22.05.2025 Єдиний унікальний номер 205/7509/24
Справа №205/7509/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Вороніної М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу №205/7509/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Орган опіки та піклування Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради,про визнання особи такою, що самостійно виховує та утримує дитину-

ВСТАНОВИВ:

07.06.2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту самостійного виховання та утримання сина.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.11.2015 року, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_3 . 21.10.2021 року шлюб між сторонами розірвано. З моменту припинення шлюбних відносин, син проживав окремо з батьком, сторони домовилися, що дитина продовжить жити з батьком. Позивач разом із сином проживають в трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору оренди нерухомого майна від 06.09.2022 р. Син проживає в окремій кімнаті, яка обладнана всім необхідним для нього, аби він мав здоровий сон, навчався, грався, розвивався та відчував себе комфортно. В даній кімнаті є стіл для навчання, необхідні наукові книги та книги з художньої літератури, окреме ліжко для сну та відпочинку тощо. Крім цього, в кімнаті обладнаний куточок для ігор, де знаходяться всі іграшки дитини. Рішенням суду від 15.01.2024 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з позивачем.Позивач несе всі необхідні витрати на утримання, виховання та розвиток сина. Мати дитини проживає окремо, не приймає участі у вихованні дитини, не надає позивачу ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, аліменти на утримання дитини не стягуються та не сплачуються. Враховуючи, що мати дитини з квітня 2021 року не проживає разом з сином та не має можливості матеріально його забезпечити, за таких обставин, існує необхідність у встановленні самостійного утримання та виховання дитини для реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатись до матері для отримання її згоди, в тому числі щодо переміщення, на здійснення медичних втручань за потреби, на вступ на навчання. Позивач має право мати можливість одноособово звертатись до державних освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, мати право на отримання державної допомоги, як батько одинак.

На підставі викладеного позивач просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якого визначено разом з батьком ОСОБА_1 , без будь-якої допомоги та без участі матері.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

17.10.2024 року від представника Міністерства оборони України Зінченка С.О. надійшли пояснення по справі. У поясненнях зазначив, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, мати або батько має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений судом виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.У постанові від 13.06.2018 за результатами розгляду справи №822/2446/17 Верховний Суд вказав, що розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з одним з батьків, що включає в себе обов`язок щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини. Тобто розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо, визначення місця проживання дітей із батьком, не можуть розцінюватися судом як самостійне виховання батьком дитини.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2024 року до участі у справі залучено ІНФОРМАЦІЯ_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2024 року до участі у справі залучено Орган опіки та піклування Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду від 12.05.2025 року задоволено клопотання позивача про допит свідків.

У судовому засіданні представник позивача Ліфлянчик С.І. позов підтримав,просив задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак, про причини неявки суд не повідомила. 08.11.2024 року на адресу суду від неї надійшла нотаріально посвідчена заява, у якій позов визнала, погодилася з зазначеними в ньому обставинами, просила позов задовольнити в цілому.

У судовому засіданні представник ІНФОРМАЦІЯ_5 Романенко П.В. проти позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник Міністерства оборони УкраїниЗінченко С.О. проти позовних вимог заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

Від представника Органу опіки та піклування Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради Голик О.І. надійшла заява, у якій просить розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.11.2015 року та від спільного подружнього життя мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2021 року по справі № 201/7673/21, шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2024 року визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 . Рішення набрало законної сили 15.02.2024 року.

Позивач зазначив, що мешкає разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з наданою копією договору оренди нерухомого житла від 06.09.2022 року ОСОБА_1 орендував квартиру за вищевказаною адресою. Однак термін договору був встановлений до 06.12.2022 року з автоматичною пролонгацією за відсутності взаємних претензій сторін договору на ще один аналогічний термін, тобто на три місяці. Отже, доказів на підтвердження проживання позивача та його сина за адресою: АДРЕСА_1 , не надано. Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Щодо реєстрації місця проживання дитини позивачем доказів не надано.

Згідно з висновком Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради № 5/6-53 від 09.04.2025 року недоцільно визнання ОСОБА_1 таким, що самостійно виховує та утримує дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 . У висновку зазначено, що станом на березень 2025 року ОСОБА_1 не звертався до адміністрації з заявою про обстеження умов проживання, тому невідомо, де та з ким проживає ОСОБА_3 , адміністрації також невідомо, чи проживає фактично ОСОБА_2 з сином і чи приймає участь в утриманні дитини. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини були присутні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які не забажали давати відповіді на питання членів комісії.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 до суду щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання сина не звертався.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано: довідку з дитячої поліклініки від 24.10.2023 року, виписку з медичної амбулаторної карти ОСОБА_4 , відповідно до яких батько дитини цікавиться здоров`ям та розвитком дитини; довідку з приватного ліцею, у якій вказано, що ОСОБА_1 контактує зі школою, дослухається рекомендацій вчителів, оплата за навчання протягом 2024-2025 навчального року здійснюється вчасно та в повному обсязі; квитанції про оплату курсів ОСОБА_5 . Також позивачем надано квитанції про витрати ОСОБА_1 в різних магазинах, а також на тренування.

Позивач ОСОБА_1 в позовному провадженні просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини. Обґрунтовує необхідність встановлення такого факту судом тим, що від даного встановлення залежить виникнення особистих прав позивача як батька малолітньої дитини, і потрібне з метою захисту прав та інтересів сина позивача, у тому числі, переміщення позивача і його сина без нотаріальної згоди матері, заходів щодо лікування дитини, оздоровлення, можливої зміни місця проживання та розвитку дитини в безпечних умовах тощо.

Вирішуючи спір суд виходив з наступних норм та мотивів.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У судовому засіданні представник позивача зазначив. що мати ОСОБА_6 ОСОБА_2 самоусунулася від виховання дитини, заходи щодо спонукання її до виконання батьківських обов`язків не вживалися, на сьогоднішній день мати не підтримує стосунки з дитиною.

Згідно з ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним з батьків батьківських обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

У ході розгляду справи позивачем не надано та судом не встановлено факту порушення особистих прав заявника, які б підлягали захисту у судовому порядку в обраний ним спосіб, та необхідність, дійсну мету встановлення (підтвердження) судом фактів, про які просив позивач.

Рішенням суду визначено місце проживання дитини з батьком. Відповідно до ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця.

Відповідно до матеріалів справи відповідач проживає в м. Дніпрі та у неї не має обґрунтованих перешкод для участі у вихованні свого сина ОСОБА_4 .

Факт розірвання шлюбу між сторонами, визначення місця проживання дитини з батьком не звільняє матір від обов`язку щодо виховання та утримання дитини та свідчить про неможливість участі матері у вихованні та утриманні сина, а також не доводить факт відсутності участі матері у вихованні дитини.

Отже, наданими позивачем доказами не доводиться факт самостійного виховання та утримання сина без участі матері.

ОСОБА_2 подала заяву, в якій зазначила, що позов про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком їх спільного сина визнає.

Враховуючи обставини, зокрема те, що позивач з позовом про стягнення аліментів на утримання сина не звертався, вбачається що сторони добровільно погодили між собою те, що позивач буде займатись вихованням їх сина та матеріальним забезпеченням.

Відповідно до приписів ст. 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Саме лише подання відповідачем заяви про визнання позову про встановлення такого факту не може слугувати підставою для задоволення позову та бути підставою для звільнення позивача від надання інших доказів на підтвердження існуючих обставин.

Верховний Суд України у листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертав увагу судів, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним з батьків не може встановлюватись за домовленістю батьків дитини, (враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог), в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, оскільки існує загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову.

Як вбачається з поданого позову, наданих в судовому засіданні пояснень та поданої відповідачем заяви між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо виховання та утримання дитини, заявлені позивачем позовні вимоги не є вимогами до відповідача щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивача. При цьому, встановлення вищевказаного факту не породжує юридичних наслідків, які б відповідали меті, зазначеній в позові.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову через його необґрунтованість і безпідставність.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Орган опіки та піклування Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради,про визнання особи такою, що самостійно виховує та утримує дитину-відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г.Остапенко