ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 673/171/25

Провадження № 22-ц/820/1822/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 06 червня 2025 року, суддя Грицишина Л.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи,

встановив:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до АТ «Українська Залізниця» про стягнення кожній по 200000 грн. моральної шкоди, завданої смертю їхнього чоловіка та батька, ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову вказали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Деражня, Хмельницької області, потяг № НОМЕР_1 скоїв наїзд на ОСОБА_4 , який від отриманих травм помер. Внаслідок його смерті дружині ОСОБА_1 та дочкам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було спричинено моральну шкоду, оскільки смерть батька та чоловіка призвела до того, що позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну, і жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася.

Було порушено звичний життєвий устрій позивачів та зруйновано емоційні зв`язки, сформовані за десятиліття спільного проживання.

Вони не зможуть отримати від батька пораду, не зможуть запросити на святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях.

Передчасна смерть ОСОБА_4 стала раптовою сильною психотравматичною подією, яка порушила їх звичний життєвий устрій, зруйнувала емоційні зв`язки, сформовані за десятиліття спільного проживання з ОСОБА_4 .

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 06.06.2025 позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська Залізниця» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 70000 грн. моральної шкоди кожній, завданої смертю ОСОБА_4 , без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Вирішено питання судових витрат.

Суд вказав, що відсутність вини локомотивної бригади та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодування дочкам та дружині загиблого ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

На думку суду, грошова компенсація в розмірі по 70000 грн. кожному з позивачів є адекватною дійсним моральним стражданням, оскільки сам факт загибелі ОСОБА_4 , який був чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на залізничній колії, під час руху поїзду, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів.

В апеляційній скарзі АТ «Українська Залізниця» просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що саме у зв`язку із протиправними діями померлого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, відбувся наїзд поїзда на нього, у зв`язку з чим підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача немає.

В суді представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи судом були повідомлені у відповідності до вимог процесуального закону.

Заслухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , є дружиною ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є його дочками.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом його смерті було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000183 від 26.09.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження №0000183 від 28.10.2021 вбачається, що 26.09.2021 року, о 06:55, на станції «Деражня», по вул. Майдан привокзальний, 12, в м Деражня Хмельницького району, вантажний потяг № НОМЕР_1 сполученням «Жмеринка-Клепарів» смертельно травмував ОСОБА_4 , який переходив залізничні колії у невстановленому місці.

Згідно з висновком експерта №86, смерть ОСОБА_4 настала від травматичної ампутації голови на рівні шиї (декапітація). Цей висновок стосовно причини смерті підтверджується виявленням при експертизі трупа потерпілого комплексу ушкоджень зазначених ділянок. В момент смерті ОСОБА_4 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, концентрація спирту в крові 2,93% проміле, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння.

Згідно з поясненнями працівників локомотивної бригади, які є працівниками виробничого підрозділу локомотивне депо Жмеринка регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», прямуючи 26.09.2021 з поїздом №2749 при електровозі ВЛ80-097, було здійснено подачу звукового сигналу та огляд зі сторони машиніста та помічника машиніста, впевнившись, що зауважень та сигналів зупинки не подано, було приведено в рух потяг.

У протоколі наради при начальнику станції Деражня від 30.09.2021, акті службового розслідування аварії начальника виробничого підрозділу Жмеринська дирекція залізничних перевезень від 05.10.2021 зазначено, що випадок смертельного травмування ОСОБА_4 стався внаслідок порушення ним п.п. 2.2, 2.5, 2.6, 2.7, 2.9 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998, №54.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята).

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною 4 статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина 2 статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач має нести відповідальність за завдану позивачам моральну шкоду, незалежно від наявності його вини.

В той же час, відповідачем не доведено наявності правових підстав для звільнення його від відповідальності у зв?язку з тим, що завдання шкоди сталося внаслідок обставин непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з частинами 3, 4 статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №487/6970/20, 23.11.2022 у справі №686/13188/21, 19.04.2023 у справі №336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №477/874/19).

Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, машиніст потягу, який перебуває у власності АТ «Українська залізниця», здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_4 , внаслідок чого той помер.

Таким чином, саме АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Перебування потерпілого ОСОБА_4 , станом на момент наїзду, в стані алкогольного сп`яніння, за відсутності доказів умислу потерпілого на заподіяння шкоди, правового значення щодо вирішення питання про стягнення шкоди в порядку статті 1187 ЦК України, не має.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку із передчасною смертю чоловіка та батька позивачам заподіяно моральної шкоди, розмір якої суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, визначив у 70000 грн. кожному з позивачів.

Відсутність вини машиніста потяга та закриття у зв?язку з цим кримінального провадження не звільняє відповідача від обов?язку відшкодувати позивачам моральну шкоду, оскільки відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки наступає й за випадкове її завдання.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська Залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 06 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2025 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова