Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/269/25
Провадження № 2/499/277/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 червня 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Чумаченко А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в с.Іванівка Березівського району Одеської області справу №499/269/25 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Пастух Юлія Сергіївна до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог сторона позивача послалася на наступне.

В шлюбі між позивачкою та відповідачем народилася одна дитина: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між сторонами було розірвано та з моменту розірвання шлюбу і до моменту подання даної заяви син - ОСОБА_3 проживає з матір`ю, яка забезпечує його самостійно.

Батько дитини участі в утриманні дитини не бере.

ОСОБА_1 на даний час не має можливості влаштуватися на роботу, так як доглядає за малолітньою дитиною, яка була народжена в шлюбі між позивачем та відповідачем. Тому виходячи з цього позивач не отримує жодного доходу та ніде не працевлаштована.

ОСОБА_1 вважає за можливе просити суд стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання їхньої дитини: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 7000,00 гри (сім тисяч грн.), але в будь-якому випадку не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 гри (три тисячі грн.), з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідач по справі скориставшись своїм правом надав на адресу суду відзив на позовну заяву, та зазначив, що частково визнає позовні вимоги щодо аліментів на дитину, проте вважає заявлену суму у 7000 грн такою, що не відповідає реальним обставинам та його можливостям, так як є безробітним і джерелом його доходів є нестабільні та невеликі підробітки. Відсутність доходів підтверджується довідками ОК-5 та ОК-7. Відповідач посилається, що не має права власності на будь-яке нерухоме майно, є лише титульним власником автомобіля ТОУОТА НІ АСЕ 2004 р.в., (витяг додається) проте вказаний автомобіль був придбаний під час шлюбу із позивачкою, тож відповідно до ст.70 СКУ, позивачка має таку саму частку як і відповідач у вказаному майні (презумпція рівності часток подружжя). На теперішній час жодних спорів з приводу визнання особистою приватною власністю чи відступлення від рівності часток не проводилось. Іншого майна, майнових прав та/або заощаджень - відповідач не має. Позивачка не надала жодних доказів, які обґрунтовують розмір заявлених аліментів, підтвердження постійних витрат, або необхідності в таких витратах. При цьому, мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку (до 6 років) становить 1281,5 грн, а рекомендований 2563 грн. Тобто заявлені вимоги майже в 3 рази більше рекомендованого розміру та в 6 разів більше мінімального, а 7000 грн фактично дорівнює розміру мінімальної заробітної плати країні (після вирахування податків). Наразі батько немає можливості сплачувати таку суму. Більш того, заявляючи таку вимогу, позивачка де-факт декларую, що розмір витрат на дитину має складати 14000 на місяць (виходимо із ст.141, відповідно до якої обсяг участі батьків у забезпеченні дитини має бути рівним). Враховуючи наведене, відповідач частково визнає позовні вимоги в даній частині у розмірі 3000 грн на місяць. Що в свою чергу більше ніж рекомендований розмір аліментів.

Позивачка крім аліментів на дитину, заявляє вимогу про стягнення аліментів на себе до досягнення дитиною 3 років. Вимога заявлена у розмірі 3000 грн. Вказане право кореспондується із ст. 75 СК України, а саме: «Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.» Таким чином, законодавець, прямо вказує на наявність можливості сплати, як обов`язкову умову. Сторона позивачки жодним чином не обґрунтувала ані можливість, ані порядок визначення заявленої суми. Натомість, до даного відзиву додаються докази відсутності матеріальної можливості сплачувати такі аліменти. Враховуючи наведене, відповідач не визнає дану вимогу у повному обсязі.

У судове засідання сторона позивача не з`явилась надали заяву про слухання справи у їх відсутність на позовних вимогах наполягали.

Представник відповідача у судове засідання з`явився, заперечував проти задоволення частково, посилаючись на обставини які зазначені у відзиві.

Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для часткового задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08 листопада 2022 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Іванівського районного суду Житомирської області від 03.10.2024 року у справі № 499/713/24.

В шлюбі народилася одна дитина: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

З моменту розірвання шлюбу і до моменту подання даної заяви син - ОСОБА_3 проживає з матір`ю, яка забезпечує його самостійно, факт проживання ОСОБА_3 разом із позивачем підтверджується витягами із реєстру територіальної громади.

Батько дитини участі в утриманні дитини не бере.

ОСОБА_1 на даний час не має можливості влаштуватися на роботу, так як доглядає за малолітньою дитиною, яка була народжена в шлюбі між позивачем та відповідачем. Тому виходячи з цього позивач не отримує жодного доходу та ніде не працевлаштована, що підтверджується довідкою форми ОК-5 від 13.03.2025 року відносно ОСОБА_1 .

Відповідач визнав позов частково вважає заявлену суму у 7000 грн такою, що не відповідає реальним обставинам та його можливостям, так як є безробітним і джерелом його доходів є нестабільні та невеликі підробітки. Відсутність доходів підтверджується довідками ОК-5 та ОК-7. Відповідач посилається, що не має права власності на будь-яке нерухоме майно, є лише титульним власником автомобіля ТОУОТА НІ АСЕ 2004 р.в., (витяг додається) проте вказаний автомобіль був придбаний під час шлюбу із позивачкою, тож відповідно до ст.70 СКУ, позивачка має таку саму частку як і відповідач у вказаному майні (презумпція рівності часток подружжя). На теперішній час жодних спорів з приводу визнання особистою приватною власністю чи відступлення від рівності часток не проводилось. Іншого майна, майнових прав та/або заощаджень - відповідач не має.

Суд застосовуючи норми матеріального права виходив з такого.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст..150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров`я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, наявність у відповідача на утриманні інших осіб, на утриманні позивачки інших осіб і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача на користь малолітньої дитини - аліменти на утримання їхньої дитини: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 7000,00 грн (сім тисяч грн.), але в будь-якому випадку не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України».

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так, на підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене та ту обставину, що відповідач позовні вимоги в цій частині визнав частково, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають до задоволення частково.

Сторона позивача посилається, що відповідач працює неофіційно на продуктовому ринку, де винаймає в оренду приміщення магазину, в якому здійснює свою неофіційну торгову діяльність та здійснював дану діяльність перебуваючи в шлюбі та продовжує здійснювати дану діяльність після розірвання шлюбу не підтверджено належним чином.

Судом вбачається, що офіційно відповідач доходи не отримує.

Проте в судовому засіданні сторона відповідача не заперечували такі посилання сторони позивача, та підтвердили, що дійсно відповідач не офіційно здійснює торгівлю, тому на його рахунок в банку періодично надходять кошти, але ці кошти не є його доходом так як за них він закупляє новий товар.

Отже суд беручи до уваги посилання сторони відповідача, враховує стан здоров`я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров`я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, відсутність у відповідача на утриманні інших осіб, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти у розмірі 3500 гривень.

Також позивачкою заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ст.84 ч.4 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідач позовні вимоги не визнав, та заперечив їх задоволення. Свої заперечення обґрунтував тим, що вимога заявлена у розмірі 3000 грн. Вказане право кореспондується із ст. 75 СК України, а саме: «Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.» Таким чином, законодавець, прямо вказує на наявність можливості сплати, як обов`язкову умову. Сторона позивачки жодним чином не обґрунтувала ані можливість, ані порядок визначення заявленої суми. Натомість, до даного відзиву додаються докази відсутності матеріальної можливості сплачувати такі аліменти. Враховуючи наведене, відповідач не визнає дану вимогу у повному обсязі.

Про те судом береться до уваги та обставина, що ОСОБА_1 на даний час не має можливості влаштуватися на роботу, так як доглядає за малолітньою дитиною, яка була народжена в шлюбі між позивачем та відповідачем. Тому виходячи з цього позивач не отримує жодного доходу та ніде не працевлаштована, що підтверджується довідкою форми ОК-5 від 13.03.2025 рок відносно ОСОБА_1 .

Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ті обставини, що відповідач є батьком спільної з позивачем дитини, якій не виповнилось трьох років, і яка проживає з позивачкою, а також те, що відповідач є працездатною особою, та не заперечує що має неофіційний дохід та суду не повідомив, розмір свого доходу, тому суд вважає, що він має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, як дружині/жінці, з якою проживає спільна дитина сторін, однак цього не здійснює, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання позивачки обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню, однак частково. Частковість задоволення зазначених позовних вимог зумовлена тим, що позивач просить суд призначити аліменти на своє утримання у розмірі 3000 гривень та полягає в тому, що суд зменшує заявлений позивачем розмір таких аліментів з 3000 гривень до 1500 гривень. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що відповідач має такий рівень доходу, який дозволяє йому сплачувати аліменти на дружину, з якою проживає дитини, у заявленому позивачем розмірі. Загальний розмір відрахувань із доходу відповідача за всіма аліментними платежами не має становити для нього настільки надмірний тягар, що сума залишкового доходу відповідача після усіх відрахувань не дозволятиме йому самому забезпечити собі мінімально необхідні умови для життя. Також суд бере до уваги ту обставину, що доказів щодо його незадовільного стану здоров`я, наявності інших зобов`язань, тощо, відповідач не надавав.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Виходячи з такого та беручи до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з ціни позову та частки задоволеної вимоги суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача на користь держави у розмірі 1211,20 гривень за позовну вимогу про стягнення аліментів та аліментів на утримання дружини.

Стосовно витрат на правову допомогу.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що включають в себе витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частинами 1, 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно витрат на правову допомогу сторони позивача.

Сторона позивача посилається, що адвокат Пастух Ю.С. в рамках надання правничої допомоги в межах цієї справи надав та надає послуги із представництва та захисту інтересів позивача, у зв`язку з чим позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень.

Даний розмір витрат на правничу допомогу підтверджується договором про надання правничої допомоги від 18.03.2025 року, протоколом погодження гонорару від 18.03.2025 року, актом виконаних робіт (надання послуг) від 30.04.2025 року та платіжною інструкцією від 18.03.2025 року на суму 10100,00 гривень.

Сторона відповідача у відзиві заперечує щодо стягнення витрат на правову допомогу так як не підтверджена оплата цих витрат.

Про те сторона позивача разом з відповіддю на відзив надала докази оплати витрат на правову допомогу.

Сторона відповідача в свою чергу у відзиві на позовну заяву посилались на стягнення витрат на правову допомогу.

Свої витрати на правову допомогу сторона відповідача підтвердили : договором про надання правової допомоги №250424, додатком до Договору про надання правової допомоги № 250424 , рахунком на оплату від 24.04.2025 та платіжною інструкцією про оплату витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

В обґрунтування своїх вимог про стягнення витрат на правову допомогу сторонами подано належні та допустимі докази оплати даних витрат.

Сторони не погоджувались з вимогами щодо оплати витрат на правову допомогу, кожний мотивуючи зі своєї сторони свої заперечення, проте жодна сторона про не співмірність розміру не заявляла, тому суд дане питання не вирішує.

Суд вважає за необхідне здійсни ти розподіл даних витрат на підстав п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Враховуючи ту обставину, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі частини від заявлених вимог, тому пропорційно цьому стягненню підлягають і витрати на правову допомогу сторін.

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат на правову допомогу понесених стороною позивача, що складає 5000 гривень від 10000 гривень.

Стягненню з позивача на користь відповідача підлягає частина витрат на правову допомогу понесених стороною позивача, що складає 5500 гривень від 11000 гривень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 104-105, 110 ,180-183,191 СК України , ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, ст.ст. ст.ст.10, 11, 57, 64, 82,88,141, 198,200,258,259,264,268,272,273 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Пастух Юлія Сергіївна до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП- НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн, щомісячно, з дня пред`явлення позову, тобто з 24.03.2025 року до суду і до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягувати зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП- НОМЕР_2 , аліменти на її утримання, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн з дня пред`явлення позовної заяви, тобто з 24.03.2025 і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень щодо позовної вимоги про стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 5500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ,Паспорт № НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_1

СуддяРуслан ТИМЧУК