Справа № 459/757/24 Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М. В.
Провадження № 22-ц/811/379/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Іванова О.О.

розглянувши без участі сторін та їх представників у судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №459/757/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кальонова Дмитра Георгійовича на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 грудня 2024 року у справі за позовом, поданим адвокатом Брикар Олегом Михайловичем в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спільне майно подружжя та за зустрічним позовом, поданим адвокатом Кальоновим Дмитром Георгійовичем в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю майна

в с т а н о в и в :

16 березня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Брикар Олег Михайлович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спільне майно подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 травня 2022 року по справі № 462/1203/22 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 що зареєстрований 12 лютого 2021 року Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 51.

За час спільного проживання у шлюбі сторонами у кредит був куплений автомобіль марки «Honda», модель Civik, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1998 см3, право власності на який зареєстроване за відповідачкою.

За час шлюбу кредит виплачувався за рахунок спільних коштів, при цьому автомобілем користувався кожен із подружжя, як для задоволення спільних інтересів сім`ї так і особистих. Після розірвання шлюбу автомобіль перебуває виключно у володінні та користуванні відповідачки, доступу до нього позивач не має.

У добровільному порядку не досягнуто домовленості щодо поділу спільного майна подружжя, відтак позивач вважає, що йому належить 1/2 вказаного вище автомобіля.

Просить позов задоволити та у порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 транспортного засобу марки HONDA модель CIVIC 2016 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

25 квітня 2024 року представником відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Кальоновим Д.Г. подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , у якій просив визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль марки «Honda», модель Civik, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , скасувати накладений арешт та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що спірний автомобіль є особистою приватною власністю позивачки (відповідачки за первісним позовом) ОСОБА_1 .. Зазначив, що кредитний договір з будь-якою фінансовою установою щодо придбання спірного автомобіля у кредит не укладався, а був укладений між фізичними особами у простій письмовій формі договір купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу.

Вказаний автомобіль був придбаний ОСОБА_1 за грошові кошти, які були надані її батьками в порядку ст. 7 СК України.

Представник позивачки за зустрічним позовом зазначив, що 11 лютого 2022 року сім`я позивачки та відповідача розпалася та на той момент вже не відповідала вимогам ст. 3 СК України.

Автомобіль марки «Honda», модель Civik, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , придбано за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з ОСОБА_2 , тому спірний автомобіль є виключно особисто приватною власністю ОСОБА_1 , хоча формально був придбаний у період перебування сторін у шлюбі.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 17 грудня 2024 року позов, поданий адвокатом Брикар Олегом Михайловичем в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спільне майно подружжя задоволено.

Визнано транспортний засіб марки Honda, модель Civic, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку транспортного засобу Honda, модель Civic, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1960 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят) гривень 96 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

У задоволенні зустрічного позову, поданого адвокатом Кальоновим Дмитром Георгійовичем в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю майна, відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Кальонов Дмитро Георгійович.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи.

Спірний автомобіль було придбано ОСОБА_1 11 лютого 2022 року за кошти, надані їй батьками, тому він є її особистою приватною власністю.

Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися ще 03 листопада 2021 року, з цього часу вони разом не проживали.

Судом було проігноровано доводи ОСОБА_1 та безпідставно взято до уваги виключно аргументи ОСОБА_2

ОСОБА_2 , звертаючись до суду з позовом, не довів наявності у нього права власності на 1/2 частину спірного автомобіля, не надав жодних доказів того, що під час перебування у шлюбі мав джерела доходу, за рахунок яких могло бути придбано зазначений транспортний засіб.

Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу ОСОБА_2 у задоволенні первісного позову, задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 , скасувати арешт на спірний автомобіль, накладений ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 20 березня 2024 року та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу суду не надано, що відповідно до частини третьої ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони по справі та їх представники в судове засідання не з`явилися, клопотань про участь в режимі відео конференції не поступило.

Від адвоката Кальонова Д.Г. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи за його апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 у зв`язку з прийняттям участі у розгляді іншої справи у Київському апеляційному суді.

Колегія суддів відхилила зазначене клопотання, оскільки згідно ухвали про призначення справи до розгляду в апеляційному суді така призначена до розгляду на 21 квітня 2025 року. Позивачка ОСОБА_1 повинна була цікавитися рухом справи та вирішити питання представництва її інтересів у суді, однак особисто також не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, хоч належним чином повідомлена про день і час слухання справи.

Відповідно до ч.2ст.372 ЦПК України неявка сторін по справі або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За змістом ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1ст.367 ЦПК України).

Матеріалами справи та судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 12 лютого 2021 року було укладено шлюб, який зареєстровано у Франківському районному місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану ЗМУ МЮ України м.Львів, актовий запис № 51, що вбачається з відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 5 від 21.01.2024 ( а.с.13-14 т.1).

Згідно вище зазначених відомостей встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 05.05.2022 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.14 т.1).

11.02.2022 року між ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу ТЗ № 4649/2022/3103278. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_1 транспортний засіб- автомобіль марки Хонда, модель Сівік, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 (а.с.79 т.1).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 відповідачка ОСОБА_1 є власником ТЗ марки Хонда, модель Сівік, 2016 року випуску. Дата реєстрації 11.05.2022 року (а.с.80 т.1).

25.04.2024 року представником відповідачки ОСОБА_1 -адвокатом Кальоновим Д.Г. подано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль марки Хонда, модель Сівік, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , скасувати накладений арешт та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Відповідачка ОСОБА_1 , вона ж позивачка за зустрічним позовом, вважає, що спірний автомобіль є її особистою власністю. Кредитний договір на придбання зазначеного автомобіля з фінансовою установою не укладався, а був укладений між фізичними особами у простій письмовій формі договір купівлі-продажу ТЗ за кошти, які надані її батьками в порядку ст.7 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України).

Зазначає, що шлюбні відносини припинилися з ОСОБА_2 03 листопада 2021 року після нанесення останнім їй численних ударів в різні частини тіла. Станом на 11.02.2022 року, тобто на день придбання спірного автомобіля, сім`я позивача та відповідача розпалася та не відповідала вимогам ст.3 СК України. Вважає, що автомобіль марки «Honda», модель Civik, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_5 придбано за час окремого проживання у зв`язку з припиненням шлюбних відносин з ОСОБА_2 , а тому спірний автомобіль є її особистою приватною власністю, незважаючи на те, що був придбаний у період перебування у шлюбі.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

За положеннями ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За положеннями ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 12.06.2019, справа № 595/324/17 прописано, що при вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте в період шлюбу є спільним сумісним майном.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції належно проаналізував долучені до справи докази та прописав, що позивачкою за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами, що вона за особисті кошти, надані їй батьками, придбала спірний автомобіль. Доказів передачі коштів від кого конкретно з батьків, в якій сумі, коли і в який спосіб передані, позивачкою за зустрічним позовом не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині не доведення позивачем ОСОБА_2 про наявність у нього коштів для придбання автомобіля, зазначене питання не було предметом спору. Спір стосувався часу придбання сторонами автомобіля і в якому статусі такі перебували. Клопотань зі сторони відповідачки ОСОБА_1 про надання ОСОБА_2 доказів на підтвердження суми вкладень для придбання автомобіля не ставилось.

Проживання позивачки ОСОБА_1 на час придбання автомобіля 11.02.2022 року за іншою адресою та припинення сімейних відносин не доведено наданими доказами суду доказами.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, відсутні підстави для скасування законного рішення суду першої інстанції.

За положеннями ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кальонова Дмитра Георгійовича залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк