КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/5562/24
Провадження № 2/488/1150/25
УХВАЛА

Іменем України

13.06.2025 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі представника Міністерства юстиції України про стягнення моральної шкоди завданої порушенням прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності, внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідачів: держави Україна та держави російська федерація, в якому просив суд стягнути з держави Російська Федерація на свою користь в рахунок одноразового відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 500 000,00 гривень, а також стягнути з держави Україна в рахунок одноразового відшкодування 1,00 гривню моральної шкоди, завданої йому порушенням його права на мир та 1,00 гривню за порушення його права на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків, а всього разом 2,00 гривні Судові витрати просив покласти на Відповідачів.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.12.2024 року матеріали вказаної позовної заяви залишено без руху, та надано термін для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позову без руху у відповідності до положень ст. 185 ЦПК України.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.01.2025 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі представника Міністерства юстиції України, держави російська федерація в особі посольства держави російська федерація в Польщі, про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав внаслідок військової агресії та окупацією російською федерацією частини території України, порушення прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності, внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків, були повернути позивачеві, у зв`язку з тим ,що недоліки позивачем усунуті не були, у зв`язку з чим заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду 13.02.2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на незаконність постановленої ухвали, просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18.03.2025 року ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.01.2025 року в частині повернення позовної заяви ОСОБА_1 до держави Україна про стягнення моральної шкоди скасувати і направити справу в частині цих позовних вимог для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначену ухвалу суду першої інстанції в частині повернення заявнику ОСОБА_1 позовної заяви до держави російської федерації про стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 31.03.2025 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі представника Міністерства юстиції України про стягнення моральної шкоди завданої порушенням прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності, внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Окремо суд зазначає, що з метою розгляду даної заяви судом неодноразово призначалися судові засідання на 01.05.2025 року о 13:00 та 13.06.2025 року о 10:40, про які позивач був повідомлений своєчасно та належним чином.

В матеріалах справи наявні зворотні повідомлення, щодо своєчасного направлення та повідомлення позивача про дати судових засідань призначених на 01.05.2025 року, 13.06.2025 року, які повернуті до суду з відміткою вручено.

В судове засідання призначене на 13.06.2025 року, сторони повідомлені своєчасно та належним чином не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

З метою розгляду даної заяви судом неодноразово призначалися судові засідання, про які позивач був повідомлений своєчасно та належним чином.

В матеріалах справи наявні зворотні повідомлення, щодо своєчасного направлення та повідомлення позивача про дати судових засідань призначених на 01.05.2025 року та 13.06.2025 року, однак судова кореспонденція була повернута оператором поштового зв`язку «Укрпошта» до суду з відміткою про вручення.

Так, з наявних в матеріалах справи зворотних повідомлень встановлено, що 16.04.2025 року та 27.05.2025 року позивач поставив підпис про отримання судової кореспонденції власноруч, на зворотному повідомленні присутня відмітка «Шакула», що підтверджує факт вручення. Заяви про відкладення розгляду справи або повідомлення про поважні причини неявки до суду не надходили. Суд доходить висновку, що попри належне повідомлення, позивач без поважних причин повторно не з`явився в судове засідання.

Крім того, від позивача заяв про слухання справи без його участі до суду не надходило.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився, та не повідомив про поважні причини неявки.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України у разі відсутності в адресата електронного кабінету судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

В силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України, суд зазначає, що позивач, повідомлені своєчасно та належним чином, не з`явився до суду повторно без поважних причин.

При цьому, в умовах зверхнадмірного навантаження на районний суд та очікуваннями учасниками справ судових засідань по декілька місяців, сторона позивача, яка є найбільш зацікавленою в розгляді справи, не з`являлася в судові засідання, рухом справи не цікавилась.

При цьому, в призначені дати судового засідання, які відбувались під час введення в країні воєнного стану, районний суд працював в штатному режимі та здійснював розгляд всіх справ, зокрема і цивільних.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення. На цьому акцентувала увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 січня 2023 року по справі № 9901/278/21.

Згідно із ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначено в ст. 10 цього Кодексу, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Між тим, статтями 223, 257 ЦПК України врегульовано питання щодо наслідків неприбуття в судове засідання позивача.

Так, згідно із ч. 5 ст. 223, п. 3 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

В матеріалах справи не міститься заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.

Таким чином, чинний Цивільний процесуальний кодекс України імперативно встановлює, що у випадку повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

При цьому, закон жодним чином не пов`язує повторну неявку в судове засідання позивача з будь-якими об`єктивними факторами (поважними причинами) і не зобов`язує суд перевіряти причини повторної неявки та надавати їм відповідну оцінку з точки зору поважності.

Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (не залежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2 ст. 257 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 756/6049/19 (провадження № 61-4177св21) вказано, що «залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності позивача подана не була. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача. Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 19 квітня 2021 року у справі № 675/1714/19, від 26 квітня 2021 року у справі № 675/1561/19 тощо».

Враховуючи викладене, а також, зважаючи на розумні строки розгляду справ, суд вважає за доцільне залишити позов без розгляду.

Керуючись ст.ст. 13, 223, 257, 260, 353, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі представника Міністерства юстиції України про стягнення моральної шкоди завданої порушенням прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності, внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, зазначений строк обчислюється з дня вручення їй відповідної ухвали суду.

Суддя Я.А. Чернявська