ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 712/4884/23
Провадження № 22-ц/821/569/25
категорія: 311000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,

секретаря - Івануси А. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс», третя особа: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи, відшкодування моральної шкоди, у складі: головуючого судді Токової С. Є.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з даним позовом.

Позовні вимоги мотивувала тим, що на підставі наказу № 4к від 02.07.2007 вона була прийнята до ТОВ «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» на посаду головного бухгалтера, де працювала до початку повномасштабного вторгнення російських військ в Україну.

Під час прийому на роботу трудова книжка була здана у відділ кадрів, де зберігалася протягом всього періоду її роботи в Товаристві, де знаходиться і на даний час.

24.02.2022 керівництво Товариства зібрало всіх працівників на загальні збори і повідомило про припинення роботи. В той же час, 15.03.22 її попросили вийти на роботу і продовжити виконувати свої обов`язки, що вона і зробила.

02.06.2022 вона звернулася з письмовою заявою до директора Товариства Дороша В. М. з проханням надати на руки оригінал трудової книжки для звернення до пенсійного фонду. Заяву направила рекомендованим листом 03.06.2022 поштове відправлення № 707, однак жодної відповіді на свою заяву вона не отримала.

06.01.2023 на ім`я директора ТОВ Дороша В. М., вона направила заяву з проханням надати щорічну плановану оплачувану відпустку строком на 28 днів за 2022 рік, з 09.01.2023. Поштове відправлення Укрпошти № 304 адресатом отримано 11.01.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням АТ Укрпошта про вручення поштового відправлення.

Не отримавши ні відповіді на свої заяви, ні трудової книжки, не отримуючи жодних виплат від ТОВ, на ім`я директора ТОВ Дороша В. М. нею було направлено заяву про звільнення з посади бухгалтера з виробництва за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, яку він отримав 25.01.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням Укрпошти про вручення поштового відправлення № 520 від 25.01.2023.

Зазначає, що за час роботи в ТОВ «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс», вона захворіла та перебувала на лікарняних за періоди з 26.08.2022 по 06.09.2022, з 07.09.2022 по 26.09.2022, з 27.09.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 08.12.2022, з 09.12.2022 по 23.12.2022, що підтверджується копіями листків непрацездатності, які були надіслані на адресу роботодавця.

Однак, належних виплат від відповідача вона не отримала, трудова не була видана, також їй не відомо про прийняте рішення стосовно її звільнення.

Також зазначає, що оскільки мало місце порушення її законних прав на працю, спричинене затримкою у видачі трудової книжки, не проведенням розрахунків та не виплатою усіх належних виплат, а також те, що відстоювання своїх прав позивачем відбувається протягом лікування її хвороби з причин, які не залежали від її волі, допущені порушення з боку відповідача, негативно вплинула на психоемоційний її стан, порушило нормальні життєві зв`язки, що вимагало у неї додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення порушеного права. Через невиплату належних їй сум по заробітній платі вона змушена економити на продуктах харчуванні, одязі, медикаментах, що потрібні їй для лікування.

Відсутність трудової книжки позбавила її права на отримання пенсійних виплат. Розмір моральної шкоди вона оцінює в 50000 грн.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно просить суд з 07.02.2023 вважати її звільненою з посади бухгалтера з виробництва ТОВ «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс», згідно її заяви за власним бажанням, про що видати відповідний наказ, та зобов`язати відповідача видати їй оригінал трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення «03.08.1981» з відповідними записами про звільнення з роботи. Стягнути з відповідача на її користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з 25, 28 лютого 2022 року, з 15 березня 2022 року по 25 серпня 2022 року включно та з 24 грудня 2022 року по 06 лютого 2023 року включно, всього за 150 робочих днів із розрахунку 361,43 грн за один робочий день в сумі 36569,38 грн та компенсацію за невикористану відпустку за період з 15.11.2021 по 21.02.2024 всього 56 днів відпустки в сумі 12806,64 грн, компенсацію за час хвороби по лікарняним листам в сумі 27602,4 грн при середньоденному заробітку 230,02 грн, середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки в розмірі 65771,91 грн моральну шкоду в розмірі 50000 грн та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ТОВ «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс», внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про її звільнення з 07 лютого 2023 року згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Стягнуто з ТОВ «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з 25, 28 лютого 2022 року, з 15 березня 2022 року по 25 серпня 2022 року та з 24 грудня 2022 року по 06 лютого 2023 року в сумі 36569,38 грн, компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 12806,64 грн, компенсацію за час хвороби по лікарняним листам в розмірі 27602,40 грн, середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки в розмірі 65771,91 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн, 1073 грн сплаченого судового збору, а всього стягнуто 147750,33 грн.

Вирішено, що стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні відпустки та виплати по лікарняним листам проводити з відрахуванням необхідних податків та зборів.

Рішення мотивовано тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків та сплати заборгованості на користь позивача та не спростував обставини, викладені в позові щодо заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні відпустки та компенсації за час хвороби по лікарняним листкам.

Щодо моральної шкоди, то суд першої інстанції, враховуючи характер та обсяг страждань позивача, яка є інвалідом другої групи, порушення її трудових прав та наявність заборгованості із заробітної плати, тривалість вимушених змін у її життєвих стосунках та їх негативні наслідки внаслідок невиплати заробітної плати, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 5000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс», вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим та таким, що прийнято при неповному з`ясуванні судом всіх обставин, невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що воєнний стан було введено на всій території України, у зв`язку з викладеними обставинами ТОВ «ІДПІ» було вимушено зупинити діяльність, а всі трудові договори з працівниками було призупинено та на даний час підприємство фактично не працює, отже не здійснює господарську діяльність. Таким чином, ТОВ «ІДПІ» взагалі не функціонує вже протягом 3 років, обладнання для проведення роботи на території підприємства відсутнє.

Зазначає, що належних доказів виконання своїх обов`язків в періоди за 25, 28 лютого 2022 року та з 15 березня 2022 року по 25 серпня 2022 року та з 24 грудня 2022 року по 06 лютого 2023 року як працівника підприємства позивач не надає.

01.04.2022 ТОВ «ІДПІ» в особі директора Дороша В. М. видано наказ № 1/к про призупинення трудових договорів у зв`язку з воєнним станом, яким призупинено дію трудових договорів без збереження заробітної плати з 01.04.2022.

Вказує, що Торгово-промислова палата України засвідчує форсмажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

ТПП України підтвердила, що обставини, які виникли з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Вважає, що вина ТОВ «ІДПІ» в затримці заробітної плати відсутня.

Відзив на апеляційну скаргу

02 червня 2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Лінніка М. С. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить суд рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» - без задоволення.

Вважає, що оскаржуване рішення є виваженим, відповідає як обставинам справи, так і нормам матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню в силі.

Зазначає, що доводи представника відповідача ТОВ «ІДПІ» фактично надумані і не спростовують докази, які були наведені при слухані справи позивачем, які досконально та прискіпливо досліджувалися судом в якості доказів по справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно даних трудової книжки № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» (ТОВ «ІДПІ») та займала посаду головного бухгалтера (т.1 а.с. 12-21).

Відповідно до листків непрацездатності серії АЛГ № 324970, АЛГ № 324985, АДЯ № 641250, АДЯ № 641240, ОСОБА_1 у період з 26.08.2022 по 06.09.2022, з 07.09.2022 по 26.09.2022, з 27.09.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 08.12.2022 та з 09.12.2022 по 23.12.2022 перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні (всього 120 днів) (т.1 а.с. 28-30, 32).

03.06.2022 Тернова Н. О. рекомендованим листом з повідомленням звернулася до директора ТОВ «ІДПІ» Дороша В. М. із заявою від 02.06.2022 з проханням видати на руки оригінал трудової книжки для оформлення документів та подачі їх до пенсійного фонду (поштове відправлення №707) (т.1 а.с. 24).

06.01.2023 на ім`я директора ТОВ ОСОБА_2 , ОСОБА_1 направила заяву з проханням надати щорічну плановану оплачувану відпустку строком на 28 днів за 2022 рік, з 09.01.2023. Поштове відправлення Укрпошти № 304 адресатом отримано 11.01.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням Укрпошти про вручення поштового відправлення (т.1 а.с. 26).

19.01.2023 ОСОБА_1 звернулася на ім`я директора ТОВ «ІДПІ» ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку із заявою про звільнення за власним бажанням з 07.02.2023, згідно зі ст. 38 КЗпП, та здійснення з нею повного розрахунку належних до виплати сум. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення з трек номером АТ Укрпошта № 753, поштове відправлення отримано адресатом 25.01.2023 (т.1 а.с. 26).

Згідно з наказом № 1/к ТОВ «ІДПІ» від 01.04.2022 про призупинення трудових договорів у зв`язку з воєнним станом, призупинено дію трудових договорів без збереження заробітної плати з 01.04.2022 до закінчення воєнного стану у зв`язку з неможливістю здійснення діяльності підприємства через збройну агресію проти України (т.1 а.с. 125).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Лінніка М. С., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (п. 4 та 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1 та ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 55 Конституції України гарантований захист судом прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина перша статті 3 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

У п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Стаття 38 Кодексу законів про працю передбачає, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

У paзi, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місцe проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в iншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом ciм`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з iншиx поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Розірвання трудового договору за ст. 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення, чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Для працівника виявлення цієї ініціативи створює лише один обов`язок - продовжувати виконання усіх умов трудового договору протягом двох тижнів від дня подання роботодавцю такої заяви. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 545/2544/13 (провадження № 61-678св17), від 04 травня 2022 року у справі № 761/16900/21 (провадження № 61-12562св21).

Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Крім того, ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 47 КЗпП України передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Відповідно до п. 2.4, п. 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58, записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці.

Згідно з п. 4.1, п. 4.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом № 58 від 29.07.1993, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

У постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 569/6979/20 (провадження № 61-429св21) зазначено: «Частиною 5 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. За змістом зазначеної норми закону середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові, якщо така затримка призвела до вимушеного прогулу працівника, тобто затримка видачі трудової книжки перешкодила його працевлаштуванню. Отже, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки».

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №712/12727/19, від 14 липня 2021 року у справі № 569/6979/20.

Як свідчать матеріали справи, 03.06.2022 ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням звернулася до директора ТОВ «ІДПІ» Дороша В. М. із заявою від 02.06.2022 з проханням видати на руки оригінал трудової книжки для оформлення документів та подачі їх до пенсійного фонду (поштове відправлення № 707).

Не отримавши жодної відповіді від роботодавця, 19.01.2023 Тернова Н. О. звернулася на ім`я директора ТОВ «ІДПІ» ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку із заявою про звільнення за власним бажанням з 07.02.2023, згідно зі ст. 38 КЗпП, та здійснення з нею повного розрахунку належних до виплати сум. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення з трек номером АТ Укрпошта 753, поштове відправлення отримано адресатом 25.01.2023.

Судом вірно встановлено та не спростовано відповідачем, що ТОВ «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» не було вжито жодних дій для виконання обов`язку з видачі наказу про звільнення, видачі трудової книжки.

При цьому, суд дійшов вірного висновку про доведення вини роботодавця у невиплаті заробітної плати позивачу у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи належних доказів на підтвердження того, що невиплата заробітної плати під час звільнення позивача відбулася з об`єктивних обставин непереборної сили.

Так, ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався, в тому числі і нас розгляду справи в суді.

У листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила, що військова агресія рф проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

24 березня 2022 року набрав чинності ЗУ від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами у період дії воєнного стану, введеного відповідно до ЗУ «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами 2 та ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до ст. ст. 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю в частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Відповідно до ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 905/857/10 та у постановах Верховного Суду від 15 лютого 2023 року в справах № 646/3570/20, № 359/3098/20, від 23 червня 2023 року в справі № 638/6855/20 зазначено, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - це сертифікат, виданий в порядку та на підставі ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на наказ № 1/к ТОВ «ІДПІ» в особі директора Дороша В. М. від 01.04.2022 про призупинення трудових договорів у зв`язку з воєнним станом, яким призупинено дію трудових договорів без збереження заробітної плати з 01.04.2022, як на спростування доводів позивача не заслуговують на увагу, адже належних та допустимих доказів того, що підприємство не мало можливості здійснювати роботу, що позивач не працювала у спірний період, суду не надано. Сертифікат Торгово-промислової палати України (уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат), як це передбачено чинним законодавством України, та який був би підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язань перед позивачем суду також не надано.

Відтак, ТОВ «ІДПІ» не доведено унеможливлення виконання ним обов`язків, передбачених законодавством України про працю, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Крім того, відповідачем не спростовано доводи ОСОБА_1 та покази свідків про те, що позивач працювала у ТОВ «ІДПІ» в спірний період, незважаючи на наявність наказу № 1/к ТОВ «ІДПІ» від 01.04.2022.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для внесення до трудової книжки ОСОБА_1 запису про її звільнення саме з 07 лютого 2023 року, тобто з дня, коли позивач повідомила відповідача про звільнення за власним бажанням, згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України та стягненню на її користь середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період з 07.02.2023 по 21.02.2024 в розмірі 65771,91 грн.

Згідно з доводами позивача, заборгованість відповідача по заробітній платі становить 36569,38 грн за період з 25, 28 лютого 2022 року, з 15 березня 2022 року по 25 серпня 2022 року та з 24 грудня 2022 року по 06 лютого 2023 року, всього за 150 робочих днів із розрахунку 361,43 грн за один робочий день, компенсація за невикористані дні відпустки 56 днів за період з 15.11.2021 по 21.02.2024 складає 12806,64 грн, а також компенсація за час хвороби по лікарняним листкам в розмірі 27602,40 грн.

Відповідач, ні під час розгляду спору судом першої інстанції, ні під час перегляду справи апеляційним судом, не спростував наданий ОСОБА_1 розрахунок та не надавав власного розрахунку.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що апеляційна скарга взагалі не містить доводів щодо правильності розрахунків наданих позивачем.

Щодо моральної шкоди, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підтвердження факту порушення законних прав позивача, яке полягало в неотриманні нею наказу про звільнення, трудової книжки, неможливість бути звільненою за власним бажанням, що призвело до моральних страждань, втрати ОСОБА_1 нормальних життєвих зв`язків, вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що спричинило їй завдання моральної шкоди, та з урахуванням характеру та обсягу страждань перенесених позивачем, вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, існування порушеного трудового права протягом тривалого часу, справедливо визначив суму компенсації моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є також без підставними і не заслуговують на увагу.

Таким чином, вирішуючи спір суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263-264 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заявленого позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги встановлених судом першої інстанції обставин не спростовують, не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 23 червня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова