Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/1924/24

Провадження № 2/439/54/25

05 червня 2025 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчука Б.М.,

за участі: секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалив таке рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» звернувся до Бродівського районного суду Львівської області зі позовними вимогами до відповідача: ОСОБА_1 , в яких просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» заборгованість за кредитним договором в розмірі 20 800(двадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що 15 травня 2021 року між ОСОБА_1 , як позичальником та ТзОВ «Займер», як позикодавцем було укладено кредитний договір за$ №192802, відповідно до якого позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставив підпис.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором позики позикодавець виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися грошовими коштами на умовах, передбачених Договором та в межах обумовленого предмета договору. Проте відповідач, який зобов`язався повернути кредитні кошти, не надав своєчасно позикодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням.

Позивач мотивує, що взяті на себе зобов`язання за Договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 20 800(двадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, з яких: 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок заборгованості за тілом кредиту, 16 800 (шістнадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок заборгованості простроченими відсотками.

Позивач акцентує, що право грошової вимоги за договором позики за номером: №192802 від 15 травня 2021 року за договором факторингу від 17 лютого 2022 року перейшло до позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу». Отже, саме позивач є належним стягувачем за вищевказаним кредитним договором.

Відтак, позивач із метою належного та повного виконання зобов`язання просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за вказаним кредитним договором.

Стислий виклад позиції відповідача.

Представник відповідача адвокат Медончак М.М., в судовому засіданні зазначила, що її довірителька позовні вимоги не визнає. Зазначила, що її довірителька кредитний договір не укладала, і коштів не отримувала. У позовній заяві, кредитному договорі та ідентифікації про клієнта зазначено номер телефону нібито ОСОБА_2 НОМЕР_1 , однак згідно із відповіддю ПрАТ «ВФ України» від 15.11.2024 року повідомлено, що зазначені номери телефонів обслуговувались знеособлено (анонімно) на умовах передплаченого зв`язку з ПРАТ «ВФ Україна», тому визначити абонента (абонентів) в користуванні якого знаходились вказані телефонні номер не має можливості. Вказаний лист ставить під сумнів, що за номером саме ОСОБА_1 здійснювала фінансові операції. Крім того, відповіддю від 25.07.2024 року №81-15-9/7314 АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» повідомив на її адвокатський запит №458 від 23.07.2024 року, що стосовно громадянки ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , рахунків не знайдено. Довідкою від 19.04.2024 року АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» повідомив, що ОСОБА_3 не являється клієнтом АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК». Вважає, що вказані документи спростовують той факт, що дійсно було перерахування саме ОСОБА_3 коштів за кредитним договором №192802.

Також зазначає, що рішенням Бродівського районного суду від 26 лютого 2025 року, за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖІ ФІНАНС» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у задоволенні позову було відмовлено з огляду на те, що позивачем на розгляд суду не було надано відповідних первинних документів на підтвердження виконання первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 20 000 грн. Оскільки за твердженням позивача кошти перерахувались, на картку № НОМЕР_3 , яка належить АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», та якою користувалась ОСОБА_3 , тобто на ту саму картку, яка зазначена в договорі №192802 від 15 травня 2021 року.

На підставі викладеного просить у задоволені позову відмовити, у зв`язку з недоведеністю, того що саме відповідачкою укладався договір кредитування.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

16 вересня 2025 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.

Позивач у судове засідання участь свого представника не забезпечив. Від представника позивача: Пархомчука С.В. надійшла до суду заява про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Медончак М.М. просила у задоволені позову відмовити з огляду на зазначені обставини. Крім того зазначила, що ОСОБА_3 , жодних кредитних коштів не отримувала, оскільки вона є працюючою особою, і не потребує отримання кредитних коштів.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що 15 травня 2021 року між ОСОБА_1 , як позичальником та ТзОВ «Займер», як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: №192802.

Відповідно до договору факторингу №192802 від 15 травня 2021 року за договором факторингу від 17 лютого 2022 року перейшло до позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу»

Згідно із свідоцтвом про зміну імені, прізвище ОСОБА_1 04 червня 2024 року було змінене на « ОСОБА_5 » (а.с. 62).

Відповідно до договору фінансового кредиту № 192802 від 15.05.2021 року, передбачено, що ТзОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу», перераховувало кошти ОСОБА_1 , на кредитний рахунок № НОМЕР_3 , з фінансовим номером .

Відповідно до довідок ОСОБА_3 не являється клієнтом АТ «Райффайзен Банк»( а.с.47-49, 55-55)

Відповідно до відповіді ПрАТ «ВФ України» від 15.11.2024 року, фінансовий номер зазначений в кредитному договорі № 192802 від 15.05.2021 року, а саме: , є знеособленим тому визначити абонента не можливо.

Мотиви суду.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктами 5, 6 частини першої статті 3Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Відповідно до ч. 4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

Відповідно до вимог статті 12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76,77 ЦПК України).

За приписами статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем до суду надані докази щодо укладення договору № 192802 від 15.05.2021 року, а саме копія вказаного договору, де зазначено, що їх підписання здійснено клієнтом, а саме ОСОБА_1 саме допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надання відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів за умовами вказаного вище договору зокрема, платіжної інструкції, меморіального ордеру, виписки з особового рахунку, тощо, а надана на розгляд інформаційна довідка лише підтверджує, що 4 000 гривень було перераховано на карткових рахунок № НОМЕР_3 , з емітентом платіжної картки RAIFFEISEN BANK AVAL.

Згідно з правовою позицією, яка висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 (провадження № 61-517св18), банк чи інша фінансова установа зобов`язані доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Розрахунки заборгованості, що надані разом з позовною заявою, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, а, отже самі по собі не є належними доказами наявності заборгованості. Розрахунки складені самим позивачем, а тому інформація, зазначена у них, за умови відсутності первинних документів щодо видачі кредитних коштів, не може бути належним доказом отримання позичальником коштів у кредит.

Крім того, із наданих суду на дослідження доказів, не доводиться та обставина, що банківська картка вказана у договорі кредиту, належала ОСОБА_1 , а також, що кредитні кошти були зараховані на користь останньої на її банківський рахунок.

Оскільки, згідно із договором кредиту № 192802 від 15.05.2021 року, передбачено, що ТзОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу», повинно перерахувати кошти ОСОБА_1 , на картковий рахунок № НОМЕР_3 , з фінансовим номером , тому кошти повинні надаватися саме позичальнику, а не іншим особам.

Однак представником відповідача в судовому засіданні доведено, що надані позивачем докази не дають можливості достовірно встановити особу, яка укладала кредитний договір. В той же час, дослідженими доказами доводиться та обставина, що ОСОБА_3 не є клієнтом АТ «Райффайзен Банк», не мала, і не має відкритих рахунків у цій банківській установі, а отже і картковий рахунок № НОМЕР_3 , не міг бути відкритий на її ім`я.

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінки наданим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність передачі відповідачу кредитних коштів за умовами договору кредиту № 192802 від 15.05.2021 року, у зв`язку з чим, і недоведена та обставина, що у ОСОБА_3 наявна заборгованість перед ТзОВ « Займер».

З урахуванням викладеного, суд вважає, що під час судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними доказами обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своєї позовної вимоги про стягнення на його користь з відповідача заборгованості, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати на відповідача не покладаються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 5, 7, 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 263-265, 272, 279, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу», місцезнаходження: місто Київ, вулиця Кирилівська, 82, офіс 7, .

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП : НОМЕР_2 .

Суддя Б.М. Петейчук