ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року

м. Київ

справа № 495/1404/19

провадження № 61-7684св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури,

відповідачі: Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2022 року у складі судді Шевчук Ю. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Комлевої О. С., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року Білгород-Дністровська окружна прокуратура звернулась до суду з позовом до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення селищної ради та недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Позов мотивовано тим, що між Затоківською селищною радою і ТОВ «Кимстрой» 12 листопада 2004 року укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,3 га для будівництва оздоровчо-розважального комплексу за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, Лиманський район, зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 23 листопада 2004 року за № 04.04.506.00006.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02 квітня 2013 року у справі № 916/439/13-г за позовом прокурора в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради договір оренди розірвано, зобов`язано ТОВ «Кимстрой» повернути земельну ділянку до земель комунальної власності смт Затока.

У подальшому на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок із земель, наданих раніше у користування ТОВ «Кимстрой», проведено державну реєстрацію земельних ділянок на

АДРЕСА_1 . Після державної реєстрації земельних ділянок Затоківська селищна рада 29 грудня 2014 року прийняла рішення про відведення вказаних земельних ділянок у власність приватних осіб.

Рішенням Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 року № 2698 земельну ділянку площею 0,0654 га на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:005:0051, передано у власність ОСОБА_1 для індивідуального дачного будівництва. Державний реєстратор реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області видав свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0654 га для індивідуального дачного будівництва.

Прокурор зазначав, що розпорядження земельною ділянкою здійснено

з порушенням законодавства. З метою отримання громадянами земельної ділянки безоплатно у власність має бути виготовлено та надано на погодження відповідний проєкт землеустрою. Водночас підставою для державної реєстрації спірної земельної ділянки стала технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 2,3 га, яка раніше перебувала у користуванні ТОВ «Кимстрой» згідно з договором оренди від 12 листопада 2004 року. Цільове призначення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ТОВ «Кимстрой», було визначено як для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення. Після поділу цієї земельної ділянки Затоківська селищна рада мала розпорядитися ділянкою відповідно до цього ж цільового призначення,

а не передавати земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва. У зв`язку з цим у цьому випадку має місце формування нової земельної ділянки (з іншими межами, конфігурацією, площею та цільовим призначенням), що, у свою чергу, вимагає виготовлення такого виду документації із землеустрою, як проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва здійснено з порушенням Генерального плану смт Затока, згідно з яким спірна земельна ділянка належить до земель рекреаційного призначення.

Прокурор зазначав, що порушення інтересів територіальної громади смт Затока полягає у незаконному набутті ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку комунальної власності. Законодавство України не визначає суб`єкта контролю за законністю прийняття органом місцевого самоврядування рішень щодо відведення земельних ділянок з відповідними повноваженнями на звернення до суду з позовами. У зв`язку із цим, прокурор самостійно виступає

як позивач у цій справі.

Прокурор просив: визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 року № 2698 про передання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0654 га, кадастровий номер :02:005:0051, для індивідуального дачного будівництва, за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19 січня 2015 року № 32409487 щодо земельної ділянки площею 0,0654 га, кадастровий номер :02:005:0051, для індивідуального дачного будівництва, за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від

05 квітня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що спірна земельна ділянка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі з визначеним видом використання «для індивідуального дачного будівництва»; визначення такого виду використання земельної ділянки та внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру є офіційним та обов`язковим для використання

у відносинах, пов`язаних із відчуженням, передачею земельної ділянки. Приймаючи рішення про передання спірної земельної ділянки із визначеним кадастровим номером, цільовим призначенням земельної ділянки та видом її використання, Затоківська селищна рада не порушила вимог законодавства

в частині надання її у власність фізичній особі в межах безоплатної приватизації. Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії (за винятком земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) здійснюється її власником або користувачем самостійно. Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії не є зміною її цільового призначення, тому не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо). Розроблення детального плану на час винесення спірного рішення щодо передання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 законодавство не вимагало. Будівництво індивідуального дачного будинку, для якого відводилась спірна земельна ділянка, не суперечить Генеральному плану смт Затока, тобто не суперечить вимогам містобудівної документації на місцевому рівні та і порушує прав та інтересів третіх осіб. Прокурор обґрунтовує позовні вимоги порушеннями, які допустили орган місцевого самоврядування та його посадові особи. ОСОБА_1 жодним чином не впливав на порядок реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі, на прийняття радою рішення тощо. Прокурор не довів, яким саме чином позбавлення ОСОБА_1 права на спірну ділянку сприятиме задоволенню суспільного інтересу. Суд навів актуальну практику

у схожих правовідносинах.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишено без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від

05 квітня 2022 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновком суду першої інстанції. Апеляційний суд також вказав, що прийняття Затоківською селищною радою рішення від 29 грудня 2014 року № 2698, яким передано ОСОБА_1 у власність спірну земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, не суперечить Генеральному плану

смт Затока.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

23 травня 2024 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірна земельна ділянка, як складова частина земельної ділянки площею 2,3 га, наданої раніше у користування

ТОВ «Кимстрой», відповідно до Генерального плану смт Затока належить до земель рекреаційного призначення об`єктів стаціонарної рекреації, з цільовим призначенням для будівництва та експлуатації об`єктів рекреаційного призначення.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених

у постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 806/5308/15, від 14 липня 2020 року у справі № 916/1998/19, від 09 лютого 2022 року у справі № 295/11369/17, від 10 листопада 2021 року у справі № 495/10983/17, від

08 грудня 2021 року у справі № 495/1494/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

25 липня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Короткий зміст фактичних обставин справи

Згідно з договором оренди від 12 листопада 2004 року, укладеним між Затоківською селищною радою і ТОВ «Кимстрой», земельна ділянка площею

2,3 га, розташована за адресою: смт Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, була передана в оренду (довгострокове платне користування) на двадцять п`ять років для будівництва оздоровчо-розважального комплексу.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02 квітня 2013 року у справі № 916/439/13-г договір оренди розірвано.

На підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки площею 2,3 га, яка раніше перебувала у користуванні ТОВ «Кимстрой» на підставі договору оренди від 12 листопада 2004 року, було сформовано 32 земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери, в тому числі й земельна ділянка, кадастровий номер :02:005:0051, які передано громадянам у власність для індивідуального дачного будівництва.

Рішенням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 29 грудня 2014 року № 2698 передано ОСОБА_1

у власність земельну ділянку площею 0,0654 га, кадастровий номер :02:005:0051, для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 .

За інформацією з Державного земельного кадастру станом на 25 грудня

2014 року, земельна ділянка, кадастровий номер :02:005:0051, має таку характеристику: площа - 0,0654 га; цільове призначення - Е.07.03, для індивідуального дачного будівництва; категорія землі - землі рекреаційного призначення; вид використання земельної ділянки, - для індивідуального дачного будівництва; інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки - технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, виготовлена

20 жовтня 2014 року ФОП ОСОБА_3 ; форма власності - комунальна; орган, який зареєстрував земельну ділянку - відділ Держземагентства у м. Білгород-Дністровському; державна реєстрація земельної ділянки проведена 25 грудня 2014 року.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 19 січня 2015 року, земельна ділянка, кадастровий номер :02:005:0051, має таку характеристику: реєстраційний номер - 03; площа - 0,0654 га; дата державної реєстрації земельної ділянки - 25 грудня 2014 року; орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки - відділ Держкомзему у Білгород-Дністровському районі Одеської області; цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва; адреса - АДРЕСА_2 ; підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності, серія та номер 32409487, видане 19 січня 2015 року, видавник реєстраційна служба Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18714605 від 19 січня 2016 року; державний реєстратор - Алексєєнко В. А., реєстраційна служба Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області; форма власності - приватна; розмір частки - 1/1; власник - ОСОБА_1 .

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Відповідно до статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Згідно з частинами першою, другою статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок

у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Отже, основою для визначення цільового призначення земельної ділянки є її належність до відповідної категорії земель і відповідного способу використання.

Відповідно до абзаців першого, другого частини п`ятої статті 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання.

Статтею 50 ЗК України визначено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Відповідно до статті 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок

і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва

і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

У статті 52 ЗК України визначено, що землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

З наведених норм права випливає, що за цільовим призначенням землі України поділяються на категорії.

Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) рекреаційного призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів України від 23 липня

2010 року № 548, землі рекреаційного призначення (секція Е 07) (земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних

і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва

і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації):

07.01 Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення

07.02 Для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту

07.03 Для індивідуального дачного будівництва

07.04 Для колективного дачного будівництва

07.05 Для цілей підрозділів 07.01-07.04 та для збереження і використання земель природно-заповідного фонду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 червня 2021 року у справі

№ 925/929/19 відступила від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 05 березня 2013 року у справі № 21-417а12, від 08 квітня

2015 року у справі № 6-32цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду

від 11 вересня 2018 року у справі № 712/10864/16-а та постановах Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 701/902/17-ц, від 03 червня 2019 року у справі № 708/933/17, від 24 лютого 2020 року у справі № 701/473/17, про те, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цільового призначення такої землі.

Отже, земельним законодавством чітко встановлено, що за проєктами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури здійснюється зміна цільового призначення земельних ділянок.

Проте такої процедури для зміни виду використання земельної ділянки без зміни її категорії цільового призначення чинне законодавство не передбачає.

Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не

є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).

Ураховуючи, що зміна використання земельної ділянки з виду «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» (Розділ секція Е07, підрозділ 07.01) на вид використання «для індивідуального дачного будівництва» (розділ секція Е07, підрозділ 07.03) не призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки та відбувається у межах однієї категорії земель (землі рекреаційного призначення), Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність незаконної зміни цільового виду використання спірної земельної ділянки.

Отже, за встановлених судами обставин, зміна цільового призначення землі не відбулася, змінився лише вид використання землі в межах однієї категорії землі (землі рекреаційного призначення), що не призвело до зміни цільового призначення земельної ділянки та, відповідно, не вимагало розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження.

У частині першій статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений у статті 118 ЗК України.

Згідно з частинами першою і другою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Виходячи з результату аналізу частин п`ятої-десятої статті 79-1 ЗК України, підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Крім того, згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки також можуть передбачати поділ, об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Затоківська селищна рада, як власник земельної ділянки, мала право визначати вид її використання в межах категорії земель рекреаційного призначення. На підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки була сформована земельна ділянка з присвоєнням їй кадастрового номера :02:005:0051 та подальшою реєстрацією у Державному земельному кадастрі, яка була передана ОСОБА_1 у власність.

Враховуючи викладене, доводи прокурора про порушення вимог законодавства щодо розроблення проєкту землеустрою при переданні ОСОБА_1 земельної ділянки є необґрунтованими.

Подібні висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від

24 листопада 2021 року у справі № 495/1439/18-ц, від 11 травня 2022 року

у справі № 495/1434/18, від 22 лютого 2023 року у справі № 495/1427/18,

від 01 березня 2023 року у справі № 495/9134/16-ц, від 01 березня 2023 року

у справах № 495/6098/17 та № 495/9134/16-ц, від 05 квітня 2023 рокуу справах № 495/1422/18, № 495/10984/17 та № 495/1395/19.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених

у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду у справах, зазначених заявником у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів першої і апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє

в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, арішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 квітня 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду від

22 лютого 2024 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від

05 квітня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська