ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/6325/23 Головуючий суддя І інстанції Довготько Т. М.
Провадження № 22-ц/818/50/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: витребування майна із чужого незаконного володіння
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 - адвоката Скребець Олега Миколайовича, Корнійчук Катерини Михайлівни, представника ОСОБА_5 адвоката Стець Олександра Сергійовича на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року у справі № 643/6325/23 за позовом Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «НАДІЯ ФІНАНС», Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», ОСОБА_10 про скасування рішень про державну реєстрацію права власності та витребування майна, -

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року прокурор Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.10.2019 № 49398531, прийняте державним реєстратором Крисинської сільської ради Богодуховського району Зеленим В.В., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-13, № І, № ІІ, загальною площею 114,9 кв.м. у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: м. Харків, Автострадна набережна, 7 за ОСОБА_6 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.06.2020 № 52512478, прийняте державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Слабинською О.Ю., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.02.2021 № 56443311, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи від 16.02.2021 № 56645332, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., на підставі якого закрито розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу за реєстраційним номером 101 у зв`язку з поділом об`єкта нерухомого майна - квартири з реєстраційним номером 101;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.02.2021 № 56641713, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 ;

-скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.07.2021 № 59284543, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.02.2021 № 56644314, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.12.2021 № 62336230, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_11 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.02.2021 № 56645076, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.10.2019 № 49403281, прийняте державним реєстратором Крисинської сільської ради Богодуховського району Зеленим В.В, на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 14-26, № ІІІ, № ІV, загальною площею 117,3 кв.м. у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_5 за ОСОБА_7 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.02.2020 № 51107156, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 14-26, № ІІІ, № ІV, загальною площею 117,3 кв.м. у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_5 за ОСОБА_8 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.07.2020 № 52905682, прийняте державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Слабинською О.Ю., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_8 ;

- скасувати рішення про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи від 03.12.2020 № 55499776, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., на підставі якого закрито розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу за реєстраційним номером 101 у зв`язку з поділом об`єкта нерухомого майна - квартири з реєстраційним номером 101;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2020 № 55498503, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 за ОСОБА_8 ;

-скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.08.2021 № 59709104, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 за ОСОБА_5 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2020 № 55499156, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 за ОСОБА_8 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.02.2021 № 56743101, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 за ОСОБА_4 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2020 № 55499507, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_9 за ОСОБА_8 ;

-скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.07.2021 № 59436441, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О., на підставі якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_9 за ОСОБА_9 ;

- витребувати у ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради () частину нежитлових приміщень 1-го поверху у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: м. Харків, Автострадна набережна, 7, площею 48,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка зареєстрована на праві власності ОСОБА_3 як квартира АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- витребувати у ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради () частину нежитлових приміщень 1-го поверху у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: м. Харків, Автострадна набережна, 7, площею 27,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка зареєстрована на праві власності ОСОБА_2 як квартира АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- витребувати у ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради () частину нежитлових приміщень 1-го поверху у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: м. Харків, Автострадна набережна, 7, площею 39,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка зареєстрована на праві власності ОСОБА_1 як квартира АДРЕСА_12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- витребувати у ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради () частину нежитлових приміщень 1-го поверху у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: м. Харків, Автострадна набережна, 7, площею 39,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка зареєстрована на праві власності ОСОБА_5 як квартира АДРЕСА_13 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- витребувати у ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради () частину нежитлових приміщень 1-го поверху у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: м. Харків, Автострадна набережна, 7, площею 27,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка зареєстрована на праві власності ОСОБА_4 як квартира АДРЕСА_14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

-витребувати у ОСОБА_9 (ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради () частину нежитлових приміщень 1-го поверху у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: м. Харків, Автострадна набережна, 7, площею 50,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка зареєстрована на праві власності ОСОБА_9 як квартира АДРЕСА_15 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- судові витрати по справі покласти на відповідачів.

Позовні вимоги було обґрунтовувано тим, що Київською окружною прокуратурою м. Харкова здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000356 за ч. 3 ст. 365-2 КК України за фактом протиправного заволодіння приватними особами із залученням державного реєстратора нежитловими приміщеннями за адресою: м. Харків, Автострадна набережна, 7, що призвело до незаконного вибуття із комунальної власності об`єктів нерухомості. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі Реєстр) встановлено наступне:

За заявою про державну реєстрацію права власності від 28.10.2019 за № 36639101, поданою ОСОБА_6 , державним реєстратором Крисинської сільської ради Богодухівського району Зеленим В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.10.2019 № 49398531, на підставі якого відкрито розділ № 101 на нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-13, № І, № ІІ, загальною площею 114,9 кв.м. у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_5 , та зареєстровано право власності (запис № 33887603) за ОСОБА_6 на вказані нежитлові приміщення. Для проведення державної реєстрації ОСОБА_6 подано: договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.12.1999, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 на Універсальній товарній біржі «Гарант»; протокол № 1 аукціонних торгів на Універсальній товарній біржі «Гарант» від 10.12.1999; довідку від 21.10.2019 № 261, видану ТОВ «НТБ КИЇВ», щодо проведення інвентаризації нежитлових приміщень; технічний паспорт на вказані нежитлові приміщення, виготовлений 21.10.2019 ТОВ «НТБ КИЇВ». У подальшому, державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Слабинською О.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.06.2020 № 52512478, яким за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . З відомостей Реєстру вбачається, що підставою для проведення вказаної реєстраційної дії є довідка і технічний паспорт, виготовлені 27.01.2020 ТОВ «НТБ КИЇВ» на замовлення ОСОБА_6 . Після цього, між ОСОБА_6 (позичальником) і ОСОБА_1 (позикодавцем) укладено договір позики від 01.07.2020 та договір іпотеки від 30.11.2020. Згідно з договором від 30.11.2020 предметом іпотеки є п`ятикімнатна квартира АДРЕСА_16 . Згідно із заявою ОСОБА_1 про усунення порушення від 07.12.2020, поданою приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., ОСОБА_1 (іпотекодержатель) повідомив про намір звернути стягнення на вищевказане іпотечне майно у зв`язку з непогашенням ОСОБА_6 (іпотекодавцем) заборгованості у розмірі 800000 грн. Того ж дня, 07.12.2020, ОСОБА_6 подано заяву приватному нотаріусу Сергієнко Н.В. про неможливість розрахуватися за вказаним договором позики та відсутність заперечень проти задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки стало підставою для прийняття приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.02.2021 № 56443311, яким зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на п?ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Згідно висновку щодо технічної можливості розподілу об`єкта нерухомого майна від 10.02.2021 № 05-02/2, виготовленого ТОВ «МАШБУДТОРГ» на замовлення ОСОБА_1 , останнім здійснено поділ п`ятикімнатної квартири АДРЕСА_16 на 3 квартири: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_17 загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 25,4 кв.м.; однокімнатну квартиру АДРЕСА_18 загальною площею 27,2 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м.; двохкімнатну квартиру АДРЕСА_19 загальною площею 39,6 кв.м., житловою площею 24,1 кв.м. У зв`язку з поділом первісного об`єкта нерухомості (загальною площею 114,9 кв.м.) приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. прийнято рішення від 18.02.2021 № 56645332 про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи. У подальшому, за договором купівлі-продажу № 2539 від 15.07.2021 ОСОБА_1 продав двохкімнатну квартиру АДРЕСА_17 загальною площею 48,1 кв.м. ОСОБА_3 . Також, за договором купівлі-продажу № 5046 від 16.12.2021 ОСОБА_1 продав однокімнатну квартиру АДРЕСА_18 загальною площею 27,2 кв.м. ОСОБА_13 . Згідно актуальних відомостей Реєстру, квартири АДРЕСА_20 наразі перебувають у власності ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , відповідно. У свою чергу, за даними Реєстру, двохкімнатна квартира АДРЕСА_19 загальною площею 39,6 кв.м. залишається у власності ОСОБА_1 .

Окрім цього, за заявою про державну реєстрацію права власності від 28.10.2019 за № 36640015, поданою ОСОБА_7 , державним реєстратором Крисинської сільської ради Богодухівського району Зеленим В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.10.2019 № 49403281, на підставі якого відкрито розділ № 101 на нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 14-26, № ІІІ, № ІV, загальною площею 117,3 кв.м. у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_5 , та зареєстровано право власності (запис № 33891936) за ОСОБА_7 на вказані нежитлові приміщення. Для проведення державної реєстрації ОСОБА_7 подано: договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.12.1999, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 на Універсальній товарній біржі «Гарант»; протокол № 2 аукціонних торгів на Універсальній товарній біржі «Гарант» від 10.12.1999; довідку від 21.10.2019 № 262, видану ТОВ «НТБ КИЇВ», щодо проведення інвентаризації нежитлових приміщень; технічний паспорт на вказані нежитлові приміщення, виготовлений 21.10.2019 ТОВ «НТБ КИЇВ». У подальшому, за договором дарування нежитлових приміщень № 699 від 12.02.2020 ОСОБА_7 вказані приміщення відчужені її рідному брату, ОСОБА_8 . Після цього, державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Слабинською О.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.07.2020 № 52905682, яким за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_6 . З відомостей Реєстру вбачається, що підставою для проведення вказаної реєстраційної дії є висновок і технічний паспорт, виготовлені 13.02.2020 ТОВ «НТБ КИЇВ» на замовлення ОСОБА_8 . Згідно висновку щодо технічної можливості розподілу об`єкта нерухомого майна від 30.11.2020 № 71-02/11, виготовленого ТОВ «МАШБУДТОРГ» на замовлення ОСОБА_8 , останнім здійснено поділ п`ятикімнатної квартири АДРЕСА_21 на 3 квартири: однокімнатну квартиру АДРЕСА_22 загальною площею 39,5 кв.м., житловою площею 13,4 кв.м.; однокімнатну квартиру АДРЕСА_23 загальною площею 27,5 кв.м., житловою площею 11,9 кв.м.; двохкімнатну квартиру АДРЕСА_24 загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м. У зв`язку з поділом первісного об`єкта нерухомості (загальною площею 117,3 кв.м.) приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. прийнято рішення від 03.12.2020 № 55499776 про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи. У подальшому, за договором купівлі-продажу № 3025 від 06.08.2021 ОСОБА_8 продав однокімнатну квартиру АДРЕСА_22 загальною площею 39,5 кв.м. ОСОБА_5 . Також, за договором купівлі-продажу № 542 від 22.02.2021 ОСОБА_8 продав однокімнатну квартиру АДРЕСА_23 загальною площею 27,5 кв.м. ОСОБА_4 . Крім того, згідно з договором купівлі-продажу № 2736 від 23.07.2021 ОСОБА_8 продав двохкімнатну квартиру АДРЕСА_24 загальною площею 50,3 кв.м. ОСОБА_9 . Згідно актуальних відомостей Реєстру, квартири АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 і 7-В наразі перебувають у власності ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_9 , відповідно.

Разом з цим, встановлено, що дійсним власником вищевказаних об`єктів нерухомості є Харківська міська територіальна громада в особі Харківської міської ради.

Житловий будинок по АДРЕСА_5 , у складі якого перебувають спірні приміщення, за даними інвентаризаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» було збудовано у 1955 році.

Додатком № 1 до рішення Харківської міської Ради народних депутатів Харківської області від 19.03.1992 «Про комунальну власність міста», доступного в Єдиному міському реєстрі актів Харківської міської ради, міського голови та виконавчих органів ради за посиланням https://doc.city.kharkov.ua/ru/profile/document/viewhtml/id/159470, затверджено Перелік об`єктів комунальної власності м. Харкова, до якого включено житловий та нежитловий фонд, окрім того, що перебуває у власності відомств.

До об`єктів комунальної власності увійшов, у тому числі, житловий фонд Московського (нині Салтівського) району м. Харкова, який відображався на балансі Московського ЖЕО-1 (рішення Харківської міської Ради народних депутатів Харківської області від 28.09.1992).

Прийняття житлового фонду, до якого увійшов житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 , до комунальної власності м. Харкова здійснено у відповідності до чинного на той час законодавства.

Згідно відповідей Юридичного департаменту Харківської міської ради від 09.03.2021 № 1689/9-21, від 24.05.2021 № 4219/9-21, на теперішній час будинок по Автострадній набережній, 7 перебуває на балансі КП «Жилкомсервіс» на підставі договору про передачу майна в господарське відання № 1288 від 28.02.2007 (чинний в редакції додаткової угоди від 01.09.2016). Договори оренди на нежитлові приміщення в житловому будинку по Автострадній набережній, 7 не укладались, приватизація об`єктів комунальної власності не здійснювалась.

Також, згідно відповіді Юридичного департаменту міськради від 05.04.2023 № 782/9-23, вбудовані нежитлові приміщення загальною площею 256,4 кв.м. за адресою: м. Харків, Автострадна набережна, 7 перебували на балансі комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на підставі договору про передачу майна в господарське відання № 1187 від 30.09.2003 (чинного в редакції додаткової угоди від 18.02.2016).

Зазначені нежитлові приміщення рішенням Харківської міської ради від 24.09.2003 № 191/03 «Про комунальну власність м. Харкова» включено до комунальної власності Харківської міської територіальної громади у складі цілісного майнового комплексу КП «Харківські теплові мережі».

Реєстрація права власності за територіальною громадою м. Харкова не проводилась.

Вказано, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 набули право власності на спірні приміщення без будь-яких законних підстав.

Так, підставою набуття права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 114,9 кв.м. у житловому будинку по Автострадній набережній, 7 відповідачем ОСОБА_6 зазначено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.12.1999, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 на Універсальній товарній біржі «Гарант», а також протокол № 1 аукціонних торгів на Універсальній товарній біржі «Гарант» від 10.12.1999.

У свою чергу, підставою набуття права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 117,3 кв.м. у житловому будинку по Автострадній набережній, 7 відповідачем ОСОБА_7 зазначено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.12.1999, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 на Універсальній товарній біржі «Гарант», а також протокол № 2 аукціонних торгів на Універсальній товарній біржі «Гарант» від 10.12.1999. Вказані правочини є нікчемними з огляду на наступне.

Фактичні обставини свідчать, що договір купівлі-продажу, акт приймання-передачі та протокол аукціонних торгів, датовані 10.12.1999, в дійсності оформлені не раніше 2019 року, та були спрямовані на незаконне заволодіння комунальною власністю, а саме:

- у перелічених документах експлікація приміщень (номери і площі відповідних приміщень) не відповідають поверховому плану 1-го поверху житлового будинку літ. «А-3» по Автострадній набережній, 7, наявного в інвентаризаційній справі КП «ХМБТІ»; фактично нумерація приміщень у біржових документах, складених нібито 10.12.1999, ґрунтується на даних технічних паспортів, виготовлених ТОВ «НТБ КИЇВ» 21.10.2019;

- незважаючи на те, що договори купівлі-продажу на біржі нібито були укладені 10.12.1999, дії із внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на спірні приміщення на ім`я ОСОБА_6 і ОСОБА_7 здійснені лише у жовтні 2019 року; відомості про реєстрацію відповідачами речових прав до 1 січня 2013 (тобто до введення в дію Реєстру) відсутні;

- договори купівлі-продажу навмисно датовані 1999 роком задля уникнення в ході державної реєстрації права власності на цей об`єкт нерухомості у жовтні 2019 року вимог щодо їх нотаріального посвідчення згідно зі ст. 657 ЦК України 2004 року, оскільки Цивільним кодексом 1963 року було передбачене нотаріальне посвідчення угод лише для відчуження житлових будинків (ст. 227 ЦК в редакції 1963 року);

- за даними ЄДРПОУ, Товарна біржа «Універсальна товарна біржа «Гарант» (код 24855723), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_25 , та з 2014 року перебуває на тимчасово окупованій території Луганської області, що унеможливлює верифікацію відомостей про проведені на біржі торги та укладені за їх результатами договори купівлі-продажу.

Крім того, згідно Акту за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області Зеленого Валентина Вікторовича від 08.07.2021, складеного комісією з фахівців Мін`юсту, умовами пункту 10 договорів купівлі-продажу від 10.12.1999, поданих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , передбачено, що право власності підлягає обов`язковій державній реєстрації в органі, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Однак, всупереч вимогам частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції 2019 року), державний реєстратор Зелений В.В. не прийняв рішення про зупинення розгляду заяв ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про державу реєстрацію прав та не направив відповідні запити і не отримав інформації від органів влади, підприємств, установ, організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав до 01.01.2013 (відповідно до даних Державного реєстру прав відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, що виникли до 2013 року, відсутні). За результатами проведення камеральної перевірки наказом Міністерства юстиції України від 09.07.2021 № 2431/5 державному реєстратору ОСОБА_14 анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказані обставини та докази на їх підтвердження в їх сукупності свідчать про нікчемність правочинів, укладених у формі договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.12.1999 та протоколів аукціонних торгів на Товарній біржі «Універсальна товарна біржа «Гарант» №№ 1 і 2 від 10.12.1999.

Таким чином, вищевказана реєстрація права власності за відповідачами ОСОБА_6 і ОСОБА_7 проведена безпідставно, у порушення вимог ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за відсутності правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно. Як наслідок, відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , не набули в дійсності права власності на спірне нерухоме майно через відсутність у них належних правовстановлюючих документів, отже, не мали права вчиняти будь-які правочини, спрямовані на розпорядження цим майном у подальшому. У даному випадку ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки у передбаченому законодавством порядку права власності на нерухоме майно не набули. У свою чергу, у них не виникло необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладання відповідних правочинів, що є порушенням ч. 2 ст. 203 ЦК України.

При вчиненні договору іпотеки від 30.11.2020, договорів купівлі-продажу № 2539 від 15.07.2021, № 5046 від 16.12.2021 умова щодо предмету цих договорів не додержана належним чином, оскільки не відповідає дійсності фактична приналежність спірних приміщень на праві власності відповідачам ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . Оскільки у передбаченому законодавством порядку на законних підставах у ОСОБА_6 право власності на нерухоме майно не виникло, то і у подальшому право власності не могло перейти до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 .

Аналогічно, при укладенні договору дарування № 699 від 12.02.2020, договорів купівлі-продажу № 3025 від 06.08.2021, № 542 від 22.02.2021 та № 2736 від 23.07.2021 умова щодо предмету цих договорів не додержана належним чином, тому що не відповідає дійсності фактична приналежність спірних приміщень на праві власності відповідачам ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_9 . Оскільки у передбаченому законодавством порядку на законних підставах у ОСОБА_7 право власності на нерухоме майно не виникло, то і у подальшому право власності не могло перейти до ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_9 .

Крім того, спірне нерухоме майно вибуло поза волею територіальної громади, тому перелічені вище правочини суперечать її інтересам як законного власника. Харківська міська територіальна громада в особі Харківської міської ради та її виконавчих органів не надавала згоди на набуття права власності на спірні приміщення відповідачами 1-9 та взагалі не була обізнана про правочини з цим майном, оскільки не була стороною правочинів зі спірним майном, не виносила будь-яких розпорядчих актів щодо його відчуження у приватну власність.

Враховуючи викладене, спірне майно підлягає витребуванню у кінцевих набувачів, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_9 на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради. Також необхідно скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно за відповідачами 1-9, а також про закриття розділів у Реєстрі, оскільки наявність відповідних рішень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно перешкоджає позивачу реалізувати своє право на реєстрацію спірного нерухомого майна за Харківською міською територіальною громадою.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради () частину нежитлових приміщень 1-го поверху у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_5 , площею 27,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_11 як квартира АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Витребувано у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради () частину нежитлових приміщень 1-го поверху у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_5 , площею 39,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 як квартира АДРЕСА_12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Витребувано у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради () частину нежитлових приміщень 1-го поверху у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_5 , площею 39,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 як квартира АДРЕСА_13 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Витребувано у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради () частину нежитлових приміщень 1-го поверху у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_5 , площею 27,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 як квартира АДРЕСА_14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Витребувано у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради () частину нежитлових приміщень 1-го поверху у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_5 , площею 50,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_9 як квартира АДРЕСА_15 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 7800 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 5400 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 4362 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 4350 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 3919 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 7964грн. 78 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 адвокат Скребець О.М., посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить скасувати рішення в частині витребування майна у ОСОБА_4 та стягнення судового збору та в цій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Скарга мотивована тим, що у справі прокурор статусу позивача не набуває, оскільки права прокурора не є порушеними. Судом в порушення вимог ст.ст.5, 43,56,57 ЦПК України були надані права позивачів, без відмови ХМР від участі у справі та від підтримання заявлених вимог.

Вказує, що безпосередньо до ОСОБА_4 не було заявлено позовних вимог про стягнення судового збору, тому у вказаній частині рішення суду не відповідає вимогам ч.1 ст.13 ЦПК України.

При постановленні рішення у справі є відсутнім позивач, оскільки прокурор звернувся до суду без відповідних підстав для представництва саме ХМР, яка не є власником державної власності, а є власником майна за формою комунальної власності.

Вказує, що відсутній предмет спору у справі.

ХМР не є власником спірного нерухомого майна, квартира ніколи не була у комунальної власності, так як квартира як об`єкт права власності була створена лише у 2020 році як новостворене майно, тому права ХМР не є порушеними.

Прокурором надані суду документи додаткова угода до договору 1288 від 28.02.2007 про передачу майна від Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР до КП «Жилкомсервіс» в оперативне управління майном. Саме КП «Жилкомсервіс» є особою яка має право його випробовувати у інший спосіб, які їм заволоділи без достатніх підстав.

Також вказано, що судом при вирішенні питання щодо не застосування строків позовної давності не було досліджені обставини, а висновок суду з цього приводу є неналежний.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 адвокат Стець М.Л., посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_5 та в цій частині постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, жодного первинного документу, який би давав можливість дійти висновку про належність на праві власності територіальній громаді м. Харкова нерухомого майна, яке згодом перетворилась на квартири АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_26 .

Висновок суду про нікчемність правочинів, укладених у формі договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.12.1999 та протоколів аукціонних торгів на товарній біржі «Універсальна товарна біржа «Гарант» №№ 1,2 від 10.12.1999 побудований на припущеннях, та з порушенням принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Вказує, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_27 , за відплатним договором, зареєстрований в ній, уклав договори на постачання комунальних послуг. Вказана квартира є не тільки єдиним його житлом, а взагалі єдиним об`єктом нерухомого майна в його власності.

За таких обставин, витребування у ОСОБА_5 , як добросовісного набувача, спірної квартири, в якій він постійно проживає, становить непропорційне втручання у мирне володіння цим майном та призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладе на нього надмірний індивідуальний тягар, спричинений втратою єдиного житла.

Спірні відносини виникли саме через ігнорування органом місцевого самоврядування обов`язку щодо реєстрації права власності на нерухоме майно та можливості неправомірні дії державного реєстратора, якому саме держава делегувала функції щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно в Державному реєстрі прав.

Спосіб захисту інтересу територіальної громади, підтриманий судом першої інстанції в оскаржуваному рішення, суперечить приписам основного закону держави, та перекладає тягар пошуку винної у виникненні спірних відносин особи та стягнення з неї збитків на добросовісного набувача, замість виконання такої функції відповідними державними органами. Натомість добросовісний набувач, утвердження і забезпечення прав якого є головним обов`язком держави, через неналежне виконання саме державою своїх функцій, утрачає майно й у той же час змушений шукати способи компенсації своїх втрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог до нього та в цій частині постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що судом в порушення вимог ЦПК не було зазначено, якими саме документами, наданими позивачем або його представником підтверджується факт того, що дійсним власником витребуваного майна є ХМР та не зазначає, згідно яких нормативно-правових актів було здійснена передача витребуваного майна до власності ХМР та на підставі яких документів.

Судом не було здійснено оцінку тих фактів, що в листі підприємства «Харківські ТЕЦ» ПЕО «Харківенерго» Міністерству енергетики та електрифікації УРСР від 1983 року було зазначено про передачу для обслуговування до ЖЕО відомчого житлового фонду, яким є за адресою м.Харків, Автострадна набережна, 7, побудований в 1955 році будинок з трьох поверхів та двох під`їздів в загальному розмірі 1004 кв.м з них житлового 541 кв.м, а в пункті 39 Акту приймання-передачі основних фондів (житлові будівлі) Московського району підписаний директором КП «Жилкомсервіс» не зазначено, додатком до якого документом він є. Вказано що за адресою м.Харків, Автострадна набережна, 7 побудований в 1957 році будинок в загальному розмірі 11270,97 грн без зазначення розміру житлового та того факту, наразі в цьому будинку три під`їзда замість двох в 1983 році.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Кузнецова А.А., посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та в цій частині постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим прокурором не дотримано ст.23 Закону України «Про прокуратуру», судом порушено норми ч.4 п.1 ст.185 ЦПК України, яка передбачає, що заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Судом помилково було зазначено, що враховуючи приписи ст.327 ЦК України, ст.10, 60 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ст.31, 32, 35 Закону України «Про власність», ХМР є власником спірного майна.

Судом помилково витребувано майно у добросовісного набувача та не застосована позовна давність до виниклих правовідносин.

Судом не враховано, що при витребуванні квартири у ОСОБА_3 зачіпапаються права дружини ОСОБА_15 в силу ст.60 Сімейного кодексу України, як дружини останнього, а тому суд першої інстанції повинен був її залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кузнецова А.А., посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 та в цій частині постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим прокурором не дотримано ст.23 Закону України «Про прокуратуру», судом порушено норми ч.4 п.1 ст.185 ЦПК України, яка передбачає, що заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Судом помилково було зазначено, що враховуючи приписи ст.327 ЦК України, ст.10, 60 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ст.31, 32,35 Закону України «Про власність», ХМР є власником спірного майна.

Судом помилково витребувано майно у добросовісного набувача та не застосована позовна давність до виниклих правовідносин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_9 та в цій частині постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що прокурор є неналежним. Право на звернення до суду з таким позовом має виключно ХМР, у разі порушення її прав та інтересів з боку інших осіб.

Вказує, що прокурор не є уповноваженою особою здійснювати захист інтересів комунальної форми власності та комунального майна ХМР.

Судом не було залучені до участі у справі в якості відповідачів або третіх осіб органи державної реєстрації прав власності.

ОСОБА_9 є добросовісним набувачем майна, що не спростоване судом.

Вважає, що у даному випадку відсутні обставини підстави для витребування майна у добросовісного набувача майна, яким вчинені відповідно до вимог Закону усі можливі дії, щодо його оформлення та державної реєстрації прав власності.

У відзиві на апеляційну Саркісяна Г.Л. Керівник Київської окружною прокуратури м.Харкова просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Вказує, що підстав для залучення до справи відповідних державних реєстраторів не було.

Безпідставними вважає твердження відповідача по відсутність підстав для звернення прокурора до суду. Оскільки прокурор у даній справи представляє в суді не власні інтереси, а інтереси держави.

Прокурор маж процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої він діє. Прокурор не позбавлений права підтримувати позовні вимоги навіть за відсутності у судовому засіданні позивача. Тому підстав для залишення позову прокурора без розгляду у суду першої інстанції не було.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд першої інстанції відмовив у позові в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та рішень про закриття розділу Державного реєстру речових прав не підлягають до задоволення з підстав обрання прокурором неефективного способу захисту прав, в цій частині рішення суду не оскаржується а тому не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення вказаним вимогам у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позов суд зазначив, що спірне майно вибуло з комунальної власності Харківської міської ради поза її волею, а тому пред`явлення прокурором позову до кінцевого набувача права на квартиру про її витребування на підставі статей 387, 388, 396 ЦК України відповідає вимогам закону.

При цьому для вирішення даної справи не має суттєвого значення правовий статус витребуваного майна, а саме: чи відноситься спірне майно до житлового чи нежитлового фонду. Достатньою підставою є те, що це майно вибуло із володіння Харківської міської територіальної громади поза її волею. Це майно є ідентифікованим, отже може бути витребуваним.

Суд першої інстанції зазначив, що у відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 не виникло питань щодо реєстрації ОСОБА_6 і ОСОБА_7 права власності на спірне майно лише у жовтні 2019 року на підставі договору купівлі-продажу на товарній біржі від 10.12.1999, переведення цього майна із нежитлового фонду в житловий, подальше його відчуження у 2020 році ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки, а ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 на підставі безоплатного договору дарування, та подальший поділ нерухомого майна.

Крім того, суд звернув увагу, що у випадку витребування квартири з володіння кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Такий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до тієї особи, в якої він придбав квартиру, зокрема, про стягнення сплаченої її вартості. Такий висновок сформульований в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 206/4841/20 (ст. 361 ЦК України).

Суд першої інстанції відхилив доводи представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Скребець О.М. про те, що прокуратура звернулась до суду із позовом з пропуском строку позовної давності, оскільки початком перебігу трирічного строку позовної давності для позивача за правилами ст. 261 ЦК України слід вважати 20.11.2020, коли були внесені відомості до ЄРДР № 0000356. Харківська міська рада не є стороною договорів купівлі-продажу, на підставі яких відбулось незаконне вибуття з комунальної власності спірного об`єкта нерухомого майна, відтак не могла раніше дізнатись про порушення своїх інтересів. Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що прокурор пропустив строк давності для звернення до суду із позовом, оскільки підтвердження факту незаконного вибуття нерухомого майна мало місце щонайменше у листопаді 2020 року, тоді як із позовом прокурор звернувся 12.07.2023, тобто в межах позовної давності.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор посилався на те, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000356 прокурор письмово інформував міську раду про факт незаконного вибуття нежитлових приміщень по вул. Автострадна набережна, 7 у м. Харкові з власності територіальної громади (лист від 05.04.2021 № 43/1-9785-20). Однак, міська рада обмежилась направленням до прокуратури повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та залучення міської ради як потерпілої особи за даним фактом. Станом на липень 2023 року Харківською міською радою не вжито заходів цивільно-правового характеру, направлених на повернення до комунальної власності міста нерухомого майна, яке вибуло з власності територіальної громади поза її волею, отже, відповідно до статті 26 Закону України «Про прокуратуру», статті 56 ЦПК України наявні правові підстави для звернення прокурора до суду з метою захисту інтересів держави.

Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Київською окружною прокуратурою м. Харкова здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000356 за ч. 3 ст. 365-2 КК України за фактом протиправного заволодіння приватними особами із залученням державного реєстратора нежитловими приміщеннями за адресою: м. Харків, Автострадна набережна, 7, які перебувають у власності територіальної громади м. Харкова, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається з матеріалів справи та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.07.2023, державним реєстратором Крисинської сільської ради Богодухівського району Зеленим В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.10.2019 № 49398531, на підставі якого відкрито розділ № 101 на нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 1-13, № І, № ІІ, загальною площею 114,9 кв.м. у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: м. Харків, Автострадна набережна, 7, та зареєстровано право власності (запис № 33887603) за відповідачем ОСОБА_6 на вказані нежитлові приміщення. Для проведення державної реєстрації ОСОБА_6 подано: договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.12.1999, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 на Універсальній товарній біржі «Гарант»; протокол № 1 аукціонних торгів на Універсальній товарній біржі «Гарант» від 10.12.1999; довідку від 21.10.2019 № 261, видану ТОВ «НТБ КИЇВ»; технічний паспорт, виготовлений 27.01.2020 ТОВ «НТБ КИЇВ» ;довідку від 27.01.2020 № 68-03/02, видану ТОВ «НТБ КИЇВ».

У подальшому, державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Слабинською О.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.06.2020 № 52512478, яким за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . З відомостей Реєстру вбачається, що підставою для проведення вказаної реєстраційної дії є довідка і технічний паспорт, виготовлені 27.01.2020 ТОВ «НТБ КИЇВ» на замовлення ОСОБА_6 .

Далі, між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 укладено договір позики від 01.07.2020 та договір іпотеки від 30.11.2020, згідно якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_16 .

Згідно із заявою ОСОБА_1 про усунення порушення від 07.12.2020, поданою приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., ОСОБА_1 повідомив про намір звернути стягнення на вищевказане іпотечне майно у зв`язку з непогашенням ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 800000 грн.

Того ж дня, 07.12.2020, ОСОБА_6 подано заяву приватному нотаріусу Сергієнко Н.В. про неможливість розрахуватися за вказаним договором позики та відсутність заперечень проти задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_28 .

Приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.02.2021 № 56443311, яким зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі вищевказаного іпотечного договору.

Згідно висновку щодо технічної можливості розподілу об`єкта нерухомого майна від 10.02.2021 № 05-02/2, виготовленого ТОВ «МАШБУДТОРГ» на замовлення ОСОБА_1 , останнім здійснено поділ п`ятикімнатної квартири АДРЕСА_16 на 3 квартири: двокімнатну квартиру АДРЕСА_17 загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 25,4 кв.м.; однокімнатну квартиру АДРЕСА_18 загальною площею 27,2 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м.; двокімнатну квартиру АДРЕСА_19 загальною площею 39,6 кв.м., житловою площею 24,1 кв.м.

У зв`язку з поділом первісного об`єкта нерухомості (загальною площею 114,9 кв.м.) приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. прийнято рішення від 16.02.2021 № 56645332 про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У подальшому, за договором купівлі-продажу, зареєстрованому в реєстрі за № 2539 від 15.07.2021 ОСОБА_1 продав двокімнатну квартиру АДРЕСА_28 , загальною площею 48,1 кв.м. ОСОБА_3 .

Також, за договором купівлі-продажу, зареєстрованому в реєстрі за № 5046 від 16.12.2021 ОСОБА_1 продав однокімнатну квартиру АДРЕСА_28 загальною площею 27,2 кв.м. ОСОБА_13 .

Наразі, квартири АДРЕСА_29 перебувають у власності ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , відповідно.

Також, за даними Реєстру, двохкімнатна квартира АДРЕСА_28 загальною площею 39,6 кв.м. залишилась у власності ОСОБА_1 .

Окрім цього, державним реєстратором Крисинської сільської ради Богодухівського району Зеленим В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.10.2019 № 49403281, на підставі якого відкрито розділ № 101 на нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 14-26, № ІІІ, № ІV, загальною площею 117,3 кв.м. у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_5 , та зареєстровано право власності (запис № 33891936) за ОСОБА_7 на вказані нежитлові приміщення. Для проведення державної реєстрації ОСОБА_7 подано: договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.12.1999, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 на Універсальній товарній біржі «Гарант»; протокол № 2 аукціонних торгів на Універсальній товарній біржі «Гарант» від 10.12.1999; довідку від 21.10.2019 № 262, видану ТОВ «НТБ КИЇВ», щодо проведення інвентаризації нежитлових приміщень.

У подальшому, за договором дарування нежитлових приміщень, зареєстрованим в реєстрі № 699 від 12.02.2020 ОСОБА_7 вище вказані приміщення відчужені ОСОБА_8 .

Після цього, з відомостей Реєстру вбачається, що державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Слабинською О.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.07.2020 № 52905682, яким за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_6 . Підставою для проведення вказаної реєстраційної дії є висновок і технічний паспорт, виготовлені 13.02.2020 ТОВ «НТБ КИЇВ» на замовлення ОСОБА_8 .

Згідно висновку щодо технічної можливості розподілу об`єкта нерухомого майна від 30.11.2020 № 71-02/11, виготовленого ТОВ «МАШБУДТОРГ» на замовлення ОСОБА_8 , останнім здійснено поділ п`ятикімнатної квартири АДРЕСА_21 на 3 квартири: однокімнатну квартиру АДРЕСА_22 загальною площею 39,5 кв.м., житловою площею 13,4 кв.м.; однокімнатну квартиру АДРЕСА_23 загальною площею 27,5 кв.м., житловою площею 11,9 кв.м.; двокімнатну квартиру АДРЕСА_24 загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м.

У зв`язку з поділом первісного об`єкта нерухомості (загальною площею 117,3 кв.м.) приватним нотаріусом ХМНО Сергієнко Н.В. прийнято рішення від 03.12.2020 № 55499776 про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи.

Далі, за договором купівлі-продажу, зареєстрованому в реєстрі за № 3025 від 06.08.2021 ОСОБА_8 продав однокімнатну квартиру АДРЕСА_26 , загальною площею 39,5 кв.м. ОСОБА_5 .

Також, за договором купівлі-продажу зареєстрованому в реєстрі за № 542 від 22.02.2021 ОСОБА_8 продав однокімнатну квартиру АДРЕСА_26 , загальною площею 27,5 кв.м. ОСОБА_4 .

Також, згідно з договором купівлі-продажу зареєстрованому в реєстрі за № 2736 від 23.07.2021 ОСОБА_8 продав двокімнатну квартиру АДРЕСА_26 , загальною площею 50,3 кв.м. ОСОБА_9 .

Наразі квартири АДРЕСА_22 , АДРЕСА_30 , перебувають у власності ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_9 , відповідно.

Реєстрація права власності за територіальною громадою м. Харкова не проводилась.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор посилався на що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000356 прокурор письмово інформував міську раду про факт незаконного вибуття нежитлових приміщень по АДРЕСА_5 з власності територіальної громади (лист від 05.04.2021 № 43/1-9785-20). Однак, міська рада обмежилась направленням до прокуратури повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та залучення міської ради як потерпілої особи за даним фактом. Станом на липень 2023 року Харківською міською радою не вжито заходів цивільно-правового характеру, направлених на повернення до комунальної власності міста нерухомого майна, яке вибуло з власності територіальної громади поза її волею, отже, відповідно до статті 26 Закону України «Про прокуратуру», статті 56 ЦПК України наявні правові підстави для звернення прокурора до суду з метою захисту інтересів держави.

Отже, у даному випадку внаслідок бездіяльності ХМР у питанні захисту права комунальної власності у прокурора дійсно були визначені у статті 26 Закону України «Про прокуратуру» підстави захищати публічний інтерес, який полягає у дотриманні законодавства при відчуженні нерухомості, яка була де юре передана до комунальної власності, а тому наведені з цього приводу доводи скарг дійсно є безпідставними.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не згідний з висновками суду першої інстанції щодо пропорційності втручання у право власності добросовісних набувачів спірного майна, внаслідок чого застосування наслідків спливу позовної давності є безпредметним. При цьому прокурор у позові належним чином обґрунтував законні підстави для звернення до суду з цим позовом, який має суспільне значення для захисту права власності на житло територіальної громади в ситуації, коли уповноважений орган, ХМР тривалий час проявляє свою бездіяльність у цьому питанні.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Вирішуючи питання належності спірного майна до комунальної власності, суд першої інстанції встановив, що житловий будинок по АДРЕСА_5 , у складі якого перебувають спірні приміщення, за даними інвентаризаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», збудовано у 1955 році.

Згідно відповідей Юридичного департаменту Харківської міської ради від 09.03.2021 № 1689/9-21, від 24.05.2021 № 4219/9-21, житловий будинок по Автострадній набережній, 7 рішенням 12 сесії Харківської міської ради народних депутатів 1 скликання від 28.09.1992 «Про комунальну власність міста» було включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова. На теперішній час будинок по Автострадній набережній, 7 перебуває на балансі КП «Жилкомсервіс» на підставі договору про передачу майна в господарське відання № 1288 від 28.02.2007 (чинний в редакції додаткової угоди від 01.09.2016). Договори оренди на нежитлові приміщення в житловому будинку по Автострадній набережній, 7 не укладались, приватизація об`єктів комунальної власності не здійснювалась.

Спірне нерухоме майно прийнято у комунальну власність міста Харкова на підставі статей 32, 35 Закону України «Про власність», статті 7 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постанови Кабінету Міністрів України № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», рішень Харківської міської Ради народних депутатів Харківської області «Про комунальну власність міста» від 19.03.1992 та 28.09.1992.

Отже, принаймні не пізніше ухвалення згаданого рішення про передачу майна у повне господарське відання, у вересні 2003 року, Харківська міська рада мала обов`язок належним чином провести інвентаризацію вказаної нерухомості та зареєструвати у встановленому на той час порядку.

Таким чином, враховуючи приписи статті 327 ЦК України, статей 10, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 31, 32, 35 Закону України «Про власність», Харківська міська рада мала законні підстави для оформлення права власності на спірне нерухоме майно, а з часу її запровадження з 1 січня 2013 року відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон IV-1952) внести відповідні відомості до державного реєстру.

До 2013 року реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інші приміщення, будівлі та споруди проводилася в реєстрі прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснювалась реєстраторами заснованих відповідними органам місцевого самоврядування комунальних підприємств бюро технічної інвентаризації (БТІ) за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна, у даному випадку КП Харківське БТІ (див. з цього приводу Тимчасове Положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затв. Наказом МЮ України від 07.02.2002 N 7/5, зі змінами від 28.07.2010, Зареєстровано в МЮ України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445).

Законодавство України, чинне на момент виникнення права власності територіальної громади на спірне нерухоме майно, не передбачало обов`язкової реєстрації цього права та виникнення права з моменту такої реєстрації, тому відсутність державної реєстрації права у цьому випадку не впливає на правовий статус зазначеного об`єкту нерухомості.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 761/46240/16-ц.

Державна реєстрація - це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, і не можливо ототожнювати факт набуття права власності з фактом державної реєстрації. При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права власності, а не підставу його набуття. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.

Таку правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 910/15993/16 та від 23 січня 2019 року у справі № 910/2868/16.

Таким чином, законодавство, що діяло на момент виникнення права комунальної власності у 1992 році, не передбачало обов`язкової його реєстрації, у зв`язку із чим державна реєстрація права комунальної власності Харківською міською радою як органом місцевого самоврядування на спірне майно не проводилася.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 921/320/18.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що право власності Харківської міської ради на спірне майно виникло в силу Закону та відповідно зазначених вище рішень Харківської міської Ради народних депутатів Харківської області, а отже сама лише відсутність державної реєстрації права власності територіальної громади в жодному випадку не може бути підставою для припинення такого права.

Разом з тим, колегія суддів у світлі обставин цієї справи зауважує, що ХМР вчасно не оформила правовстановлюючі документи на спірне майно у першу чергу з огляду свою бездіяльність у питаннях контролю за комунальною власністю, та з огляду на його настуне заволодіння невстановленими у справі особами та відчуження на підставі укладених у 1999 році вищевказаних біржових договорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які оформили за собою право власності на нього у жовтні 2019 році.

У подальшому ОСОБА_6 у січні 2020 року вчинила дії по переоформлення набутої за біржовим договором купівлі-продажу нежитлової нерухомості у 5-ти кімнатну житлову квартиру. Згодом п`яти кімнатна квартира АДРЕСА_16 від ОСОБА_6 була придбана відповідачем ОСОБА_1 за борги ОСОБА_6 , з наступним поділом її на три квартири, власником однієї з них став відповідач ОСОБА_1 , а решту від продав відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Натомість ОСОБА_16 придбану на підставі біржової угоди нерухомість, нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 14-26, № ІІІ, № ІV, загальною площею 117,3 кв.м. у будинку квартирного типу літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_5 , право власності на яку за нею було зареєстроване у жовтні 2019 року, у лютому 2020 року подарувала ОСОБА_8 , який згодом у листопаді 2020 року переоформив цю нерухомість у п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_22 загальною площею 117,3 кв.м., та поділив її на 3 квартири: однокімнатну квартиру АДРЕСА_22 загальною площею 39,5 кв.м., житловою площею 13,4 кв.м.; однокімнатну квартиру АДРЕСА_23 загальною площею 27,5 кв.м., житловою площею 11,9 кв.м.; двокімнатну квартиру АДРЕСА_24 загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м. Після цього ОСОБА_8 у лютому, липні та серпні 2021 року продав ці квартири відповідачам у даній справі: ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції вважав, що вищевказані біржові договори є нікчемними з наступних підстав.

- у перелічених документах експлікація приміщень (номери і площі відповідних приміщень) не відповідають поверховому плану 1-го поверху житлового будинку літ. «А-3» по Автострадній набережній, 7, наявного в інвентаризаційній справі КП «ХМБТІ»; фактично нумерація приміщень у біржових договорах від 10.12.1999, ґрунтується на даних технічних паспортів, виготовлених ТОВ «НТБ КИЇВ» 21.10.2019;

- згідно Акту за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області Зеленого Валентина Вікторовича від 08.07.2021, складеного комісією з фахівців Мін`юсту, умовами пункту 10 договорів купівлі-продажу від 10.12.1999, поданих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , передбачено, що право власності підлягає обов`язковій державній реєстрації в органі, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно;

- реєстрація нерухомого спірного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на ім`я ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на підставі договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна на біржі від 10.12.1999, здійснена лише у жовтні 2019 року, відомості про реєстрацію відповідачами речових прав до 1 січня 2013 (тобто до введення в дію Реєстру) відсутні.

- всупереч вимогам 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції 2019 року) державний реєстратор Зелений В.В. не прийняв рішення про зупинення розгляду заяв ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про державу реєстрацію прав та не направив відповідні запити і не отримав інформації від органів влади, підприємств, установ, організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав до 01.01.2013 (відповідно до даних Державного реєстру прав відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, що виникли до 2013 року, відсутні).

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином, вищевказані обставини та докази в їх сукупності на думку суду першої інстанції свідчать про нікчемність правочинів, укладених у формі договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.12.1999 та протоколів аукціонних торгів на Товарній біржі «Універсальна товарна біржа «Гарант» №№ 1 і 2 від 10.12.1999.

Колегія суддів не погоджується з такою оцінкою обставин справи та застосуванням вказаної норми ст. 228 ЦК України, яке не доведене належним чином у даній справі. Вказані обставини та докази на їх підтвердження в їх сукупності не є достатніми для висновків про нікчемність правочинів, укладених у формі договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.12.1999 та протоколів аукціонних торгів на Товарній біржі «Універсальна товарна біржа «Гарант» №№ 1 і 2 від 10.12.1999, а також про цивільну недієздатність ОСОБА_6 і ОСОБА_7 для укладення відповідних правочинів та про порушення норми ч. 2 ст. 203 ЦПК України, як помилково вказав суд першої інстанції без необхідних для такого висновку підстав.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказаній нормі ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки відсутності належних, допустимих та достатніх доказів про те, що до вказаних біржових договорів були внесені завідомо неправдиві відомості, а державний реєстратор Зелений В.В. знав про те, що він реєструє право власності на підставі сфальсифікованих документів. Висновки суду про те, що вказані біржові договори були сфальсифіковані, - перебувають в межах доказування обставин про визнання правочину недійсним або неукладеним внаслідок відповідних фальсифікацій вказаних договорів, та мають бути наслідком змагального процесу за участю якості відповідачів сторін цих договорів, ОСОБА_12 , який не був залучений судом до розгляду справи у передбаченому ст. 51 ЦПК України порядку, хоча за обставин справи та відповідно до принципу змагальності саме на нього покладається тягар спростування фальсифікації умов біржових договорів та усі негативні наслідки, пов`язані із вчиненням чи невчиненням ним з цього приводу процесуальних дій.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до принципу верховенства права, ст. 10 ЦПК України, він не може вирішувати справу по суті, якщо не всі належні сторони залучені до процесу її розгляду.

Так, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм матеріального та процесуального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Згідно із частинами першою-третьою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 15 травня 2019 року у справах № № 552/91/18, 554/9144/17).

У аналогічній процесуальній ситуації касаційний суду послідовно зазначає, що незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19).

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України) 9див. з цього приводу правові висновки, які були висловлені у постанові від 21 листопада 2022 року КЦС ВС у справі № 754/16978/21, провадження № 61-10309ск22 (ЄДРСРУ № 107429045).

Наведене свідчить про те, шо вказані висновки суду про нікчемний характер біржових договорів та відсутності внаслідок цього позитивних юридичних наслідків для наступних правочинів щодо спірної нерухомості та квартир, за своїм змістом є припущенням, зроблений судом за відсутності повного складу відповідачів та належних, допустимих та достатніх доказів, а тому є безпідставними.

Щодо добросовісності набувачів спірних квартир відповідачів у справі та можливості витребування цього майна за обставин цієї справи.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (стаття 330 ЦК України). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.

Отже, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (платно чи безоплатно).

Правила ч. 1 ст. 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

При цьому колегія суддів також звертає увагу, що вищевказані договори, на підставі яких відповідачі набули у власність свої квартири на день розгляду справи були та дотепер є чинними, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України на них поширюється презумпція правомірності правочину, яка позивачем не спростована.

Добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей (див.: пункт 6.50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19), пункт 7.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20)).

У справі відсутні відомості про те, що спірні квартири, були обтяжені якими-небуть забезпечувальними заходами або вимогами третіх осіб, зокрема позивача у даній справі. Тому, з точки зору незацікавленого стороннього спостерігача, загальним принципам цивільного законодавства, справедливість, добросовісність та розумність, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, та з урахуванням вищевказаних висновків касаційного суду, - колегія суддів вважає відповідачів добросовісними набувачами спірних житлових квартир, і ця обставина прокурором не оскаржується.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) з цього приводу також зазначено, що:

«п. 51. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до ЄСПЛ, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (Див. з цього приводу п. 9.15. постанови ВП ВС від 08 листопада 2023 року, Справа № 206/4841/20, Провадження № 14-55цс22).

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Правова конструкція норми ст. 388 ЦК України передбачає можливість витребування майна від добросовісного набувача у разі, якщо воно вибуло поза волею власника.

За обставин справи суд має оцінити, чи було це позбавлення законним, чи здійснювалося воно в інтересах суспільства та чи переслідувало законну ціль за допомогою засобів достатньо пропорційних цілі, яку прагнув досягнути заявник (див., серед інших джерел, рішення ЄСПЛ у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункти 49, 50, від 15 вересня 2009 року ).

У даному випадку витребування спірного майна, яке вибуло поза волею територіальної громади, внаслідок чого перелічені вище правочини суперечать інтересам як законного власника, Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради, передбачене законом, ст. 388 ЦК України, та відповідає легітимній меті суспільним інтересам повернення цього житла до комунальної власності, що вірогідно відкриє можливість комунальній владі відповідно до закону надати його іншим особам, які цього потребують.

Для визначення пропорційності втручання відповідно до закону та з легітимною метою є також та істотна обставина, що предметом спору у даній справі є житлові квартири, які тривалий час перебували у власності відповідачів - добросовісних набувачів цього майна, а тому до спірних правовідносин також є застосованою норма статті 8 ЄСПЛ, яка передбачає гарантії захисту наступних основоположних прав:

«1. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

2. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших».

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за змістом ст. 8 ЄКПЛ у порівнянні з нормою ст.1 Першого Протоколу до цієї Конвенції - для оцінки пропорційності втручання у захищене ст. 8 ЄКПЛ право на житло критерій пропорційності на відміну від ст. 1 Першого протоколу визначається судом справедливим балансом не між приватними та суспільними інтересами, а за іншими, критеріями, які піднімають вище шкалу цінностей для можливості обмеження конвенційного права та досягнення справедливого балансу між приватними та публічними інтересами, а саме: необхідністю такого втручання у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Тягар доведення необхідності такого втручання відповідно до змісту ст.ст. 12, 81 ЦПК України покладається на позивача.

Так, ЄСПЛ у аналогічних справах зазначав, що свобода розсуду держави в житлових питаннях вужча щодо прав, передбачених статтею 8, у порівнянні з тими, які захищаються статтею 1 Протоколу № 1, враховуючи центральне значення статті 8 для ідентичності, самовизначення, фізичної та моральної цілісності особи, підтримки стосунків з іншими та стабільного й безпечного місця в суспільстві («Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), 2004, §§ 81-84; «Орліч проти Хорватії» (Orliж v. Croatia), 2011, §§ 63-70).

Колегія суддів також зважає, що ЄСПЛ у ситуаціях спору між двома приватно-правовими особами (як це можна вважати у даній справі з огляду на конкуруючий інтерес власників та правовий статус позивача, який представляє приватно-правові інтереси громади) розглядає рішення цивільного суду як втручання у основоположні права, оскільки способи його виконання були настільки негнучкими, що покладали надмірний тягар на сторону. Так, у справі, коли квартира була придбана заявницею на основі підроблених документів, які вказували на те, що вона була придбана в рамках схеми приватизації, була згодом відібрана у неї муніципалітетом, ЄСПЛ вважав, що предмет спору і застосовані матеріально-правові положення включали значні елементи публічного права, пов`язані з суспільним значенням житла, й залучали державу до її регуляторної діяльності (рішення від 06 грудня 2011 року у справі «Гладишева проти Росії» (Gladysheva v.Russia), п.п. 52-59).

У цьому контексті колегія суддів судів вказує на відсутність у справі відомостей про конкретних передбачуваних бенефіціарів у списку комунальної черги на житло, що могло б суду надати можливість збалансувати їхні особисті обставини з обставинами відповідачів. У будь-якому випадку, жодна особа у списку черги не мала б такого тісного зв`язку з квартирою, як відповідачі, який є добросовісними її набувачами, мають тривалий з нею зв`язок та законні і обґрунтовані очікування на її використання з цією метою у майбутньому.

Зрештою, правовий механізм, передбачений у ст. 661 ЦК України щодо відповідальності продавця у разі відсудження товару у покупця, з огляду на обставини цієї справи, з урахуванням вищевказаних висновків касаційного та міжнародного суду щодо непропорційності втручання захищене ст. 1 Першого протоколу до ЄКПЛ право на мирне володіння майном є надмірним індивідуальним тягарем добросовісного покупця (див з цього приводу також правові висновки, які були висловлені у п. 82, 83 рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2011 року у справі «Гладишева проти Росії» (Gladysheva v.Russia)).

Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар (див.: висновки, які були висловлені у пункті 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)).

Колегія суддів зауважує, що за аналогічних обставин справи та відсутності можливості у добросовісних власників ефективної можливості отримати адекватну заміну втраченого житла ЄСПЛ у п.п. 96-97 рішення від 06 грудня 2011 року у справі «Гладишева проти Росії» (Gladysheva v.Russia) встановив порушення статті 8 Конвенції. Тому колегія суддів відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України також враховує вказані правові висновки "mutatis mutandis" у даній справі, як джерело права.

Колегія суддів також зважає на те, що прокурор, який діє в державних інтересах, жодним чином не пояснив, чому за відсутності доказів про участь відповідачів у незаконному відчуженні нерухомості для досягнення суспільно важливої мети у даному випадку не можуть бути застосовані правові механізми для викупу спірних квартир, як це передбачено ст. 41 Конституції України з мотивів суспільної необхідності, якщо вони у даному випадку існують.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у справі, що розглядається, прокурор звернувся до суду з метою захисту житлових прав територіальної громади, яка в особі Харківської міської ради проявила бездіяльність та безконтрольність, як це вбачається з матеріалів цієї справи, у питанні належного урядування при передачі відомчого житлового будинку на баланс міста, що мало місце більше ніж за десять років до того та спричинило подальші наслідки, за які наразі відповідають останні добросовісні власники цього майна.

У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції застосовує правові висновки ЄСПЛ, який неодноразово підкреслював особливе значення принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як ті, що стосуються власності, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і, насамперед, послідовний спосіб (див. рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04, пункти 70-71, від 20 жовтня 2011 року).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення ЄСПЛ у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 73, від 15 вересня 2009 року). Проте потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, добросовісно набуте особою, яка покладалася на легітимність дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, див зазначене вище рішення ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (), п. 58, а також рішення ЄСПЛ у справах «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

У контексті скасування помилково наданого права власності на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначене вище рішення ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (), п. 53 та рішення ЄСПЛ у справі «Тошкуце та інші проти Румунії» (), заява № 36900/03, п. 38, від 25 листопада 2008 року).

Тому колегія суддів вважає, що за обставин цієї справи витребування у відповідачів добросовісних набувачів житла, які більше трьох років ними відкрито та легально володіють, без попередньої компенсації його вартості з урахуванням вищевказаних правових висновків, дійсно становить для них індивідуальний та надмірний тягар, а отже відсутні підстави для задоволення позову

Покладання на відповідачів як добросовісних набувачів негативних наслідків від вказаних правопорушень, до яких вони не мали відношення, що змушує їх самостійно шукати можливість компенсації внаслідок витребування спірних квартир за рахунок використання правового механізму, передбаченого нормою ст. 661 ЦК України є a priori надмірним та непропорційним тягарем. Колегія суддів не знаходить в матеріалах справи відповідних доказів для виправлення недоліків неналежного врядування за рахунок добросовісних набувачів спірного житла, що свідчить про непропорційність втручання у захищені гарантіями ст. 8 та ст. 1 Першого протоколу до ЄКПЛ основоположні права відповідачів як добросовісних набувачів спірних квартир на житло.

В цій частині доводи скарги знайшли підтвердження у матеріалах справи.

Оскільки позов про витребування спірних квартир не доведений, то суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для розгляду по суті заяв про застосування наслідків спливу позовної давності, які передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Наведене свідчить, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив вказані норми матеріального права, а тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду та постановляє нове про відмову у задоволенні позову, за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 - адвоката Скребець Олега Миколайовича, ОСОБА_9 , представника ОСОБА_5 адвоката Стець Олександра Сергійовича - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «НАДІЯ ФІНАНС», Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», ОСОБА_10 про скасування рішень про державну реєстрацію права власності та витребування майна - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 23 червня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді колегії О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук