Справа №442/4428/25
Провадження №2-о/442/379/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді - Коваля Р.Г.,

з участю секретаря судового засідання - Чолавін Н.П.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Шемеляк А.Т.,

представника третьої особи - Щерби Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дрогобичі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ - Служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся із заявою в порядку окремого провадження, просить встановити факт, що він самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 які проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб 04 жовтня 2011 року, який був зареєстрований у міському відділі ДРАЦС Львівського управління юстиції, про що зроблено актовий запис 2910. Від цього шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 30 липня 2019 року по справі №442/4140/19, яке вступило в законну силу, вказаний шлюб розірвано. Підставою розірвання шлюбу було те, що його колишня дружина тривалий період часу не проживала з ним, проживала в м. Стрию, а потім у м. Києві.

Він постійно з сином ОСОБА_4 проживає у будинку своїх батьків по АДРЕСА_1 , і його син ОСОБА_4 зареєстрований у вказаному будинку з 06.06.2018 року по даний час.

Колишня дружина - ОСОБА_2 , з сином не спілкується, не займається його вихованням, не надає жодних коштів на утримання дитини. На даний час її місце перебування йому невідомо.

Син ОСОБА_3 навчається у ліцеї №4 імені Лесі Українки Дрогобицької міської ради є учнем 7-Б класу, і він самостійно займається вихованням сина, його навчанням, здійснює його опіку, дбає про розвиток та здоров`я сина, що підтверджується доданими письмовими доказами.

Мама дитини ОСОБА_2 - колишня дружина, протягом п`яти років не цікавиться сином ОСОБА_4 , він як батько самостійно без участі матері виховує та утримує його. Окрім нього як батька дитиною не має кому займатися і виховувати його. На початку війни, ОСОБА_2 своїм знайомим говорила, що має намір виїхати за кордон.

Встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина потрібне йому для виникнення в майбутньому його особистих прав та можливості безперешкодної їх реалізації.

Ухвалою від 11.06.2025 в зазначеній справі відкрито провадження, роз`яснено учасникам справи їх процесуальні права та обов`язки, які визначені ЦПК України.

Дана ухвала надсилалась сторонам по справі.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав подану ним заяву, просив її задоволити з підстав, які в ній викладені.Вказав, що залишився для дитини єдиним з батьків, який самостійно утримує сина та його виховує і, а тому відповідно до положення Закону № 3633-ІХ, який набрав чинності 18 травня 2024 року, має право на застосування до нього норми закону, тобто права на відстрочку від мобілізації.

Представник заявника адвокат Шемеляк А.Т. в судовому засіданні подану заяву свого довірителя підтримала повністю. Вказала, що заявником подано достатнього належних та допустимих доказів необхідних для задоволення даної заяви. Відзначила, що подана заява повністю узгоджується із судовою практикою Верховного Суду щодо розгляду справ даної категорії і підлягає задоволенню.

В судове засідання заявник не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлені вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи заступник начальника відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Щерба Ю.І. в судовому засіданні не заперечила проти задоволенні даної заяви, вказала, що при її вирішенні покладається на думку суду. Одночасно відзначила, що особисто із заявником не знайома, однак їй відомо, що він як батько неповнолітнього сина приходить та подає заяви до Дрогобицької міської ради, які стосується надання згоди виїзду неповнолітнього сина за кордон в складі групи спортсменів, так як така заява може бути подана виключно батьками. Відомостей про матір неповнолітнього ОСОБА_3 у міській раді немає, оскільки вона жодного разу туди не приходила, а їй відомий той факт, що вихованням та утриманням сина займається батько дитини.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась з невідомих для суду причин, на її зареєстровану адресу скеровувались ухвала суду про відкриття провадження у справі та повідомлення про час та місце розгляду справи. Оскільки остання не повідомила суд про причини своєї неявки, жодних заяв на адресу суду не скерувала, а тому суд розглянув справу у її відсутності на підставі поданих доказів.

Суд, заслухав пояснення учасників справи, дослідивши подані докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб 04 жовтня 2011 року, який зареєстровано у міському відділі ДРАЦС Львівського управління юстиції, актовий запис 2910.

Від даного шлюбу в сім`ї ОСОБА_5 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданого повторно Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального юстиції у Львівській області 27.11.2019 року.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 30 липня 2019 року по справі №442/4140/19, яке вступило в законну силу, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, з тих підстав, що колишня дружина заявника тривалий період часу не проживала з ним, проживала в м. Стрию, потім у м.Києві.

Згідно з витягами з реєстру Дрогобицької територіальної громади від 08.05.2025 за № 2025/005945203, від 27.05.2025 за № 2025/002796888 - заявник ОСОБА_1 та його неповнолітній син ОСОБА_3 зареєстровані та проживають: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу Львівської територіальної громади від 04.02.2025 за № 2025/001668029 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

За заявою ОСОБА_1 . Відділом - Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради 04.06.2025 видано акт обстеження умов проживання, яким встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , як спільно проживають у будинку АДРЕСА_1 . Даним актом встановлено, що дитина забезпечена всім необхідним, а саме житлом, в якому є електро, газо, водопостачання та водовідведення, індивідуальне газове опалення, наявні меблі, та все необхідне для повноцінного розвитку та виховання дитини.

В зазначеному акті відсутні будь-які відомості про те, що за вказаною адресою проживає ОСОБА_2 - мати дитини ОСОБА_3 , що дає підставу вважати, що ОСОБА_1 як батько, самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 навчається у ліцеї № 4 імені Лесі Українки Дрогобицької міської ради, і є учнем 7-Б класу, що підтверджується довідкою ліцею №4 імені Лесі Українки Дрогобицької міської ради від 27.02.2025 року №01-12/80. Заявник ОСОБА_1 самостійно займається вихованням, сина, його навчанням, здійснює його опіку, що підтверджується характеристикою ОСОБА_3 , яка видана адміністрацією вказаного ліцею.

Заявник самостійно дбає про розвиток та здоров`я сина ОСОБА_4 , супроводжує дитину до лікаря, на профілактичні огляди, що підтверджується висновком лікаря - спеціаліста від 12.05.2025 року.

Згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Такі висновки висловлені Верховним Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23) та інших.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) виснувала, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам виснує, що в цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такими ж критеріями керувалася Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14- 567цс18), від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 (провадження № 11- 150апп23).

12 лютого 2025 року колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду своєю ухвалою передала на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 127/3622/24 для уточнення висновку, який викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), за яким факт самостійного виховання дитини матір`ю (батьком) взагалі не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим такі заяви слід залишати без розгляду.

19 березня 2025 року Велика Палата Верховного Суду своєю ухвалою (провадження № 14-25цс25) повернула справу № 127/3622/24 на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

Ухвала Великої Палати Верховного Суду мотивована тим, що Висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) ґрунтувались на загальних нормах, які врегульовували питання встановлення юридичного факту на час виникнення спірних правовідносин (звернення до суду із заявою у серпні 2022 року та її вирішення судом 09 грудня 2022 року), на які не поширювались положення Закону № 3633-ІХ, який набрав чинності 18 травня 2024 року та яким статтю 26 Закону № 2232-ХІІ викладено в новій редакції.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що наведений нею у постанові підхід щодо встановлення факту самостійного виховання дитини як юридичного факту був обґрунтований з урахуванням мети, для якої заявник просив установити цей факт у сукупності з установленими в справі обставинами, за якими між батьками дитини був укладений договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, яким вони узгодили порядок участі кожного із них у вихованні їхнього спільного сина, а також іншими обставинами, які свідчили про неможливість встановлення такого факту в порядку окремого провадження.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин і оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі (подібний висновок міститься в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 726/2166/19 та від 13 липня 2023 року в справі № 922/5158/21).

За висновками Великої Палати Верховного Суду, обґрунтування колегією суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду необхідності уточнення висновку щодо застосування норм права, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), не знайшло свого підтвердження, оскільки висновки, від яких пропонується відступити шляхом їх уточнення, Велика Палата Верховного Суду сформулювала у справі за інших правовідносин, які виникли і були вирішені судом по суті до набрання чинності Законом № 3633-ІХ, а отже, правовідносини в справі № 201/5972/22 не є подібними до правовідносин у цій справі.

Отже, законодавець уточнив поняття «військовозобов`язані жінки та чоловіки (військовослужбовці), які мають дитину (дітей) віком до 18 років», тобто розширив перелік осіб, які мають право звільнення з військової служби за наведених підстав. Диспозиція частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2025 року по справі №127/3622/24 виклав наступний правовий висновок: Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, і законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.

У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.

Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом.

Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.

Судом встановлено, що даний спір не пов`язаний з вирішенням спору про право. Беззаперечно встановлено, що заявник самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , атому заявлені вимоги є підставними в повній мірі та такі, що підтверджуються належними доказами.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи те, що встановлення факту породить для заявника юридичні наслідки, іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, суд вважає доведеним той факт, що заявник самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина, а тому вважає за необхідне заяву задовольнити.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 12, 13, 77-81, 89, 95, 141, 209-211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текс рішення складено 23.06.2025.

Суддя Роман КОВАЛЬ