РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

19.06.2025 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Баран О.І.,

з участю секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного провадження цивільну справу:

позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України (, електронна пошта: , місцезнаходження: 02653, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, зареєстрований електронний кабінет у ЄСІТС),

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ),

предмет позову: стягнення суми сплаченого майнового відшкодування,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року (вх.8535/25) представник позивача, адвокат Сечко Сергій Володимирович, через систему «Електронний суд» звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого майнового відшкодування у розмірі 59 380,14 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані наявністю у позивача справи №91765, в межах якої з фонду захисту потерпілих здійснено регламентну виплату власнику автомобіля «OPEL», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_2 , у зв`язку з пошкодженням його автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась за його та відповідача участі, що керував транспортним засобом «RENAULT», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_3 , без чинного поліса цивільно-правової відповідальності.

Відтак, просить стягнути з відповідача на свою користь 59 380,14 грн., що складається із суми виплаченого страхового відшкодування та вартості послуг зі складання звіту про визначення вартості матеріального збитку.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.04.2025 указану позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 38-40).

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.04.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 48-49).

Відповідач у встановлений строк правом на подання відзиву не скористався, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не надав.

Судові засідання у справі призначалися неодноразово.

У чергове судове засідання, призначене на 19.06.2025, сторони повторно не з`явились.

Від представника позивача, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, на адресу суду надійшли заяви від 12.05.2025 та від 12.06.2025 про розгляд справи без його участі, із зазначенням про відсутність заперечень щодо винесення заочного рішення (а.с. 55-60, 62-64).

Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими на його зареєстроване місце проживання (штрихкодові ідентифікатори ПАТ «Укрпошта» 984, 055). Однак, такі повернулися на адресу суду без вручення у зв`язку із відсутністю адресата за указаною адресою.

Між тим, неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Відтак, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Окрім цього, 04.06.2025 відповідача ознайомився із матеріалами справи в суді (а.с. 68).

Додатково позивачем скеровано на адресу суду докази направлення копії позовної заяви з додатками на встановлене зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 42-47).

Відтак, судом створено всі можливості для належної реалізації відповідачем своїх процесуальних прав і обов`язків. Однак, він такими не скористався, відзиву на позовну заяву не подав та допустив повторну неявку, при цьому заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Настання дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача встановлена постановою Франківського районного суду м. Львова від 27.04.2023 у справі № 465/2270/23 (провадження №3/465/1488/23).

Відповідно до указаної постанови, ОСОБА_1 25.03.2023 року о 17 год. 46 хв., на перехресті вулиць Героїв УПА та Кульпарківської у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки «RENAULT», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_3 , виконуючи поворот ліворуч, не дав дорогу автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «OPEL», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 16.13 ПДР України. Внаслідок чого ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу (а.с. 9-10).

Станом на 25.03.2023 ОСОБА_1 , водій транспортного засобу «RENAULT», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_3 , не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підтверджується витягом з бази даних МТСБУ (а.с. 11).

Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АТ/2591857) (а.с. 15).

Власник пошкодженого автомобіля «OPEL», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , 01.04.2023 повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та звернувся із заявою про отримання відшкодування шкоди (а.с. 12-16).

На замовлення позивача ПрАТ СК «Юнівес» здійснила врегулювання випадку по справі №91765 та передала позивачу фото з огляду пошкодженого транспортного засобу, звіт про його оцінку, копії відправлених листів потерпілому та винуватцю. Вартість робіт виконавця склав 2200,00 грн. (а.с. 31).

Як вбачається зі звіту № 323/23 від 01.05.2023 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного на замовлення ПрАТ СК «Юнівес», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «OPEL», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_2 з урахуванням фізичного зносу, склала 61688,61 грн. (а.с. 17-26).

За складання вказаного звіту по справі №91765 Моторним (транспортним) страховим бюро України сплачено ПрАТ СК «Юнівес» 2 200,00 грн, що платіжною інструкцією № 971757 від 06.06.2023 (а.с. 30).

На підставі вказаного звіту Моторне (транспортне) страхове бюро України 05.06.2023 склало довідку №1 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, згідно із якою розмір регламентної виплати має складати 57 180,14 грн. (а.с. 28, зворот).

На підставі наказу №3/10062 від 06.06.2023 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому ОСОБА_2 в розмірі 57 180,14 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 971877 від 07.06.2023 (а.с. 28, 29).

Оцінка суду.

Між сторонами у справі, у зв`язку із завданням шкоди (збитків), виникли цивільні права та обов`язки в силу статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Згідно із частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії завдавача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому, вина у завданні шкоди згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), від 20 листопада 2019 року в справі № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18) та інших.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

За правилами статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на час виникнення спірних правовідносин, Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у Моторному (транспортному) страховому бюро України є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями Моторного (транспортного) страхового бюро України є зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункт 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 41.4 статті 41 Закону передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин події, за якими може бути проведена регламентна виплата.

Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 450/4163/18, провадження № 61-21017 св 21.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2019 року у справі № 521/10891/15 (провадження № 61-26689св18) дійшов висновку про те, що на відміну від суброгації у страхових відносинах, де право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим, в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 ЦК України, так і за змістом статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України.

Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18).

Як встановлено судом, Моторним (транспортним) страховим бюро України сплачено власнику автомобіля «OPEL», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_2 , ОСОБА_2 регламентну виплату у розмірі 57 180,14 грн. у зв`язку з пошкодженням його автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась за його участі та участі транспортного засобу «RENAULT», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_3 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , цивільна відповідальність якого не була застрахована.

Виплата страхового відшкодування, а також вартість послуг зі складання звіту про визначення вартості матеріального збитку встановлені судом та підтверджені матеріалами справи, а тому вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено 3028,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача (а.с. 8, 35).

Позовні вимоги задоволені повністю, а тому, судовий збір потрібно покласти на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.11, 22, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 59 380,14 (п`ятдесят дев`ять тисяч триста вісімдесят) гривень 14 копійок відшкодування шкоди в порядку регресу.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної чинності, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 20.06.2025.

Суддя: Баран О.І.