Ухвала

Іменем України

30 травня 2025 року

м. Київ

справа № 490/5763/19

провадження № 61-6654ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Лушниковим Василем Петровичем, на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2024 року в складі судді Шолох Л. М., та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Крамаренко Т. В., Самчишиної Н. В., Серебрякової Т. В., в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про здійснення процесуального правонаступництва та поворот виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Міжнародний резервний Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Зоря Владленівна, Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_1 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ТОВ «ФК «Форінт» звернулося з заявою про здійснення процесуального правонаступництва та поворот виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 до АТ «Міжнародний резервний Банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової З. В., Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до АТ «Міжнародний резервний Банк», який є правонаступником АТ «Сбербанк», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та зняття арешту з майна. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 04 жовтня 2012 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З. В., зареєстрованого в реєстрі за № 719, яким звернуто стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» в розмірі 13 671 803,03 грн шляхом звернення стягнення на наступне майно: нежитлові приміщення магазину, які складаються з літ. «А» нежитлові приміщення 1-го поверху та сходові клітини площею 171,8 кв. м; нежитлові приміщення підповерху площею 153,2 кв. м, нежитлові приміщення 2-го поверху і сходова клітина площею 448,4 кв. м в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 773,40 кв. м. У задоволенні вимог про зняття арешту з вищевказаного майна, накладеного постановою від 05 січня 2019 року у виконавчому провадженні НОМЕР_5 відмовлено.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Квашенко С.С. від 24 серпня 2022 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого напису №719, виданого 04 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З. В.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2023 року задоволено апеляційну скаргу АТ «Міжнародний резервний Банк». Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до АТ «Сбербанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Постановою Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану в її інтересах адвокатом Мотельчук Ю.І. залишено без задоволення. Постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2023 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 до АТ «Сбербанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишено без змін.

27 травня 2024 року між АТ «Міжнародний резервний Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено Договір № GL3N225744 про відступлення прав вимоги, на підставі протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-537 від 28 березня 2024 року, відповідно до умов якого Банк відступив Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів та дебіторів зазначених у Додатку №1 та Додатку 2 до цього Договору.

У зв`язку з чим АТ «Міжнародний резервний Банк» перестав бути кредитодавцем за кредитними та іпотечними договорами, які послугували підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса, що виступає предметом даного спору, а ТОВ «ФК «Форінт» набуло прав нового кредитора та відповідача в цих правовідносинах.

Скасування постанови про закінчення виконавчого провадження є єдиною законною підставою для відновлення виконавчого провадження (стаття 41 Закону України «Про виконавче провадження»), що в повній мірі узгоджується з механізмом інституту повороту виконання рішення суду та відновлює первісне становище відповідача, яке існувало до виконання рішення суду, яке в подальшому було скасовано судом апеляційної інстанції у цій справі.

ТОВ «ФК «Форінт» просило:

залучити до участі у справі № 490/5763/19 за позовом ОСОБА_2 до АТ «Міжнародний резервний Банк», за участю третіх осіб - які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльової З. В., Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, здійснивши процесуальне правонаступництво відповідача АТ «Міжнародний Резервний Банк» на правонаступника ТОВ «ФК «Форінт»;

здійснити поворот виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року № 490/5763/19 шляхом скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Квашенко С. С. про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_6 із примусового виконання виконавчого напису № 719, виданого 04 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З. В.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2024 року:

заяву ТОВ «ФК «Форінт» задоволено.

залучено до участі у справі № 490/5763/19 за позовом ОСОБА_2 до АТ «Сбербанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова З. В., Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_1, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, правонаступника відповідача АТ «Міжнародний резервний Банк» (АТ «Сбербанк»), замінивши відповідача на ТОВ «ФК «Форінт»;

здійснено поворот виконання рішення Центрального районного суд м. Миколаєва від 13 грудня 2022 року у справі № 490/5763/19 шляхом скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Квашенко С. С. від 24 серпня 2022 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_6 з виконання виконавчого напису виконання виконавчого напису № 719, виданого 04 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З. В.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

10 квітня 2024 року ТОВ «ФК «Форінт» придбало активи з прав вимоги, зокрема, і за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2024 року задоволено заяву ТОВ «ФК «Форінт» та залучено до участі у справі № 490/5241/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний Банк» (АТ «Сбербанк»), треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бочкарьова А. В., ТОВ «Гипроград», Департамент державної виконавчої служби, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, правонаступника відповідача Акціонерного товариств «Міжнародний резервний Банк» (АТ «Сбербанк»), замінивши відповідача на ТОВ «ФК «Форінт»;

27 травня 2024 року між АТ «Міжнародний резервний Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено Договір № GL3N225744 про відступлення прав вимоги, на підставі протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-537 від 28 березня 2024 року, відповідно до умов якого Банк відступив Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів та дебіторів зазначених у Додатку №1 та Додатку 2 до цього Договору;

з дати відступлення права вимоги, а саме, з 27 травня 2024 року АТ «Міжнародний резервний Банк» перестало бути кредитором, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Форінт» став новим кредитором за Кредитним договором №04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року та Договором іпотеки від 24 червня 2008 року за № 1508;

згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Відповідно до Розділу VI ЦПК України «Поворот виконання рішення» відносяться до процесуального питання, пов`язаного з виконання рішень суду у цивільних справах, яке вирішується судомна стадії судового процесу, а саме, під час ухвалення рішення по суті спору або за окремою заявою відповідача, якщо таке питання не вирішувалось судом під час постановлення рішення по суті спору. Єдиним та ефективним способом відновлення прав заявника є поворот виконання рішення суду, який є стадією судового процесу, тому суд вважав за необхідне задовольнити заяву про залучення до участі у справі правонаступника відповідача, здійснивши процесуальне правонаступництво відповідача АТ «Міжнародний резервний Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Форінт»;

питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони (частина 1 статті 444 ЦПК України). Відповідно до частини 9 статті 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Конституційний суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 вказав, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала;

суд зазначив про слушність посилань заявника щодо його законодавчого обмеження повторного пред`явлення виконавчого напису до примусового виконання у разі його закінчення, у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження», крім випадку скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, що є підставою для відновлення закінченого виконавчого провадження. Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення;

матеріалами та обставинами справи підтверджується , що на час звернення до суду з вказаною заявою ефективним та належним способом для поновлення прав відповідача - є відновлення закінченого виконавчого провадження, що узгоджується із інститутом повороту виконання рішення суду. Тому суд зробив висновок, що заява про поворот виконання рішення суду підлягає задоволенню шляхом скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження із примусового виконання виконавчого напису, оскільки відновлює первісне становища відповідача, яке існувало до виконання рішення суду, яке в подальшому було скасовано у апеляційному порядку.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Лушниковим В. П. задоволено частково;

ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2024 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення;

заяву ТОВ «ФК «Форінт» задоволено;

залучено до участі у справі № 490/5763/19 за позовом ОСОБА_2 до АТ «Міжнародний резервний Банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової З. В., Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_1, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, правонаступника відповідача АТ «Міжнародний резервний Банк» (АТ «Сбербанк»), замінивши відповідача на ТОВ «ФК «Форінт»;

здійснено поворот виконання рішення Центрального районного суд м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року у справі № 490/5763/19 шляхом скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Квашенка С. С. від 24 серпня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого напису № 719, виданого 04 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З. В. про звернення стягнення на наступне майно: нежитлові приміщення магазину, які складаються з літ. «А» нежитлові приміщення 1-го поверху та сходові клітини площею 171,8 кв. м; нежитлові приміщення підповерху площею 153,2 кв. м, нежитлові приміщення 2-го поверху і сходова клітина площею 448,4 кв. м в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 773,40 кв. м.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

суд першої інстанції, не повідомивши, зокрема ОСОБА_1 належним чином про час і місце розгляду заяви, фактично позбавив його права на участь в судовому засіданні, надання доказів та заперечень проти поданої заяви. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд. Зазначених вимог закону судом не було дотримано, наведені вище обставини залишилися поза увагою, що призвело до порушення норм процесуального права, прав ОСОБА_1 , на що він посилається в апеляційній скарзі, тому відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України ухвалу суду слід скасувати і ухвалити нове судове рішення;

27 травня 2024 року за умовами договору № GL3N225744 про відступлення прав вимоги, на підставі протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-537 від 28 березня 2024 року, АТ «Міжнародний резервний Банк» відступив новому кредитору ТОВ «ФК «Форінт», а новий кредитор набув належні банку права вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року та договором іпотеки від 24 червня 2008 року, які були підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, що є предметом позову у межах даної цивільної справи. Отже, з урахуванням встановленого та положення статей 512, 514 ЦК України та статті 55 ЦПК України щодо наданого договору № GL3N225744 про відступлення прав вимоги, на підставі протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-537 від 28 березня 2024 року та додатків до нього колегія вважає за можливе залучити до участі у справі № 490/5763/19 за позовом ОСОБА_2 до АТ «Міжнародний резервний Банк» правонаступника відповідача - ТОВ «ФК «Форінт»;

доводи апеляційної скарги проте, що надана ТОВ «ФК «Форінт» платіжна інструкція не відповідає критеріям доказу, зокрема достовірності, оскільки в ній відсутній підпис платника та відмітка про виконання платіжної операції надавачем платіжних послуг, а тому не підтверджує факт виконання умов Договору щодо сплати ціни договору та підтвердження правонаступництва у матеріальному правовідношенні не заслуговують на увагу. Правильність заповнення реквізитів платіжної інструкції надавачем платіжних послуг платника із застосуванням технічних засобів платник засвідчує власноручним/електронним підписом. Як на підтвердження оплати за активи АТ «МР Банк» з права вимоги за кредитним договором № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року ТОВ «ФК «Форінт» надало копію платіжної інструкції від 10 квітня 2024 року № 12588147, за якою було сплачено ціну продажу активів/лоту у розмірі 16 506 652,60 грн. Надана платіжна інструкція містить реквізити, передбачені пунктом 37 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, зокрема: дату складання і номер (від 10 квітня 2024 року № 12588147); код платника та номер його рахунку ( НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ); найменування надавача платіжних послуг платника (АТ «ОТП Банк»); суму цифрами та словами (16 506 652,60 грн (шістнадцять мільйонів п`ятсот шість тисяч шістсот п`ятдесят дві гривні 60 копійок); призначення платежу (04;;GL3N225744; Протокол № GFD001-UA-537 від 28 березня 2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Форінт» код за ,ціна продажу 16 506 652,60 грн без ПДВ.); підпис платника; код отримувача та номер його рахунку ( НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ); найменування надавача платіжних послуг отримувача (Національний банк України). Копія цієї платіжної інструкції засвідчена представником ТОВ «ФК «Форінт». З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що надана заявником копія платіжної інструкції від 10 квітня 2024 року № 12588147, за якою було сплачено ціну продажу активів/лоту у розмірі 16 506 652, 60 грн, є належним доказом на підтвердження виконання умов Договору від 27 травня 2024 року № GL3N225744 про відступлення прав вимоги, на підставі протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-537 від 28 березня 2024 року;

під час апеляційного розгляду представником ТОВ «ФК «Форінт» була надана виписка, яка формована 27 березня 2025 року по особовим рахункам АТ «Міжнародний резервний Банк» за 10 квітня 2024 року, в якій зазначено платник ТОВ «ФК «Форінт» на суму 16 506 652,60 грн. Доказів на спростування списання з рахунку ТОВ «ФК «Форінт» та зарахування цієї суми коштів на рахунок отримувача, представник ОСОБА_1 не надав, що є процесуальним обов`язком учасника справи на підтвердження своїх заперечень;

безпідставні доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів настання відкладальної обставини, а саме - укладення договорів купівлі-продажу щодо майна та майнових прав/прав вимоги за кредитним договором й договором іпотеки, стороною яких є скаржник, оскільки в матеріалах справи наявні відповідні копії договорів від 27 травня 2024 року, укладених між АТ «Міжнародний резервний Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» (договір № GL3N225744 про відступлення прав вимоги), між ТОВ «ФК «Форінт» та ПАТ «Промінвестбанк» (Договір № GL3N225744 про відступлення прав вимоги), між ТОВ «ФК «Форінт» та АТ «Мегабанк» (Договір № GL3N225744 про відступлення прав вимоги), які увійшли до складу пулу відповідно до протоколу електронного аукціону № GFD001UA-537, сформованого 28 березня 2024 року, за якими було сплачено ціну продажу активів/лоту у загальному розмірі 17 128 583,05 грн, що підтверджується платіжними інструкціями за № 12588147, за № 12588148 та за № 12588149 від 10 квітня 2024 року;

помилковими є доводи про неукладеність зазначених договорів, оскільки вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Тому колегія виходить із правомірності правочинів, укладених ТОВ «ФК «Форінт»;

заява ТОВ «ФК «Форінт» про поворот виконання рішення суду підлягає задоволенню шляхом скасування постанови державного виконавця від 24 серпня 2022 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 719, виданого 04 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З.В.

23 травня 2025 року ОСОБА_1 через Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Лушниковим В. В., на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суди не звернули уваги на обов`язкові умови договору - настання двох відкладальних умов: укладення договору та вирішальної умови - набуття прав вимоги новим кредитором (отримання коштів за продаж активів);

не надано документів, які підтверджують проведення та завершення платіжної операції з перерахування коштів від ТОВ «ФК «Форінт» на рахунок АТ «МР Банк». Платіжна інструкція не містить підпису платника;

у виписці по особовим рахункам АТ «Міжнародний резервний Банк» за 10 квітня 2024 року відсутня печатка банку;

відсутність доказів проведення розрахунків за договором відступлення права вимоги є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони правонаступником;

у порушення норм процесуального права суди визнали копію платіжної інструкції від 10 квітня 2024 року № 12588147, як допустимий та достатній доказ сплати ціну продажу активу у розмірі 16 506 652,60 грн;

до заявника не перейшло право вимоги у зв`язку з відсутністю доказів виконання умов договору та настання відкладальної обставини, яка встановлює перехід цих прав до ТОВ «ФК Форінт», а саме - списання з його рахунку коштів та отримання цих коштів АТ «МР Банк»;

за рішенням Центрального районного суд м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року у справі № 490/5763/19, яким було визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, поворот виконання є неможливим.

У відкритті касаційного провадження на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року в частині повороту виконання рішення суду слід відмовити з таких мотивів.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку (пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України).

Оскарження ухвали щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення та щодо повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення передбачено пунктами 19 та 29 частини першої статті 353 ЦПК України.

Оскарження ухвал суду першої інстанції щодо повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення, після їх перегляду в апеляційному суді, у статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено (див. ухвали Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 296/2427/12-ц (провадження № 61 -3679ск18), від 26 квітня 2019 року у справа № 331/6113/16-ц (провадження № 61-30004ск18), від 03 листопада 2020 року у справі № 127/21712/14-ц (провадження № 61-15428ск20), від 18 листопада 2021 року у справі №711/1542/17 (провадження № 61-17614ск21), від 21 січня 2022 року у справі № 712/7071/16-ц (провадження № 61-19237ск21), від 01 червня 2023 року у справі № 335/4419/19 (провадження № 61-7170ск23) та інші).

Ухвала суду першої інстанції щодо повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення після перегляду в апеляційному порядку оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки це не передбачено пунктом другим частини першої статті 389 ЦПК України. Самостійним предметом перегляду у касаційному порядку не може бути і постанова апеляційного суду, прийнята за результатами апеляційного перегляду такої ухвали (див. ухвали Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року в справі № 754/4900/16-ц (провадження № 61 -14044ск20), від 21 січня 2022року в справі № 712/7071/16- ц (провадження № 61 -19237ск21)).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2024 року та постанова Миколаївського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року в частині повороту виконання рішення суду не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року в частині правонаступництва належить відмовити з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року в справі № 490/5763/19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102055147), задоволено частково позов ОСОБА_2 до АТ «Міжнародний резервний Банк» (АТ «Сбербанк») про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та зняття арешту з майна. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 04 жовтня 2012 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З. В., зареєстрованого в реєстрі за №719, яким звернуто стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» в розмірі 13 671 803,03 грн шляхом звернення стягнення на наступне майно: нежитлові приміщення магазину, які складаються з літ. «А» нежитлові приміщення 1-го поверху та сходові клітини площею 171,8 кв. м.; нежитлові приміщення підповерху площею 153,2 кв. м, нежитлові приміщення 2-го поверху і сходова клітина площею 448,4 кв. м в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 773,40 кв. м. У задоволенні вимог про зняття арешту з вищевказаного майна, накладеного постановою від 05 січня 2019 року у виконавчому провадженні НОМЕР_5 відмовлено.

Постановою головного державного виконавця ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Квашенко С. С. від 24 серпня 2022 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого напису № 719, виданого 04 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З. В.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2023 року в справі № 490/5763/19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112056471) апеляційну скаргу АТ «Міжнародний резервний Банк» задоволено. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до АТ «Сбербанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова З. В., Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_1 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Постановою Верховного суду від 18 жовтня 2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114357338) касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якої діяла адвоката Мотельчук Ю.І. залишено без задоволення, а постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2023 року залишено без змін.

28 березня 2024 року відбувся продаж пулу активів АТ «Мегабанк», АТ «Міжнародний резервний Банк» та ПАТ «Промінвестбанк», що складається з прав вимоги за кредитними договорами, укладеними з фізичними особами, в тому числі, активу АТ «Міжнародний резервний Банк» з права вимоги за кредитним договором № 04-В/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року, укладеного з ОСОБА_1 (для забезпечення виконання умов цього договору із ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №1508 від 24 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О. М.).

Згідно протоколу електронного аукціону №№ GFD001-UA-537 від 28 березня 2024 року переможцем продажу вказаного активу з права вимоги, в тому числі, за вказаним кредитним договором, який виступає предметом даного спору, стало ТОВ «ФК «Форінт».

10 квітня 2024 року ТОВ «ФК «Форінт», яке придбало активи з прав вимоги, зокрема, і за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 №16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року було сплачено ціну продажу активів/лоту у загальному розмірі 17 128 583,05 грн про що свідчать платіжні інструкції від 10 квітня 2024 року №12588147, №12588148, №12588149.

27 травня 2024 року між АТ «Міжнародний резервний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» укладено договір №GL3N225744 про відступлення прав вимоги, на підставі протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-537 від 28 березня 2024 року, відповідно до умов якого банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів та дебіторів зазначених у додатку №1 та додатку 2 до цього договору.

Відповідно до додатку № 1 до договору відступлення вимоги, вказано, що право вимоги відступлено і зокрема за договором іпотеки №1508 від 24 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О. М., укладеним із ОСОБА_2 .

У пункті 2 договору передбачено, що новий кредитор, в день настання відкладальної обставини відповідно до пункту 181 цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 5 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у додатку №2 до цього договору, право вимагати сплати неустойок, пені, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 ЦК України (індекс інфляції, 3,0% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, право вимагати застосуванню наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із боржниками, права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство боржників, виконавчих проваджень щодо боржників, в тому числі щодо майна боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього договору, права вимоги за мировими угодами із боржниками, договорами з арбітражними керуючими боржників, охоронними організаціями, права участі в комітеті кредиторів боржників, тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №2 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

Відповідно до п. 181.1. договору, сторони домовились, що цей договір укладається з відкладальною обставиною (в розумінні частини першої статті 212 ЦК України) та набуває чинності (є укладеним) та породжує права й обов`язки у Сторін виключно після настання сукупності наступних обставин (далі та вище за текстом - відкладальна обставина): підписання цього договору сторонами та укладення новим кредитором договорів купівлі-продажу (договорів відступлення прав вимоги) щодо усього майна та майнових прав/прав вимоги, які входять до складу пулу відповідно до протоколу електронного аукціону, переможцем якого став новий кредитор, №GFD001-UA-537, сформованого 28 березня 2024 року.

Взаємні права та обов`язки сторін за цим договором виникають з моменту настання відкладальної обставини. Права вимоги переходять від банка до нового кредитора після настання відкладальної обставини. До моменту настання відкладальної обставини права вимоги належать банку. Сторони домовились, що у випадку, не настання відкладальної обставини до 27 травня 2024 року включно, права та обов`язки у сторін за цим договором не виникають, та права вимоги на підставі цього договору до нового кредитора не переходять.

При цьому, датою набуття чинності (моментом укладення) цим (цього) договором (договору) буде вважатися дата укладення новим кредитором останнього з договорів купівлі-продажу (відступлення прав вимоги) майна/майнових прав/прав вимоги, які входять до складу пулу відповідно до протоколу електронного аукціону, переможцем якого став новий кредитор, GFD001UA-537, сформованого 28 березня 2024 року.

Згідно додатку № 1 та додатку № 2 до договору № GL3N225744 відступлення прав вимоги від 27 травня 2024 року, які є невід`ємними частинами договору, ТОВ «ФК «Форінт» відступлено заборгованість боржників, в тому числі за кредитним договором №16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року, укладеного з ОСОБА_1 (позичальником), та договором іпотеки від 24 червня 2008 року, укладеного з ОСОБА_2 (іпотекодавцем), посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О. М. та зареєстровано в реєстрі за № 717.

27 травня 2024 року між ТОВ «ФК «Форінт» та ПАТ «Промінвестбанк» було укладено договір № GL3N225744 про відступлення прав вимоги, також, цією ж датою, між ТОВ «ФК «Форінт» та АТ «Мегабанк» укладено договір № GL3N225744 про відступлення прав вимоги, які увійшли до складу пулу відповідно до протоколу електронного аукціону №GFD001UA-537, сформованого 28 березня 2024 року.

З дати відступлення права вимоги, а саме - з 27 травня 2024 року АТ «МР Банк» перестало бути кредитором, а ТОВ «ФК «Форінт» став новим кредитором за кредитним договором № №16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року та договором іпотеки від 24 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О. М. та зареєстровано в реєстрі за № 1508, які були підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, що є предметом позову у межах даної цивільної справи.

Апеляційний суд встановив, що на підтвердження оплати за активи АТ «МР Банк» з права вимоги за кредитним договором № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року ТОВ «ФК «Форінт» надало копію платіжної інструкції від 10 квітня 2024 року № 12588147, за якою було сплачено ціну продажу активів/лоту у розмірі 16 506 652,60 грн. Надана платіжна інструкція містить реквізити, передбачені пунктом 37 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, зокрема: дату складання і номер (від 10 квітня 2024 року № 12588147); код платника та номер його рахунку ( НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ); найменування надавача платіжних послуг платника (АТ «ОТП Банк»); суму цифрами та словами (16 506 652,60 грн (шістнадцять мільйонів п`ятсот шість тисяч шістсот п`ятдесят дві гривні 60 копійок); призначення платежу (04;;GL3N225744; Протокол № GFD001-UA-537 від 28 березня 2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Форінт» код за , ціна продажу 16 506 652,60 грн без ПДВ.); підпис платника; код отримувача та номер його рахунку ( НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ); найменування надавача платіжних послуг отримувача (Національний банк України). Копія цієї платіжної інструкції засвідчена представником ТОВ «ФК «Форінт».

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України).

По своїй суті процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу відповідного суб`єкта, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього. Підставами процесуального правонаступництва можуть бути лише юридичні факти, які виникли під час судового провадження у справі, а не до його початку. Процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним правонаступництвом, оскільки воно може мати місце в тих випадках, коли права та/або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення внаслідок тих чи інших юридичних фактів переходять до правонаступника. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після заміни сторони в матеріальних правовідносинах. У частині першій статті 514 ЦК України регулюються відносини між первісним кредитором і новим кредитором, та визначається який саме обсяг прав та на яких умовах переходить до нового кредитора. Тобто частина перша статті 514 ЦК України присвячена саме матеріальному правонаступництву, а не процесуальному (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 1522/12471/12 (провадження № 61-6708св21)).

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України).

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див., зокрема, постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18), постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 листопада 2022 року в cправі № 910/3031/20)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 73 - 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року в справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) зазначено, що:

«оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України.

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що:

«вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у цій справі.

Судами не встановлено, що договір відступлення оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним і на відповідні обставини не посилаються учасники справи та заявник, у зв`язку з чим відмова судів першої та апеляційної інстанцій у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони (кредитора) правонаступником з підстав того, що фізична особа не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах і укладений договір не може змінити імперативні приписи законодавства, суд вважає помилковими. З огляду на наведене.

Суд вважає слушним посилання Скаржника (пункт 6.1) на відсутність в матеріалах справи документів, які б свідчили про визнання Договору відступлення недійсним, заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цього Договору».

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов) (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним» (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16 (провадження № 61-5800зпв18)). Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) вказано, що:

«71. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

72. Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

73. Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

74. Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

75. Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі № 2-127/11 (провадження № 61-1648св17) зазначено, що «скориставшись правом на врегулювання відносин у договорі, первинний кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на власний розсуд визначили момент виникнення у фактора права вимоги. Так, в пункті 4.1. укладеного між ними договору визначено, що право власності на права вимоги, які відступаються за укладеним договором, вважається таким, що перейшло від клієнта (ПАТ «УкрСиббанк») до фактора (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») в день підписання акта приймання-передачі права вимоги, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Право вимагати від боржника виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав у фактора наступає після виконання ним зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Як встановлено судами та свідчать матеріали справи, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження виконання умов пунктом 3.1. договору, відповідно до якого фінансування за відступлені права вимоги надається фактором клієнту шляхом перерахування суми фінансування на рахунок клієнта двома платежами, суди зробили правильний висновок, що заявником не було належним чином доведено факт виникнення права вимоги, що відступається за укладеним договором. Сторони договору поставили три умови щодо настання моменту виникнення права вимоги за договором факторингу, що мають одночасно настати: укладення договору факторингу, підписання акта приймання-передачі права вимоги та сплата суми фінансування на рахунок клієнта. Враховуючи недоведеність заявником перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій були позбавленні правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до заінтересованої особи. Тягар доведення цих обставин у цьому провадженні покладається на заінтересовану особу, яка саме й звернулася із згаданими вимогами до суду, оскільки частиною третьою статті 10 ЦПК України та частиною першою статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що Як встановлено судами, пунктом 2.2 Договору відступлення передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення розрахунків за даним договором відповідно до розділу 4 цього Договору, пунктом 4.1.1 якого визначено, що ціна договору в повному обсязі сплачена на момент укладення договору. В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за Договором. Наведені обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14. З огляду на викладене, за відсутності відповідних доказів здійснення оплати за відступлене право вимоги, посилання Скаржника (підпункт 6.2) на те, що ціна Договору відступлення оплачена до моменту укладення цього Договору і цей пункт має обов`язкову силу для учасників відповідних цивільних правовідносин, Суд вважає необґрунтованим. Суд апеляційної інстанції критично оцінив пункт 4.1.1 Договору відступлення, згідно з яким ціна договору в повному обсязі сплачена Новим кредитором на час укладення Договору відступлення, тобто не визнав це положення достатнім доказом на підтвердження зазначеної обставини. Верховний Суд, розглядаючи справу в межах, визначених статтею 300 ГПК України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Враховуючи викладене, Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну сторони її правонаступником».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Апеляційний суд встановив, що: 27 травня 2024 року за умовами договору № GL3N225744 про відступлення прав вимоги, на підставі протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-537 від 28 березня 2024 року, АТ «Міжнародний резервний Банк» відступив новому кредитору ТОВ «ФК «Форінт», а новий кредитор набув належні банку права вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 16-Н/08/19/ФО/П від 24 червня 2008 року та договором іпотеки від 24 червня 2008 року; на підтвердження оплати за активи АТ «МР Банк» з права вимоги за кредитним договором № 04-В/08/19/ФО/П від 03 квітня 2008 року ТОВ «ФК «Форінт» надало копію платіжної інструкції від 10 квітня 2024 року № 12588147, за якою було сплачено ціну продажу активів/лоту у розмірі 16 506 652,60 грн. Надана платіжна інструкція містить реквізити, передбачені пунктом 37 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, зокрема: дату складання і номер (від 10 квітня 2024 року № 12588147); код платника та номер його рахунку ( НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ); найменування надавача платіжних послуг платника (АТ «ОТП Банк»); суму цифрами та словами (16 506 652,60 грн (шістнадцять мільйонів п`ятсот шість тисяч шістсот п`ятдесят дві гривні 60 копійок); призначення платежу (04;;GL3N225744; Протокол № GFD001-UA-537 від 28 березня 2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Форінт» код за , ціна продажу 16 506 652,60 грн без ПДВ.); підпис платника; код отримувача та номер його рахунку ( НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ); найменування надавача платіжних послуг отримувача (Національний банк України). Копія цієї платіжної інструкції засвідчена представником ТОВ «ФК «Форінт»; у виписці від 27 березня 2025 року по особовим рахункам АТ «Міжнародний резервний Банк» за 10 квітня 2024 року зазначено платник ТОВ «ФК «Форінт» на суму 16 506 652,60 грн. Доказів на спростування списання з рахунку ТОВ «ФК «Форінт» та зарахування цієї суми коштів на рахунок отримувача, представник ОСОБА_1 не надав.

За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про задоволення заяви ТОВ «ФК «Форінт» про правонаступництво.

Посилання на висновки зроблені в постановах Верховного Суду: від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14, від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц, від 06 вересня 2023 року у справі № 466/3066/13-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14, від 03 листопада 2021 року у справі № 755/10072/19, , від 06 вересня 2023 року у справі № 466/3066/13-ц, необґрунтовані, оскільки зроблені за інших фактичних обставин.

Посилання у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду: від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16,від 03 листопада 2021 року у справі № 755/10072/19, від 29 вересня 2021 року у справі № 2-879/11необґрунтовані, оскільки не свідчать про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Аналіз змісту касаційної скарги та постанови апеляційного суду в частині правонаступництва свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права в цій частині є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Лушниковим Василем Петровичем, на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про здійснення процесуального правонаступництва та поворот виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Міжнародний резервний Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Зоря Владленівна, Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_1 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков