Справа № 134/630/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 червня 2025 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Кантонистої О.О.

за участю секретаря судового засідання Франко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

18 квітня 2025 року до Крижопільського районного суду Вінницької області через систему «Електронний суд» надійшов позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» (далі ТОВ «СВЕА ФІНАНС») до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказує, що 06.05.2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі ТОВ «ЛІНЕУРА Україна») та ОСОБА_1 було укладено Договір № 3656003 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Даний кредитний договір укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов кредитного договору № 3656003, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати позичальниці ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) в сумі 20000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сторони погодили, що кредит надається строком на 359 днів, стандартна процентна ставка становить 2,00 % в день.

ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачці грошові кошти шляхом їх перерахування на вказану нею при оформленні кредиту картку № НОМЕР_1 .

В свою чергу відповідачка належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором № 3656003 від 06.05.2023 року, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за цим договором.

28 листопада 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (колишнє найменування ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС») було укладено Договір факторингу № 01.02-77/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором.

Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу № 01.02-77/23 від 28.11.2023 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 3656003 складає 94360,00 грн., з яких: 20000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 74360,00 грн. заборгованість по відсотках.

З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3656003 від 06.05.2023 року в розмірі 94360,00 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 21 квітня 2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

06 травня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка вказує, що позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Водночас зазначає, що не отримувала жодних матеріалів по справі, а тому може лише здогадуватися про підстави та обґрунтування заявлених позивачем вимог, однак, вважає умови укладеного кредитного договору несправедливими та такими, що суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки проценти за користування кредитними коштами у декілька разів перевищують тіло кредиту, а також нараховані поза межами строку кредитування. Крім того, позивачем не надано доказів видачі кредиту. Надання розрахунку суми заборгованості або витягу з реєстру прав вимоги є недостатнім для підтвердження наявності заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості та витяг з реєстру прав вимоги не є первинними документами, що підтверджують факт готівкової чи безготівкової видачі коштів позичальнику. Належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», зокрема виписка по картковому рахунку. Окрім того, позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували перехід до нього права вимоги за договором. Відсутність доказів на підтвердження факту переходу права вимоги до фактора за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення заборгованості.

Ухвалою Крижопільського районного суду від 20 травня 2025 року розгляд справи було відкладено в зв`язку з першою неявкою належним чином повідомленої відповідачки, яка у відзиві на позовну заяву просила відкласти розгляд справи в разі її неявки в судове засідання.

В судове засідання 17 червня 2025 року сторони не з`явилися.

Представник позивача Владко Р.О. до позовної заяви долучив клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 , яка повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 06 травня 2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 уклали Договір № 3656003 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який остання підписала за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Е340», що був надісланий на вказаний нею номер мобільного телефону (а. с. 9 - 13).

Сторони кредитного договору № 3656003 погодили наступні умови: сума кредиту (загальний розмір) 20000 грн.; строк кредиту 360 днів; детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору; стандартна процентна ставка становить 2,00 % в день та застосовується в межах всього строку кредитування; кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Додатком № 1 до Договору № 3656003 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.05.2023 сторони погодили Графік платежів та загальну вартість кредиту для клієнта (споживача) 164000 грн., з яких 144000 грн. складатиме сума процентів за користування кредитом (а. с. 14).

Паспорт споживчого кредиту, який ОСОБА_1 підписала 06.05.2023 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е340», містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, де зазначено, зокрема, що загальні витрати за кредитом в розмірі 20000 грн., який надається на строк 360 днів, за стандартною процентною ставкою (2,00 % в день) будуть становити 144000 грн. (а. с. 15).

Таким чином, сторони погодили строк дії кредитного договору № 3656003 від 06.05.2023 року у 360 днів. До вказаного строку сторони передбачили і право нараховувати відсотки за користування кредитом у розмірі 2,00 % за кожен день користування кредитом.

ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором № 3656003 перед відповідачкою ОСОБА_1 виконало та надало останній кредит в сумі 20000 грн. шляхом перерахування кредитних коштів за допомогою платіжного провайдера на її платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 04 березня 2024 року № 10873-0403 (а. с. 23).

28 листопада 2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (згідно рішення єдиного учасника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» № 1 від 25 березня 2024 року змінено назву (найменування) товариства на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС») уклали Договір факторингу № 01.02-77/23, за умовами якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а. с. 24 - 26, 34).

Згідно із платіжною інструкцією № 9386 від 29.11.2023 ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перераховано ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» плату за відступлення права вимоги за договором факторингу № 01.02-77/23 від 28.11.2023 (а. с. 30).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 01.02-77/23 ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 (№ з/п в Реєстрі боржників НОМЕР_2 ) за кредитним договором № 3656003 від 06.05.2023 року в розмірі 94360,00 грн., з яких: 20000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 74360,00 грн. заборгованість по відсотках (а. с. 33).

Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Враховуючи підписання відповідачкою ОСОБА_1 електронного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, суд вважає, що укладення кредитного договору № 3656003 від 06.05.2023 року відбулось, що узгоджується зі ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Відповідно до статей 1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок про те, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Доказів того, що договір факторингу № 01.02-77/23 від 28.11.2023 року, укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС», визнаний недійсним суду не надано, а тому суд вважає, що позивачем надано належні та достатні докази, які підтверджують ту обставину, що ним набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 3656003 від 06.05.2023 року, боржником у якому є відповідачка ОСОБА_1 .

Отже, позивач правомірно набув право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 щодо виконання нею зобов`язань за кредитним договором № 3656003 від 06.05.2023 року.

Судом також встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 28 листопада 2023 року (день відступлення права вимоги) у неї утворилась заборгованість в розмірі 94360 грн., з яких: 20000 грн. заборгованість по тілу кредиту; 74360 грн. заборгованість по відсотках, що підтверджується розрахунком заборгованості, зробленим первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». При цьому, ОСОБА_1 лише двічі здійснила платежі на погашення кредиту в загальній сумі 40 грн., а саме: 19.05.2023 20 грн. та 12.06.2023 20 грн. Після 12 червня 2023 року будь-яких коштів на погашення кредиту ОСОБА_1 не вносила (а. с. 19 - 22).

З моменту отримання права вимоги до ОСОБА_1 позивачем жодні нарахування за кредитним договором № 3656003 від 06.05.2023 року не здійснювалися.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.

Суд вважає, що позивачем доведено розмір заборгованості за кредитним договором № 3656003 від 06.05.2023 в сумі 94360 грн., з огляду на погоджені сторонами договору умови кредитування.

ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, а тому вона несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «СВЕА ФІНАНС» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.

Відповідачкою розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Посилання відповідачки на те, що розмір процентів є неспіврозмірним сумі кредиту та суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, суд відхиляє, оскільки, як зазначалось вище, проценти згідно з частиною першою статі 1048 ЦК України визначаються сторонами у договорі позики (кредиту) і, відповідно, входять до основного зобов`язання за кредитним договором, а не є правовим наслідком порушення зобов`язання, зокрема сплатою неустойки (пункт 3 частини першої статті 611, частини першої статті 549 ЦК України), а тому до них не застосовуються приписи статей 11, 18 Закону Україна «Про захист прав споживачів».

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені Цивільним кодексом України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір вважається дійсним при дотриманні таких умов: законність дії; волевиявлення сторін; дотримання встановленої законом форми договору; правоздатність i дієздатність сторін. Головним елементом кожного договору є воля сторін, спрямована на досягнення певної мети, яка не суперечить закону.

При укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством (стаття 627 ЦК України). Це положення закріплює один з найважливіших принципів договірного регулювання суспільних відносин - принцип свободи договору, який включає в себе наступні складові: свобода в укладенні договору, тобто відсутність будь-яких примусів, щодо того, вступати суб`єктам в договірні відносини, чи ні; свобода вибору характеру договору, що укладається, а це означає, що сторони самі для себе вирішують, який саме договір їм укладати; вільний вибір контрагента за договором, тобто сторони шукатимуть того контрагента, який максимально підходить їм за тими чи іншими ознаками.

Отже, сплата відсотків за користування кредитом, яка передбачена договором у межах його строку, є невід`ємною умовою суті кредитного договору. Комісію за надання кредиту, штрафи та пеню за порушення зобов`язання, які передбачені договором про надання споживчого кредиту, інфляційні втрати та 3 % річних, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, позивач відносно відповідачки не застосовує, а тому доводи відповідачки, наведені нею у відзиві на позов, є хибними та суперечать нормам закону.

Окремо слід зазначити, що докази направлення відповідачці копії позовної заяви з додатками було долучено позивачем до позовної заяви, поданої через систему «Електронний суд». За такою ж адресою ( АДРЕСА_1 ) відповідачка двічі отримала судові повістки. В разі неотримання цих документів відповідачка, отримавши копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, не була обмежена у праві ознайомитися з матеріалами справи (а не «здогадуватися» про зміст і підстави позовної заяви).

При розподілі судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом позов задоволено в повному обсязі, судовий збір в розмірі 2422,40 грн., що сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає стягненню з відповідачки на його користь.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 3656003 від 06.05.2023 року в розмірі 94360 грн. (дев`яносто чотири тисячі триста шістдесят гривень), з яких: 20000 грн. заборгованість по тілу кредиту; 74360 грн. заборгованість по відсотках.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні, 40 копійок) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС», місцезнаходження: бульвар Вацлава Гавела, буд. 6, м. Київ, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 23 червня 2025 року.

Суддя: