Справа № 473/1524/25
"19" червня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У березні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказувало, що 01 квітня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) уклало з відповідачем кредитний договір №ZPXRRX03420059, відповідно до якого надало останньому кредит у розмірі 4 920 грн зі строком користування коштами протягом 24 місяців, а відповідач зобов`язався повернути кредит до 01 квітня 2009 року, щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1 % на місяць від суми залишку заборгованості за кредитом, а також одноразову винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 820 грн та щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 118,08 грн.
У разі порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,83 % на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом, а також пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не більше 1 грн за кожен день прострочення платежу.
Проте позичальник умови договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 03 березня 2025 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 88 127,25 грн, в тому числі:
- заборгованість за простроченим кредитом 4 920 грн;
- заборгованість за простроченими процентами 77 913,33 грн;
- заборгованість за простроченою комісією за користування кредитом 2 833,92 грн;
- пеня за порушення умов договору 2 460 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути зі ОСОБА_1 у повному обсязі.
В судове засідання представник позивача Костенко Д.В. не з`явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 01 квітня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) уклало з відповідачем кредитний договір №ZPXRRX03420059, в якому сторони узгодили його умови.
Договір складається із підписаної сторонами Заяви позичальника №ZPXRRX03420059.
Відповідно до договору ЗАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 4 920 грн зі строком користування коштами протягом 24 місяців, а відповідач зобов`язався повернути кредит до 01 квітня 2009 року, щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1 % на місяць від суми залишку заборгованості за кредитом, а також одноразову винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 820 грн та щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 118,08 грн.
У разі порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,83 % на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.
Що стосується тверджень позову про те, що крім вищевказаних документів, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) також є частиною кредитного договору, при цьому, відповідно до вказаного документа, сторони узгодили додаткові умови кредитного договору, зокрема щодо строку кредитування та його продовження, нарахування неустойки за порушення умов договору (пені) тощо, то в цій частині суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Матеріалами справи не підтверджено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) були доведені до відома позичальника, погоджені та підписані ним.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів» (кінець цитати).
При цьому, відповідно до ч. 4, п. 4 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення договору) кредитодавець не має права вимагати, а споживач не зобов`язаний сплачувати будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у кредитному договорі.
З урахуванням вказаних вимог закону та правового висновку, оскільки не доведено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) були доведені до відома позичальника, погоджені та підписані ним, тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного сторонами 01 квітня 2007 року (у вигляді підписаної заяви позичальника). При цьому, Заява не містить умов щодо узгодження сторонами неустойки за порушення умов кредитного договору (пені), а тому у позичальника не виник обов`язок щодо сплати неустойки за порушення зобов`язання.
Що стосується нарахованих банком процентів, то суд вважає необхідним зазначити наступне.
Згідно наданого розрахунку заборгованості, позивач нараховував позичальнику проценти за користування кредитом за період з 01 квітня 2007 року до 01 квітня 2019 року.
Проте у кредитному договорі сторонами узгоджено строк кредитування з 01 квітня 2007 року до 01 квітня 2009 року. Докази укладення сторонами будь-яких угод щодо продовження цього строку матеріали справи не містять.
Однак Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначила, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Водночас, у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту, визначені у договорі. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
В той же час, проценти за неправомірне користування чужими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Позивач не заявляв окремих вимог про застосування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення позичальником грошового зобов`язання.
Тому, нараховані за період з 02 квітня 2009 року до 01 квітня 2019 року проценти не підлягають стягненню.
Водночас, нарахування комісії за користування кредитом здійснене банком у повній відповідності до умов кредитного договору, зокрема за передбаченою у договорі ставкою та в межах строку кредитування. Нарахування зазначеної комісії не суперечило Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
За встановлених обставин, зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, що утворилася станом на 03 березня 2025 року, у загальному розмірі 11 876,25 грн, в тому числі:
- заборгованість за простроченим кредитом 4 920 грн;
- заборгованість за простроченими процентами (за період з 01 квітня 2007 року до 01 квітня 2009 року) 4 122,33 грн;
- заборгованість за простроченою комісією за користування кредитом 2 833,92 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також слід стягнути 408,17 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №ZPXRRX03420059 від 01 квітня 2007 року, що утворилася станом на 03 березня 2025 року, а саме: заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 4 920 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять) гривень; заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом (за період з 01 квітня 2007 року до 01 квітня 2009 року) 4 122 (чотири тисячі сто двадцять дві) гривні 33 копійки, заборгованість за простроченою комісією за користування кредитом 2 833 (дві тисячі вісімсот тридцять три) гривні 92 копійки, а всього в загальному розмірі 11 876 (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят шість) гривень 25 копійок, а також 408 (чотириста вісім) гривень 17 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв