Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/6672/24
Провадження № 2/644/1233/25
РІШЕННЯ

іменем України

19 червня 2025 року Індустріальний районний суд м. Харкова в особі судді Шевченка С.В., за участі: представника позивача - адвоката Шкромида Ю.В., представника відповідача - адвоката Антіховича В.В., секретаря судових засідань Рибалка В.О., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У позові ТОВ «Бізнес Позика» просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 350869-КС-001 в загальному розмірі 29467 грн. 10 коп., з якої заборгованість за отриманий та неповернутим кредитом у розмірі 11227 грн. 24 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами у розмірі 17039 грн. 86 коп., заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією за видачу кредиту у розмірі 1200 грн., в обґрунтування чого посилається на те, що 08.07.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 350869-КС-001 в електронній формі.

Відповідно до п. 1 Договору, відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. строком на 8 тижнів, а саме до 02.09.2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,70924162 % в день (фіксована ставка). Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Згідно із п. 2 Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 Договору встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник.

08.07.2021 року позивач надав відповідачу кредиту у розмірі 10000 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний відповідачем у своєму особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

06.08.2021 року відповідач в електронній формі уклав з позивачем додаткову угоду № 1 до договору про надання кредиту № 350869-КС-001.

Відповідно до п. 2.1 Додаткової угоди, кредитодавець додатково надає позичальнику кредит у розмірі 8000 грн. Комісія за надання додаткового кредиту 1200 грн. Пунктом 4 Додаткової угоди збільшено строк кредитування до 21.01.2022 року. Пунктом 6 Додаткової угоди встановлений новий графік платежів.

На виконання умов договору відповідач здійснив позивачу часткову оплату у загальній сумі 10271 грн. 04 коп. (7244 грн. 36 коп. + 3026 грн. 68 коп.).

Приватним виконавцем Пашковим Ю.В. у межах виконавчого провадження з відповідача була стягнута заборгованість у розмірі 3026 грн. 68 коп.

Станом на час подання позову відповідач частково сплатив заборгованість позивачу за договором та додатковою угодою.

Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 19.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що позивач посилається на те, що Договір про надання кредиту №350869-КС-001 від 08.07.2021 року було укладено, через особистий кабінет позичальника - ОСОБА_1 на сайті кредитодавця ТОВ «БІЗПОЗИКА» - https://mv.bizpozvka.com/. На підтвердження укладення Договору позивачем надано візуальну форму послідовності дій, щодо укладення спірного Договору. У вказаному додатку, вказано сайт через який відбувалося укладення Договору - www.my.bizpozyka.com - проте при здійсненні перевірки відповідачем, було виявлено, що вказаний сайт не існує (дана обставина підтверджується скріншотом від 02.09.2024 року). Згідно викладеного порядку дій укладення Договору, після надання клієнтом (позичальником) інформації, ТОВ «БІЗПОЗИКА» мала надати відповідачу в особистий кабінет Паспорт споживчого кредиту для ознайомлення та підписання, після чого на номер телефону клієнта мало надійти смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором G-3382 для його підписання.

Після підписання якого кредитор сформував індивідуальну оферту, яка містить істотні умови Договору та направив аналогічно до попереднього порядку, одноразовий ідентифікатор G-2882 для підпису Договору.

Після укладення Договору, Договір та Правила кредитування були направлені клієнту на електронну пошту та розміщені в особистому кабінеті.

Аналогічний порядок викладений для підписання Додаткової угоди 1 від 06.08.2021 року до Договору Договір про надання кредиту №350869-КС-001 від 08.07.2021 року, де вказано одноразові ідентифікатори: для підписання Паспорту споживчого кредиту - G-3037 та для Додаткової угоди 1 - G-3317.

Позивач не надає будь-якого підтвердження існування відповідного веб-сайту на дату укладення Договору та Додаткової угоди 1 та не пояснює розбіжність зазначення такого сайту в позовній заяві та візуальних формах послідовності дій клієнта, не підтверджує існування сервісу «особистий кабінет», ні реєстрації відповідача на вказаному сайті та здійснення ним будь-яких дій, спрямованих на отримання кредиту.

Позивач не довів направлення будь-яких смс-повідомлень на номер відповідача чи на будь-який інший номер в межах вказаного кредитного договору, а також не підтвердив надання вказаних кредитних документів відповідачу. Відповідач в свою чергу факт підписання вказаного кредитного договору не визнає.

В Договорі про надання кредиту №350869-КС-001 від 08.07.2021 року та Додатковій угоді 1 від 06.08.2021 року до Договору Договір про надання кредиту №350869-КС-001 від 08.07.2021 року відсутній підпис кредитодавця.

Окрім того, позивач додав до матеріалів справи Анкету клієнта від 09.08.2024 року не підписану відповідачем, у зв`язку з чим вона не може розглядатися як така, що погоджена та надана відповідачем.

Паспорт споживчого кредиту є невід`ємною частиною Договору, проте позивач його не надав, лише вказав, що такий паспорт (до Договору, а також до Додаткової угоди 1 до Договору) був підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.

Вказана обставина унеможливлює відповідача ознайомитися з відповідним документом та проаналізувати його, а зокрема і переконатися у його існуванні. Оскільки зазначені додатки не додані до позовної заяви, докази того, що між сторонами взагалі укладався договір відсутні. Самостійною підставою відмови в позові є те, що Правила надання споживчих кредитів Товариства з обмеження відповідальністю «Бізнес Позика» не підписані відповідачем. Окрім того виходячи з викладеного прядку підписання кредитних документів, Правила були направлені відповідачу після підписання Договору та Додаткової угоди 1 до Договору. В цьому випадку, зазначені умови та правила не є частиною договору, та викладені в них істотні умови договору, як то - строк кредитування, згода на зміну процентної ставки Банком в односторонньому порядку, нарахування неустойки, не є частиною договору.

Зазначена позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

Аналогічні позиції висловлені Верховним Судом в ряді наступних постанов, а саме Постанова від 16 серпня 2019 року по справі № 595/290/17, Постанова від 10 травня 2018 року по справі № 239/100/15-ц та ін.

До позову не додано жодних документів, котрими б підтверджувалось виконання кредитором умов договору. Відповідач у свою чергу вказаний факт повністю заперечує. І навіть якщо не зважати на той факт, що відповідач не визнає Договір в повному обсязі, позов не може бути задоволений навіть з тих підстав, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження належного виконання Договору. Надання кредиту може бути встановлено на підставі первинної бухгалтерської документації (в даному випадку банківських виписок), з якої видно про те, що кошти належні кредитору, будуть зараховані на рахунок відповідача та стануть його власністю. Натомість позивач на підтвердження перерахування коштів відповідачу за Договором надав Платіжне доручення №29861 від 08.07.2021 року, згідно якого платник ТОВ «Бізпозика», код 41084239, перерахував отримувачу «Поповнення карт Приват-24 юр.осіб», код 14360570 (що є ЄДРПОУ АТ КБ «Приватбанк») кошти в сумі 10 000 грн. Проте, вказаний перерахунок ніяким чином не вказує на отримання кредитних коштів саме ОСОБА_1 .

Щодо підтвердження перерахування кредитних коштів у сумі 8 000 грн. за Додатковою угодою 1 від 06.08.2021 року до Договору, позивачем додано Лист AT «Таскомбанк» №16204/47.1. від 25.06.2024 року адресований ТОВ «Бізпозика», яким AT "Таскомбанк» підтверджував здійснення переказу коштів в рамках договору №83 від 11.11.2020 року, а також додано фото/скріншот із системи ТАС РАУ без належних реквізитів, що має містити квитанція (відстуній підпис, печатка, реквізити відправника, дані відправника та одержувача та ін.), що також не можна вважати належним підтвердженням отримання кредитних коштів відповідачем.

Позивачем було нараховано комісію за видачу кредиту по Договору в розмірі - 1500 грн. та згідно Додаткової угоди 1 до Договору в розмірі - 1200 грн. Разом 2700 грн. Нарахування такої комісії є незаконним. Це платіж, який не пов`язаний з наданням певного роду послуг, а тому вимога щодо його стягнення є нікчемною. Положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відтак, дане положення Договору не підлягає визнанню нікчемною, та в разі встановлення судом такої обставини, справа вирішується судом з огляду на незаконність включення таких сум до розрахунку заборгованості. Відповідна правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою, а саме: Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22); Постанова Верховного Суду від 12 червня 2024 року по справі 295/11290/21 (провадження 61-8534св23); Постанова Верховного Суду від 17 квітня 2024 року по справі 754/644/21 (провадження 61-16783св23); Постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22); Постанова Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21); Постанова Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону Украй «Про споживче кредитування».Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

На підтвердження визнання договору відповідачем шляхом часткової сплати боргу, позивач надав інформаційну довідку №218/06 від 14.06.2024 року про оплату від 22.07.2021 року суми 3600 грн. та інформаційну довідку №219/06 від 14.06.2024 року про оплату від 05.08.2021 року на суму 3600 грн., (дані оплати були здійснені до моменту укладення Додаткової угоди 1 до Договору (до 06.08.2021 року)), а також надав платіжну інструкцію №4876 від 23.10.2023 року про оплату суми 2226,50 грн., здійснену приватним виконавцем Пашковим Ю.Д. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_5, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса по вказаному боргу. Враховуючи вищевказані докази, відповідач сплатив разом: 3600 + 3600 + 2226,50 = 9 426,50 грн.Відповідно до проведених проплат та зазначених в договорі вихідних даних, відповідач надає суду контррохрахунок, за яким загальну сума заборгованості відповідача становить 2828 грн. 86 коп. (розрахунок в матеріалах справи).

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позов, в обґрунтування чого посилався на те, що відповідач приховує докази, а відзив на позовну заяву ґрунтується лише на припущеннях. Якби відповідач дійсно не укладав кредитний договір №350869-КС-001 та не отримував кредит на свій картковий рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», то ці обставини дуже легко спростовується належними та допустимими доказами. З урахуванням принципу змагальності саме відповідач (як сторона, яка посилається на відповідну обставину, як-то щодо не укладення кредитного договору та неперерахування Позивачем кредитних коштів Відповідачу або неотримання їх останнім) у судовій справі має довести суду (належними та допустимими доказами в розумінні норм ЦПК України) відповідні обставини, на які вона посилається. Сторони не можуть будувати свою позицію на підставі негативного доказу, про що зазначає Верховний Суд в Постанові від 03.08.2022 року по справі №910/5408/21.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» до укладення кредитного договору №350869-КС-001 надало Відповідачу паспорт споживчого кредиту з усією інформацією передбаченою ст.9 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач ознайомився з паспортом споживчого кредиту та підписав його одноразовим ідентифікатором «G-3382», що підтверджується Візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору №350869-КС-001. ТОВ «БІЗПОЗИКА» до укладення додаткової угоди №1 до кредитного договору №350869-КС-001 надало Відповідачу паспорт споживчого кредиту з усією інформацією передбаченою ст.9 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач ознайомився з паспортом споживчого кредиту та підписав його одноразовим ідентифікатором «G-3037», що підтверджується Візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронної додаткової угоди №1 до кредитного договору №350869-КС-001. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», «Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі коедитодавень визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті». Також, ТОВ «БІЗПОЗИКА» до укладення кредитного договору №350869-КС-001 надало Відповідачу в електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає Фінансові послуги до інформації визначеної ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. Зазначена інформація розміщена на сайті ТОВ «БІЗПОЗИКА» в розділі «Публічна інформація про компанію» https://bizpozyka.com/ua/publychnaya-ynformatsyya-o-kompanyy-novaya-stranytsa.

Крім того, на сайті ТОВ «БІЗПОЗИКА» https://bizpozyka.com/ua/ клієнтам доступний клікабельний кредитний калькулятор та в розділі «Умови кредитування для фізичних осіб» клієнтам доступні всі типові Правила кредитування, кредитні договори, податкові угоди, інформація про істотні характеристики послуги з надання чікрокрєдиту, споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту та Попередження про можливі наслідки згідно із законодавством України для споживачів у разі користування Фінансовою послугою ТОВ «БІЗПОЗИКА». В пункті 6 кредитного договору N°350869-KC-001 Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця https://bizpozyka.com/, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір. Також в пункті 9 кредитного договору №350869-КС-001 відповідач вказує, що Підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що до укладання Договору отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, частиною другою ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім того, істотні умови кредитування (зокрема, сума кредиту, строк кредиту, термін повернення кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту, графік платежів, тощо) чітко, зрозуміло і однозначно вказані в кредитному договорі (на першій сторінці). Після укладення кредитного договору №350869-КС-001, він разом з додатком №1 та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА» був відправлений Відповідачу на електронну пошту . що підтверджується паперовою копією веб-сторінки з електронної пошти та Візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору №350869-КС-001. Кредитний договір укладений у відповідності до Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА».

Відповідно до п.3.1 Правил надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА», укладання електронного договору відбувається наступним чином: після отримання Заявником від Кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання Кредиту в Особистому Кабінеті Заявника розміщається Оферта, яка є пропозицією у розумінні ч.4 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у цих Правилах, які є невід`ємною частиною Договору. Після отримання Заявником Оферти Заявнику надсилається Одноразовий ідентифікатор; позичальник може відмовитись від укладання Договору (акцепту оферти) шляхом вибору відповідних опцій в Особистому Кабінеті; у випадку відмови від укладення Заявником Договору чи не підписання його шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Оферта вважається не акцептованою Заявником і втрачає силу, при цьому Заявник не позбавляється права знову подати Заявку на отримання Кредиту; відповідь Заявника/Позичальника, якому адресована пропозиція укласти Договір про надання кредиту, про повне та безумовне її прийняття (акцепт) надається шляхом надсилання електронного повідомлення Кредитодавцю, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; позичальник отримує підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, у момент укладання Договору; договір про надання кредиту, укладений в порядку визначеному в Законом України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі; укладаючи Договір, Кредитодавець та Позичальник визнають усі документи (в тому числі Договір про надання кредиту), підписані з використанням Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноруч, що повністю відповідає положенням ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що Договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для Сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Як доведено вище, один з дозволених законом підписів було використано при укладенні Кредитного договору №350869-КС-001. При цьому звертаємо увагу, що електронний цифровий підпис відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» є лише одним із варіантів підписання електронного правочину, однак, його використання не є обов`язковим у сфері електронної комерції. З наведеного вбачається, що Кредитний договір №350869-КС-001 укладений у повній відповідності з чинним законодавством, зокрема, зі ст.207 Цивільного кодексу України та Законом України «Про електронну комерцію». До укладення Кредитного договору №350869-КС-001 Відповідача було належним чином ідентифіковано/верифіковано, а саме: ОСОБА_1 передала свої дані Товариству за допомогою BankID НБУ; дата проходження BankID НБУ 08.07.2021 ПІБ ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 memberlD НОМЕР_3 (донор інформації АТ КБ "ПРИВАТБАНК"); через Українське бюро кредитних історій (УБКІ) було перевірено, що фінансовий номер телефону НОМЕР_4 та електронна пошта olqamurahovskava4(a>qmail.com належать особисто Відповідачу.

Таким чином, позичальник за допомогою одноразового ідентифікатора, відправленого йому на його номер телефону НОМЕР_4 , визначений ним як фінансовий, належним чином, відповідно до ч.4 ст.14 ЗУ «Про електронну комерцію» ідентифікувався в інформаційній системі кредитора - особистому кабінеті, де і підписав Кредитний договір та додаткову угоду. Також, повідомленням Нацкомфінпослуг від 13.02.2019р. «Щодо порядку укладення електронного договору», встановлено, що для Нацкомфінпослуг належним доказом підтвердження укладення фінансовою установою зі споживачем електронного договору може бути посвідчена керівником фінансової установи роздруківка інформації з електронного файлу, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в ІТС (далі - Візуальна форма послідовності дій, щодо укладення електронного договору), якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладання електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів. В підтвердження укладення електронного Кредитного договору №350869-КС-001 та додаткові угоди №1 відповідач надав суду Візуальну форма послідовності дій, щодо укладення електронного договору з чіткою хронологією укладення електронного кредитного договору N°350869-KC-001 та Візуальну форма послідовності дій, щодо укладення електронної додаткової угоди №1 до договору №350869-КС-001 з чіткою хронологією укладення електронної додаткової угоди №1 до кредитного договору N°350869-KC-001. Договір та додаткова угода підписані - одноразовими ідентифікаторами, як відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», так і відповідно до ст.207 Цивільного кодексу України. При реєстрації та входу в особистий кабінет позичальника при укладенні Кредитного договору №350869-КС-001 та додаткової угоди №1, Відповідачем було використано фінансовий номер телефону НОМЕР_4 , що підтверджується Візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору №350869-КС-001 та Візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронної додаткової угоди №1 до договору №350869-КС-001. Саме на цей номер телефону НОМЕР_4 було відправлено одноразовий ідентифікатор «G-2882», яким було підписано Кредитний договір №350869-КС-001, що підтверджується Візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору та листом ТОВ «ЦГПУ» №05/1592 від 10.09.2024 року. Мобільні дані (смс-повідомлення з одноразовими ідентифікаторами) були надіслані ТОВ «ЦГПУ» згідно з договором №11-08/2020-203 про надання послуг, укладеним ТОВ «БІЗПОЗИКА» 11.08.2020 року. Саме на цей номер телефону НОМЕР_4 було відправлено одноразовий ідентифікатор «G-3317», яким було підписано Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №350869-КС-001, що підтверджується Візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронної додаткової угоди №1 до кредитного договору та листом ТОВ «ЦГПУ» №05/1592 від 10.09.2024 року. Мобільні дані (смс-повідомлення з одноразовими ідентифікаторами) були надіслані ТОВ «ЦГПУ» згідно з договором №11-08/2020-203 про надання послуг, укладеним ТОВ «БІЗПОЗИКА» 11.08.2020 року. Під час укладення Кредитного договору та додаткової угоди, Відповідача не обмежували в часі з їх ознайомленням. Відповідач мав можливість детально декілька разів ознайомитись з усіма умовами і прийняти усвідомлене рішення про їх укладання. Після укладення Кредитного договору №350869-КС-001, він разом з Додатком №1 та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА» був відправлений Відповідачу на його електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 та розміщено в особистому кабінеті клієнта для перегляду та скачування в цілодобовому режимі без обмежень, що підтверджується паперовою копією веб-сторінки з електронної пошти та Візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору №350869-КС-001. Після укладення Додаткової угоди №1 до Кредитного договору №350869-КС-001, вона разом з Додатком №1 була відправлена Відповідачу на його електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 та розміщено в особистому кабінеті клієнта для перегляду та скачування в цілодобовому режимі без обмежень, що підтверджується паперовою копією веб-сторінки з електронної пошти та Візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору N°350869-KC-001. Тому, твердження Відповідача про начебто не укладення договору та додаткової угоди №1 не заслуговують на увагу, оскільки Відповідач отримав свої примірники Кредитного договору та Додаткової угоди №1 одразу після їх укладення та сплачував за ним згідно графіка платежів. Крім того, Верховний Суд в Постанові від 12.01.2021 року по справі № 524/5556/19 також підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про падання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». 08.07.2021р. позивач видав відповідачу Кредит у розмірі 10 000,00 грн. на картковий рахунок N° НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який відповідач вказав в своєму особистому кабінеті на сайті https://my.bizpozyka.com/, що підтверджується витягом з анкети клієнта та Платіжним дорученням №29861 від 08.07.2021р. з призначенням платежу: НОМЕР_1 ІПН НОМЕР_2 Пересах, коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 зг. до кредитного дог. №350869-КС-001 від 08.07.2021 Без ПДВ.

Відповідач частково сплачувала заборгованість за кредитом чим визнала існування боргу за кредитним договором №350869-КС-001.

Комісія за надання кредиту правомірна та відповідає чинному законодавству. Обставини встановлені v справі №496/3134/19 не є тотожними.Комісія за надання кредиту була вказана в пункті 1 Договору про надання кредиту, що свідчить про попередню обізнаність Відповідача, щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за Кредитом.Посилання Відповідачем на судову практику (справа N°496/3134/19) в питанні неправомірності встановлення комісії за видачу кредиту некоректне, оскільки в даній справі кредитний договір було укладено до прийняття Закону України «Про споживче кредитування». Згадана справа вирішувалась згідно Закону України «Про захист прав споживачів» в попередній редакції, яка була вже не актуальна при укладенні кредитного договору №350869-КС-001. Також в згаданій справі йде мова про комісію банку за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно.

Як вбачається Закон України «Про споживче кредитування» чітко передбачає право кредитодавця на встановлення комісії за надання кредиту. Крім того, Національний банк України, який є державним регулятором ринку фінансових послуг в Україні, своєю Постановою від 11.02.2021р. №16 затвердив «Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Дані правила передбачають правомірність встановлення Кредитодавцем супровідних послуг за кредитом в тому числі і комісії за надання кредиту.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд доходить наступного.

08.07.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 350869-КС-001 в електронній формі.

Відповідно до п. 1 Договору, відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. строком на 8 тижнів, а саме до 02.09.2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,70924162 % в день (фіксована ставка). Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Згідно із п. 2 Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 Договору встановлено графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник.

08.07.2021 року позивач надав відповідачу кредиту у розмірі 10000 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний відповідачем у своєму особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

06.08.2021 року відповідач в електронній формі уклав з позивачем додаткову угоду № 1 до договору про надання кредиту № 350869-КС-001.

Відповідно до п. 2.1 Додаткової угоди, кредитодавець додатково надає позичальнику кредит у розмірі 8000 грн. Комісія за надання додаткового кредиту 1200 грн. Пунктом 4 Додаткової угоди збільшено строк кредитування до 21.01.2022 року. Пунктом 6 Додаткової угоди встановлений новий графік платежів.

З листа АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_1 , на яку 08.07.2021 року були перераховані грошові кошти в сумі 10000 грн. та 06.08.2021 року були перераховані грошові кошти в сумі 8000 грн.

На виконання умов договору відповідач здійснив позивачу часткову оплату у загальній сумі 10271 грн. 04 коп. (7244 грн. 36 коп. + 3026 грн. 68 коп.).

Приватним виконавцем Пашковим Ю.В. у межах виконавчого провадження з відповідача була стягнута заборгованість у розмірі 3026 грн. 68 коп.

Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами була досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору та додаткової угоди у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у ТОВ «Бізнес позика» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідачки - зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати відсотків.

Станом на час подання позову відповідач частково сплатив заборгованість позивачу за договором та додатковою угодою, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в загальному розмірі 29467 грн. 10 коп., з якої заборгованість за отриманий та неповернутим кредитом у розмірі 11227 грн. 24 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами у розмірі 17039 грн. 86 коп., заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією за видачу кредиту у розмірі 1200 грн.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно із ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Таким чином, електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в т.ч. електронну.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 вказаного Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до п. 90 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» унікальний ідентифікатор - комбінація літер, цифр, символів або знаків, що надається користувачу надавачем платіжних послуг та дає змогу однозначно ідентифікувати користувача та/або його рахунок для цілей виконання платіжної операції.

Згідно з п. 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ст. 8 вказаного Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет- магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». А тому, в нашому випадку, підписання Відповідачем шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

У відповідності до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання є неприпустимою.

Згідно зі ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір та додаткова угода до нього укладені у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідачка порушила зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Відповідачка не довела, що під час укладення оспорюваного договору та Додаткової угоди, їй не була надана повна інформація щодо кредиту та недодержана вимога щодо письмової форми правочину, жодних належних та допустимих посилань на докази, які б свідчили про недобросовісність фінансової установи при укладенні даного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, суду не надано.

При цьому, підписавши договір та додаткову угоду, відповідачка підтвердила те, що до укладення договору ознайомилась з текстом договору, отримала всю необхідну інформацію, що забезпечує вірне розуміння суті послуги та погодилась із умовами кредитного договору, в тому числі строку кредитування, розміру кредиту, процентів та комісії, порядком їх нарахування, була обізнана про реальну проценту ставку та орієнтовану загальну вартість кредиту.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, щовідповідачка взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в Договорі та Додаткової угоди 1 строк, грошові кошти (суму кредиту), нараховані проценти за користування ними, у встановленому Договором та Додатковій угоді 1 розмірі в повному розмірі не сплатила, унаслідок чого виникла заборгованість.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за договором.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, процентів, комісії.

Суд, дослідивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами, докази надані на підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, вважає, що судові витрати в частині стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з положень статей 137, 141 ЦПК України, статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Таким чином, суд зобов`язаний з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) вказати про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.

Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн за підготовку відповіді на відзив є неспівмірною, зокрема, із складністю справи та виконаними роботами, більш того, представником позивача не зазначено скільки фактично часу було витрачено на складання відповіді на відзив. Також суд бере до уваги, що дана категорія справ є поширеною, відтак певна частина позовів чи відповідей на відзив є шаблонними.

Велика Палата Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Провадження по цивільній справі відкрито в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, вказана цивільна справа не є складною.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених статтями 137 та 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних робіт, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд зазначає, що при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20.

Відтак суд доходить висновку, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Також з відповідачки підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 512, 514, 526, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості у загальному розмірі 29467,10 грн, з яких: 11227 грн 24 коп. заборгованість за тілом кредиту, 17039, 86 грн заборгованість за відсотками та 1200 грн заборгованість за комісією за видачу у кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» судові витрати у розмірі 2422 грн 40 коп., у якості компенсації витрат позивача на оплату судового збору, та 3000 грн, у якості компенсації витрат позивача на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 23.06.2025 року.

Суддя С.В. Шевченко