ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2024 року у складі судді Мачуського О.М.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року ТОВ ФК "Фінтраст Україна" звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 08 жовтня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений договір № 4888702 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 1,90% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 договору.

18 квітня 2023 року між ТОВ ФК "Фінтраст Україна" та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 18.04./23-Ф за умовами якого до ТОВ ФК "Фінтраст Україна" перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Позивач зазначає, що зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту виконано, зараховано грошові кошти на платіжну картку відповідача. Відповідач свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту не виконав, кредит в обумовлений термін зі сплатою процентів не повернув.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

Оскільки відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені договором, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 61170,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 41170,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 15598,35 грн., 3% річних у розмірі 2584,22 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2024 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за Договором № 4888702 про надання споживчого кредиту від 08 жовтня 2021 року у розмірі 61170,00 грн., з яких: 20000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 41170,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. В інший частини позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеної заборгованості, оскільки договір про надання споживчого кредиту укладений у спосіб, визначений чинним законодавством й фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позову суд першої інстанції виходив з того, що нарахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, у відповідності до ст. 625 ЦК України, здійснено позивачем за проміжок часу, який охоплений воєнним станом.

Не погодившись з таким рішенням суду в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду в оскарженій частині та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що він користується пільгами, передбаченими ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та має право на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, оскільки з грудня 2023 року перебуває на військовій службі в Збройних Силах України і є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому має право на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

На підставі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений електронний договір № 4888702 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 1,90% в день, яка застосовується у межах строку кредиту.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку особа отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

Так, згідно із ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

18 квітня 2023 року між ТОВ «ФК «ФІНТРАНС УКРАЇНА» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 18.04./23-Ф за умовами якого до ТОВ «ФК «ФІНТРАНС УКРАЇНА» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Станом на 31 липня 2023 року заборгованість відповідача за вказаним договором становить 61170,00 грн., та включає в себе: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 20000,00 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 41170,00 грн.

На підставі п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ АВЕНТУС УКРАЇНА надало останньому одноразовий ідентифікатор С338146, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитного договору, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин у розумінні положень діючого законодавства вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Встановивши зазначені обставини у справі, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових коштів матеріали справи не містять. Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, з яким погоджується колегія суддів, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті, що свідчить про порушення прав нового кредитора, який вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення грошових коштів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, які доведені належними та допустимими доказами у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що з грудня 2023 року скаржник перебуває на військовій службі в Збройних Силах України і є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому має право на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Статтю 14 цього Закону було доповнено п.п. 3 п. 4 ч.15 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VІІ.

Пункт 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено поширення дії, зокрема, п.п. 3 п. 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір № 4888702 укладено 08 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 лише з 25 грудня 2023 року був мобілізований до Збройних сил України, таким чином кредитний договір укладено між сторона раніше на 2 роки до мобілізації скаржника.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до спірних правовідносин, оскільки кредитний договір було укладено до мобілізації скаржника до Збройних Сил України.

Разом з цим, вказаний закон не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду (п. 77 постанови Верховного Суду від № 426/4264/19 від 04вересня 2024 року).

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення в оскарженій частині підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Разом з цим, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у відзиві на апеляційну скаргу просило стягнути із відповідача судові витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, скаржником надано ордер серія АН № 1583069 на надання правничої (правової) допомоги від 19 грудня 2024 року адвокатом Крюковою М.В., договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, звіт про надання правової допомоги від 03 лютого 2025 року згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року у розмірі 8000,00 грн., платіжна інструкція від 03 лютого 2025 року № 4236 про сплату 8000,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Водночас колегією суддів з`ясовано, що договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року не містить визначеного за погодженням адвоката з клієнтом розміру гонорару, як і не містить самого порядку обчислення розміру витрат понесених на правничу допомогу, що унеможливлює суд перевірити та оцінити додані позивачем до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 червня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича Т.П. Красвітна