УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року

м. Київ

справа № 2-1597/2010

провадження № 61-7501ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Реалайнс Фінанс»,

боржник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство«ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 лютого 2025 року у складі судді Просіної Я. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 травня 2025 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Бутенко С. Б., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Реалайнс Фінанс» (далі - ТОВ «Реалайнс Фінанс») звернулося до суду із заявою, у якій просило замінити стягувача у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 із Публічного акціонерного товариства«ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») на заявника, як його правонаступника.

Заява мотивована тим, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 жовтня 2010 року (справа № 2-1597/10) стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість по кредитній лінії № CrL-SMED/016/2008 від 07 березня 2008 року станом на 22 березня 2010 року у розмірі 357 777,36 грн; а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 700,00 грн та 120,00 грн за ІТЗ по розгляду справи.

Указаним судовим рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором № РМ-SMED04/016/2008/1 та № РМ-SMED04/016/2008/2 від 07 березня 2008 року на нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 210,2 кв. м - іпотекодавець ОСОБА_5 ; загальною площею 13,0 кв. м - іпотекодавець ОСОБА_6 , для оформлення продажу цих об`єктів нерухомого майна, витягів БТІ, оригіналів дублікатів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, права підпису договорів купівлі-продажу цих об`єктів нерухомого майна.

Судом видано виконавчі листи відносно боржника ОСОБА_1 , виконавче провадження за якими відкрито постановами приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. від 02 червня 2021 року ВП № НОМЕР_1, ВП № НОМЕР_2 примусове виконання їх наразі триває.

Виконавчі листи відносно інших боржників на примусовому виконанні не перебувають.

10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким останнє набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 березня 2008 року № CrL-SMED/016/2008, а також за договорами іпотеки № РМ-SMED04/016/2008/1 та № РМ-SMED04/016/2008/2 від 07 березня 2008 року.

03 червня 2024 року ТОВ «Факторинг Україна» відступило право вимоги за такими договорами на користь ТОВ «Реалайнс Фінанс», про що укладено договір факторингу № 03/06/2024. Сторонами зобов`язання виконано його істотні умови. Відтак, ним, заявником, набуто право вимоги до боржників як за кредитним договором, так і за договорами іпотеки, а тому на підставі статті 442 ЦПК України просить замінити вибулу сторону стягувача у виконавчих провадженнях НОМЕР_3, НОМЕР_4.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 лютого 2025 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 15 травня 2025 року, заяву ТОВ «Реалайнс Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Замінено стягувача - ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника - ТОВ «Реалайнс Фінанс» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором № CrL-SMED/016/2008 від 07 березня 2008 року.

Замінено стягувача - ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника - ТОВ «Реалайнс Фінанс» у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 1 700,00 грн судового збору та 120,00 грн за інформаційно технічне забезпечення по розгляду справи.

У червні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 травня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судам норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Реалайнс Фінанс» .

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій невірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у 2010 році позов задоволено на користь ПАТ «ОТП «Банк», виконавчі листи видані також на ім`я ПАТ «ОТП Банк», яке і пред`явило їх до примусового виконання. Натомість, до суду із заявою про заміну сторони стягувача звернулося ТОВ «Реалайнс Фінанс», правонаступник ТОВ «Факторинг Україна», який з моменту постановлення судового рішення не мав жодного відношення до первинного кредитора. Відтак, ТОВ «Реалайнс Фінанс» не є правонаступником ПАТ «ОТП Банк».

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2., зміст ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 лютого 2025 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 15 травня 2025 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша, друга статті 442 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «По виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої

особи - правонаступника.

Процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Отже, особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Водночас, заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, в тому числі, до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.

Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення.

Як вже зазначалося, на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20), від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), а також у постановах Верховного Суду: від 23 лютого 2022 року в справі № 242/2770/18 (провадження № 61-10061св21), від 07 червня 2022 року у справі № 2-844/10 (провадження № 61-17839св20).

Крім того, у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) Велика Палата Верховного Суду вказала на наступне: «Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 201/16014/13-ц (провадження № 61-9098сво20) вказано, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.

Встановивши факт відступлення права вимоги за кредитними договорами від 31 жовтня 2007 року № 014/0031/82/82982, від 28 серпня 2008 року № 010/14-10/437 G98, наявність відкритого виконавчого провадження і врахувавши наведені висновки Верховного Суду щодо застосування норм права до подібних правовідносин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги є підставою для правонаступництва у цивільних відносинах і такий правонаступник кредитора має право звертатися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Наведене, у свою чергу, є підставою, передбаченою частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», для заміни стягувача у справі.

Задовольняючи заяву ТОВ «Реалайнс Фінанс», суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вказав, що заявник внаслідок відступлення права вимоги набув статусу нового кредитора та, відповідно, відбулося правонаступництво стягувача у виконавчому провадженні за рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 жовтня 2010 року у справі № 2-1597/10.

Верховний Суд відхиляє аргумент касаційної скарги, що ТОВ «Реалайнс Фінанс» є правонаступником ТОВ «Факторинг Україна», який з моменту постановлення судового рішення не мав жодного відношення до первинного кредитора, а отже не набув права вимоги до ОСОБА_1 , апеляційним судом встановлено правомірність відступлення ПАТ «ОТП Банк» права вимоги за кредитним договором № CrL-SMED/016/2008 від 07 березня 2008 року на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 10 грудня 2010 року, яким установлено правонаступництво товариства у зобов`язанні, примусове виконання за яким триває. Відтак, правльно виснував, що незалежно від того, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не ініціювало питання заміни стягувача у ВП № НОМЕР_1, ВП № НОМЕР_2, заявник ТОВ «Реалайнс Фінанс», як його правонаступник, набув право на звернення в суд із цією заявою, вказавши стягувача, якого слід замінити - ПАТ «ОТП Банк», що відповідає відомостям АСВП.

Наведені доводи касаційної скарги стосуються законності договору факторингу про відступлення права вимоги, водночас, як вже зазначено, під час вирішення питання про заміну сторони суд не здійснює оцінку законності правочину, за яким відбулася заміна правонаступника, при цьому діє презумпція правомірності договору допоки не буде встановлено протилежного.

Інші доводи касаційної скарги, які є аналогічними тим, що були викладені

в апеляційній скарзі і їм дана належна правова оцінка, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом та зводяться до власного тлумачення норм матеріального та процесуального права.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 лютого 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 травня 2025 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Реалайнс Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович, боржник - ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник