наступним чином:

- з 07.08.2024 до 15.08.2024 сплачено Відповідачем 15 серпня 2024 року:

0,42 грн за тіло кредиту та 1015,58 грн проценти за користування кредитом;

- з 16.08.2024 до 20.08.2024 за ставкою 1,5 % на день (23599,58 грн. х 1,5 %/дн х 5 дн/100% = 1769,96 грн.);

- з 21.08.2024 до 11.01.2025 за ставкою 1 % на день (23599,58 грн. х 1 %/дн х 144 дн/100 % = 33983,39 грн.);

Отже, судом встановлено, що розмір простроченої заборгованості відповідача по відсотках складає загалом 35753,35 грн та 23599,58 грн за тілом кредиту, а загальна сума заборгованості становить - 59352,93 грн.

Щодо переходу до нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» прав первісних кредиторів у кредитних зобов`язаннях, суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Відповідно до ст.ст.1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.

Згідно з ст. 514, ч.1 ст.516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, позивач правомірно набув права вимоги до ОСОБА_1 щодо виконання зобов`язання.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги на суму 5000,00 грн.

Відповідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 275/150/22 від 13 березня 2025 року «Сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.»

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх на відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 5000,00 грн підлягає стягненню з відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає, що відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 23, 76, 81, 141,258, 259, 265, 280, 289 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» () заборгованість :

за кредитним договором № 199758581 від 07.08.2024 в розмірі 59 352,93 (п`ятдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят дві ) гривні 93 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс»:

судові витрати у розмірі 1883 (одна тисяча вісімсот вісімдесят три) гривні 17 копійок, витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», , м. Чернігів, вул. Жабинського, 13.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 .

Суддя