Справа № 490/2658/25
н/п 2/490/2458/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки - адвоката Долгова А.Г., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної вчиненим злочином,

ВСТАНОВИВ:

09.04.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява подана в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Долговим А.Г. до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної вчиненим злочином.

В позовній заяві представник позивачки зазначає, що вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 20.02.2023 року було визнато винуватим відповідача ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин. Вирок набрав законної сили 23.03.2023 року.

Також представник позивачки в позові наводить обставини вчинення злочину відповідачем, так 20.01.2023 року приблизно о 07:10 год. знаходячись у дворі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 між засудженим і потерпілою (позивачкою) на підґрунті існуючих раніше неприязних відносин відбувся конфлікт. В ході конфлікту у відповідача виник раптовий протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій - позивачці. Діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, їх караність, перебуваючи навпроти потерпілої він наніс удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя позивачки (фактично таких ударів було декілька).

В той же день, після побиття, через погіршення самопочуття, каретою швидкої медичної допомоги позивачку було доставлено до КП "МЛШМД" де надавалася медична допомога.

В результаті злочинних дій засудженим було спричинено потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, правої позверхньої кінцівки, лівої нижньої кінцівки (Висновок СМЕ №76 від 24.01.2023 року) що в подальшому вплинуло на часткову втрату слуху.

В результаті побиття в подальшому позивачка частково втратила зір в лівому оці, отримала струс головного мозку, а також в результаті пееренесеного стресу відбулася втрата гормону (в гормональному фоні) що потребує безперервного лікування.

Під час лікування за наслідками побиття позивачкою було витрачено 65662,90 грн на медичні обстеження та на придбання лікарських засобів.

Крім того, представник позивачки зазначає що протиправними діями відповідача моральному здоров`ю позивачки спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити порушені права потерпілої її життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. позивачка втратила відчуття безпеки, зазнала тривалого дискомфорту та болю, змушена була звертатися до медичних установ, обмежити свою активність, що негативно вплинуло на її емоційний стан та якість життя. пПозивачка позбавлена можливості реалізації своїх звичок і бажань, які вона могла б реалізувати невитрачаючи часу на підгтовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту порушених прав. Розмір моральної шкоди позивачка оцінює в 300000,00 грн.

З урахуванням наведеного представник позивачки просить стягнути на її користь з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 65662,90 грн та моральну шкоду в розмірі 300000,00 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

09.04.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.04.2025 року вищезазначену позовну заяву було залишено без руху.

14.04.2025 року позивачка на виконання ухвали судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.04.2025 року надала заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної вчиненим злочином. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

30.04.2025 року відповідачем надано відзив на позовну заяву.

В обгрунтування своїх заперечень проти позову відповідач вказує, що позивачкою не надано доказів перебування на лікування в стаціонарі та призначення позивачці будь-якого лікування. Долучені до позовної заяви квитанції на придбання медичних засобів, обстеження лікарями не підтверджено та не обгрунтовано відповідною медичною документацією та суперечать тим ушкодженням, які отримані позивачкою.

На думку відповідача, позивачка самостійно на власний розсуд, без відповідних рекомендацій лікаря проводить обстеження, купує ліки, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача у січні 2023 року та заявленими вимогами.

Відповідач наголошує що вчинив лише однин удар кулаком в обличчя потерпілої, інших ударів, протиправних дій не вчиняв, а за такого просить відмовити у стягненні матеріальної шкоду в розмірі 65662,90 грн.

Щодо розміру моральної шкоди, яку просить стягнути позивачка, відповідач зазначає що щиро розкаявся у вчиненому та вибачився, вважає суму у 300000,00 грн завищеною та такою що не відповідає вимогам розумності та справедливості. А за такого просить стягнути на користь позивачки 3000,00 грн в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Також відповідач звертає увагу на відсутність підтвердження витрат позивачки на правову допомогу у розмірі 15000,00 гривень, та в стягненні таких просить відмовити.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.05.2025 року витребувано у Центрального районного суду міста Миколаєва матеріали кримінальної справи №490/1205/23; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві, зазначили що вимоги підтверджуються наданими медичними документами, квитанціями (чеками), матеріалами кримінального провадження та висновком експерта, які в сукупності підтверджують причинний зв`язок між фізичним станом позивачки та діями відповідача.

В судовому засіданні відповідач проти позову заперечив з підстав наведених ним у відзиві, зазначив, що на його думку однин удар в обличя не міг спричинити такого погіршення здоров`я позивачки, визнав лише 3000,00 грн моральної шкоди, яку згоден відшкодувати.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до частин 1 та 3 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.

Частиною 7 цієї ж статті КПК України встановлено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 20.02.2023 року у справі №490/1205/23 (провадження по справі №1-кп/490/558/2023) було визнано винуватим ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин.

Згідно вироку Центрального районного суду міста Миколаєва від 20.02.2023 року у справі №490/1205/23 (провадження по справі №1-кп/490/558/2023) 20.01.2023 року приблизно о 07:10 год. знаходячись у дворі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підґрунті існуючих раніше неприязних відносин відбувся словесний конфлікт. В ході конфлікту у ОСОБА_2 виник раптовий протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Реалізуючи свій протиправний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, їх караність, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_2 , перебуваючи навпроти потерпілої наніс один удар кулаком правої руки у ліву частину обличчя ОСОБА_1 .

В результаті вищезазначених дій, ОСОБА_2 , спричинив потерпілій ОСОБА_1 тілесне ушкодження у вигляді синців обличчя, які за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали суд кваліфікує дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

При цьому, з вироку Центрального районного суду міста Миколаєва від 20.02.2023 року у справі №490/1205/23 (провадження по справі №1-кп/490/558/2023) вбачається, що цивільний позов про стягнення витрат на лікування потерпілої так і про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 не заявлявся.

23.03.2023 року вирок Центрального районного суду міста Миколаєва від 20.02.2023 року у справі №490/1205/23 (провадження по справі №1-кп/490/558/2023) набрав законної сили.

У відповідності до вимог частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року №14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Таким чином, суд вважає, що вина відповідача ОСОБА_2 в спричинені позивачці ОСОБА_1 (внаслідок нанесення одного удару кулаком правої руки у ліву частину обличчя), тілесного ушкодження у вигляді синців обличчя, які за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, є доведеною.

Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З абзацу 1 п.13 постанови Пленуму ВСУ №3 від 31.03.1989 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна" (з наступними змінами) та абзацу1 п.2 Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК Українивстановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Дослідивши та оцінивши надані сторонами докази суд зазначає таке.

Як вбачається з висновку експерта №76 від 24.01.2023 року у ОСОБА_1 , мають місце тілесні пошкодження у вигляді синців обличчя, правої верхньої кінцівки, лівої нижньої кінцівки. Дані тілесні пошкодження могли утворитися, від 8 ударних дій тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інше, з давністю утворення біля 4 діб до часу огляду. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень (кожне). Діагноз "струс головного мозку, забою м`яких тканин тім`яної ділянки" при оцінці ступеню тяжкості тілесних пошкоджень до уваги не приймався, так як не підтверджений об`єктивними клінічними данними, згідно п. 4.13.4. "Правил визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень".

Як вбачається з досліджених судом записів про консультації у лікарів, позивачка неодноразово зверталася за консультаціями до лікарів зі скаргами на головні болі, запаморочення, дзвін/шум у вухах, порушення сну, втрату ваги та волосся, швидку втомлюваність, болі в колінному суглобі, погіршення зору та слуху.

На підтвердження понесених матеріальних витрат на лікування позивачкою надані: квитанція до прибуткового касового ордера №193 від 21.09.2023 року на 1600,00 грн (МРТ колінного суглобу); квитанція до прибуткового касового ордера №16 від 25.01.2023 року на 1300,00 грн (направлення на КТ); два чеки від 07.03.2023 року на 400,00 грн (комплексне аудіологічне обстеження); фіскальний чек від __.09.2023 року на 281.80 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 30.__.2023 року на 1487,05 грн (купівля ліків); фіскальний чек (дата не читається) на 428,40 грн (за які послуги (товари) не читається); фіскальний чек від 23.10.2023 року на 705,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 23.10.2023 року на 1329,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 12.08.2023 року на 2470,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 26.09.2023 року на 519,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 25.07.2023 року на 3880,80 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 18.04.2023 року на 161,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 21.02.2023 року на 1132,60 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 09.09.2023 року на 402,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 01.02.2023 року на 661,50 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 19.07.2023 року на 69,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 09.05.2023 року на 301,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 18.04.2023 року на 257,40 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 12.08.2023 року на 669,50 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 27.09.2023 року на 354,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 29.07.2023 року на 538,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 29.07.2023 року на 792,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 25.01.2023 року на 1282,20 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 18.04.2023 року на 436,50 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 01.02.2023 року на 205,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 02.02.2023 року на 1538,50 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 27.02.2023 року на 283,80 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 08.02.2023 року на 663,50 грн (купівля ліків) фіскальний чек від 07.02.2023 року на 903,32 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 16.02.2023 року на 309,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 16.02.2023 року на 561,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 23.02.2023 року на 763,90 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 12.08.2023 року на 136,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 10.09.2024 року на 228,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 12.09.2024 року на 928,93 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 13.09.2024 року на 229,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 12.09.2024 року на 1062,90 грн (купівля ліків); акт виконаних робіт від 25.11.2024 року на 600,00 грн (комплексне аудіологічне обстеження); фіскальний чек від 06.12.2024 року на 1869,42 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 20.01.2025 року на 2217,62 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 17.12.2024 року на 21000,00 грн (купівля ліків); чек від 26.10.2024 року на 600,00 грн (за які послуги (товари) не зазначено); фіскальний чек від 12.09.2024 року на 699,80 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 23.10.2024 року на 1026,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 23.10.2024 року на 557,56 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 23.10.2024 року на 938,70 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 12.11.2024 року на 89,19 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 20.11.2024 року на 764,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 30.10.2024 року на 1415,80 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 30.08.2024 року на 3850,69 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 10.12.2024 року на 3099,86 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 12.12.2024 року на 1730,43 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 12.09.2024 року на 568,40 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 27.11.2024 року на 3129,19 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 02.12.2024 року на 1454,16 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 30.08.2024 року на 435,54 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 30.08.2024 року на 615,90 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 26.10.2024 року на 600,00 грн (дослідження); чек від 01.11.2024 року на 1010,00 грн (за які послуги (товари) не зазначено); чек від 16.11.2024 року на 1500,00 грн (МРТ головного мозку); фіскальний чек від 20.11.2024 року на 600,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 28.02.2025 року на 600,00 грн (медичне обстеження); фіскальний чек від 12.03.2025 року на 797,00 грн (купівля ліків); фіскальний чек від 12.03.2025 року на 818,00 грн (купівля ліків).

При цьому, суд зазначає, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що погіршення її стану здоров`я після 20.01.2023 року є наслідком саме протиправних дій відповідача, а саме - нанесення 20.01.2023 року одного удару кулаком правої руки у ліву частину обличчя позивачки, та потребували саме таких медичних процедур, досліджень та лікування, а також що понесені позивачкою витрати на купівлю ліків та різні медичні обстеження пов`язані безпосередньо саме з наслідками протиправної поведінки відповідача та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з такими. Натомість суб`єктивні припущення позивачки не можуть бути покладені судом в основу рішення, за відсутності належних та допустимих доказів.

Крім того, аргументи позивачки про завдання їй не лише одного удару рукою в обличчя, а побиття її відповідачем цеглою по голові та руці, ногами по рукам та ногам, суперечать обставинам встановленим у вироку Центрального районного суду міста Миколаєва від 20.02.2023 року у справі №490/1205/23 (провадження по справі №1-кп/490/558/2023) та не підтверджені доказами, які були досліджені судом в даній справі - №490/2658/25, а за такого відхиляються судом.

Аргументи позивачки про упереджене ставлення до неї дізнавачів, осіб які здійснювали досудове розслідування та експерта, яка складала висновок №76, які не зазначили всі обставини побиття позивачки та не встановили всі тілесні ушкодження завдані позивачці відповідачем, судом не приймаються та спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, в матеріалах кримінального провадження (справа №490/1205/23) містяться: Повідомлення про завершення досудового розслідування від 16.02.2023 року, згідно з яким позивачку повідомлено про можливість ознайомитися з матеріалами досудового розслідування, про що позивачка власноручно розписалася; Протокол надання доступу потерпілому до матеріалів досудового розслідування від 16 лютого 2023 року, в якому міститься підпис позивачки про ознайомлення позивачки з матеріалами досудового розслідування в період з 08:30 до 09:00 16.02.2023 року; Розписка позивачки від 16.02.2023 року про отримання копій матеріалів кримінального провадження та Заява щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, яка підписана позивачкою 16.02.2023 року та в якій зазначено про нанесення відповідачем одного удару правим кулаком руки у ліву частину обличчя позивачки.

Суд зазначає, що в підготовчому засіданні позивачкою та її представником було наголошено, що ними надано всі докази на підтвердження позовних вимог, та не має необхідності у призначенні експертизи чи витребуванні інших доказів та наполягали на слуханні справи по суті з урахуванням наданих ними доказів.

За таких обставин, суд вважає, що в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням у розмірі 65662,90 гривень, позов є недоведеним та в цій частині підлягає залишенню без задоволення.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 300000,00 гривень, суд зазначає таке.

Статтею 1167 ЦК України, закріплено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з п. 3, 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 9 вищевказаної постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що позивачка, внаслідок неправомірних стосвно неї дій відповідачадійсно зазнала тілесних ушкоджень та душевних переживань, крім того, позивачка у зв`язку з неправомірним вручанням у нормальний уклад свого життя була вимушена брати участь у слідчих діях, та в кінцевому випадку добиватися відшкодування завданої їй шкоди в окремому провадженні по даній цивільній справі.

Таким чином, позивачка, ОСОБА_1 зазнала душевних страждань, пов`язаних, з отриманим ушкодженням та переживаннями, пов`язаними з необхідністю докладати зусилля щодо захисту своїх прав протягом тривалого часу.

У відповідності до положень статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, з урахуванням вимог справедливості, добросовісності та розумності, з огляду на потенційні шкідливі для здоров`я позивачки наслідки, які могли статися у зв`язку із спричиненням кримінального правопорушення, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню в сумі 15000,00 гривень.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у справі суд зазначає таке.

В позовній заяві представником позивачки зазначено що строни за умовами договору дійшли згоди, о правнича допомога в цій справі буде встановлена на рівні 15000,00 в суді першої інстанції.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 у справі № 910/12876/19).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До позовної заяви представником позивачки було долучено витяг з договору про надання юридичної допомоги від 02.04.2025 року, в якому зазначені лише повноваження представника тв відсутні данні щодо погодження розміру витрат на професійну правову допомогу. Будь-яких доказів про сплату позивачкою 15000,00 грн в якості витрат на професійну правову допомогу позивачкою та її представником не надано. Таким чином у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правову допопомогу.

Частиною першою статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції №3НР7-СА7К-25ТН-40ТМ від 14.04.2025 року позивачка сплатила 3000,00 грн судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 150,00 грн судового збору, сплаченого позивачкою при подачі позову та пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної вчиненим злочину, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, завданої кримінальним правопорушенням, моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 150 (сто п`ятдесят) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті, чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя О.В. Саламатін