Справа № 344/3956/25
Провадження № 2/344/2335/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретаря Явецької Ю.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Шумила С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду в режимі відеоконференц зв`язку в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року позивач звернувся з позовом до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 14.11.2023 позивач разом зі своїм пасажиром рухався на транспортному засобі TOYOTA AURIS д.н.з. НОМЕР_1 із м. Івано-Франківськ до м. Косів. В с. Глибока Коломийського району, на під`йомі, рухаючись в лівому ряді зі швидкістю, яка не перевищувала допустиму межу, а саме 70 км/год, в дзеркало заднього виду позивач побачив, що на великій швидкості його автомобіль ззаду наздоганяє автомобіль темного кольору, марки «Фольцваген-Пассат». При цьому швидкість вказаного автомобіля була такою, що позивач, у разі не збільшення швидкості свого автомобіля, передбачав зіткнення з цим автомобілем, оскільки в правому ряді, паралельно із ним, рухався ще один автомобіль, що не давало йому змоги зробити маневр вправо. В зв`язку із цим він змушений був збільшити швидкість свого автомобіля, щоб уникнути аварійної ситуації, а автомобіль, який рухався ззаду його автомобіля, не збавляючи швидкість, зробив протиправний маневр вліво, обігнавши мій автомобіль та виїхавши на зустрічну смугу руху, пересікаючи при цьому суцільну лінію руху Вказаний автомобіль, з невідомих причин, чомусь не був зупинений працівниками Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, а автомобіль позивача було зупинено і, знову ж таки, чомусь саме його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 340 гривень. Рішенням Косівського районного суду від 03.04.2024 постанову було визнано незаконною та справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито. Також із приводу розгляду даної справи було Департаментом патрульної поліції було подано апеляційну скаргу та 25.06.2024 інспектором поліції повторно винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. яка в подальшому була оскаржена до суду першої інстанції. Враховуючи тривалий період судових процесів, відстоювання своїх порушених прав, переносячи душевні страждання позивачу було завдано моральної шкоди у сумі 15 000 гривень. За наведених обставин позов просив задовольнити.

26 березня 2025 року представник відповідача надав відзив на позов в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. Зокрема у відзиві зазначено, що 14.11.2023 близько 15 год. 34 хв. екіпажем УПП в Івано-Франківській області ДПП під час несення служби на автодорозі Н-10 «Стрий-Івано-Франківськ-ЧернівціМамалига», 135 км. с. Глибока, Коломийського району, Івано-Франківської області за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 (серійний номер ТС000677) виявлено порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), а саме: водій транспортного засобу TOYOTA AURIS д.н.з. НОМЕР_1 (далі - ТЗ) рухався зі швидкістю 75 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більш як на 20 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР. Поліцейським подано сигнал про зупинку ТЗ на підставі статті 35 ЗУ "Про Національну поліцію". Після зупинки ТЗ поліцейський підійшовши до водія, представився відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», проінформував водія про причину зупинки, виконавши вимогу частини другої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме про те, що водій рухався зі швидкістю 75 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 25 км/год., чим порушив пункту 12.4 ПДР. Водієм виявився ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який виконав законну вимогу поліцейського, пред`явивши вищевказані документи. Відповідно до статті 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), поліцейський Блага Г.В., як посадова особа, яка має право розглядати справи про адміністративні правопорушення зазначені у статті 222 КУпАП, в тому числі за частиною першою статті 122 КУпАП, оголосила про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене частиною першою статті 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції старшим сержантом поліції Благою Галиною Володимирівною. Позивача ознайомлено з правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності, передбаченими статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог пункту 12.4 ПДР за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 122 КУпАП, поліцейським після розгляду адміністративної справи винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 8140300 14.11.2023 з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Не погодившись із прийнятим поліцейським рішенням, позивач звернувся до Косівського районного суду Івано-Франківської області, який 03.04.2024 за результатами розгляду справи прийняв рішення яким позовні вимоги позивача задоволено частково: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 8140300 від 14.11.2023 про накладення щодо ОСОБА_1 адміністративного стягнення, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.

Не погодившись із прийнятим рішенням Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, який за результатами розгляду справи 22.05.2024 постановив: апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволити частково. Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2024 року в адміністративній справі №347/3232/23 за позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції Благої Галини Володимирівни старшого сержанта 1 батальйону 1 роти УПП в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови скасувати частково, а саме, в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 КУпАП, - і в цій частині прийняти нову постанову. Надіслати справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

У решта частині рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2024 року в адміністративній справі №347/3232/23 залишити без змін. Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024 у справі № 347/3232/23 надійшла на адресу Департаменту патрульної поліції 05.06.2024, а Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції 07.06.2024.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024 у справі № 347/3232/23, Управлінням патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції 11.06.2024 поштовим відправленням № 272 ОСОБА_1 надіслано повідомлення про запрошення до підрозділу поліції на 25.06.2024 о 11 год. 00 хв. для розгляду справи щодо вчиненого ним адміністративного правопорушення. Вказане повідомлення надіслано за вказаною позивачем адресою проживання: АДРЕСА_1 .

21.06.2024 на електронну адресу Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції надійшов лист позивача в якому він повідомив причини за яких не може взяти участь в розгляді справи та просив проводити розгляд справи без його участі. Позивач заявив здійснювати розгляд справи без його участі. Тому, у відповідності до статті 268 КУпАП поліцейським було проведено розгляд справи за відсутності позивача, за результатами якого винесено постанову серії БАД № 368136 від 25.06.2024 про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. У зв`язку з відсутністю позивача під час розгляду справи копію винесеної постанови надіслано позивачу за адресою проживання 26.06.2024 за вих. № 9228.

Не погодившись із прийнятим поліцейським рішенням позивач звернувся до Косівського районного суду Івано-Франківської області, який 09.10.2024 за результатами розгляду справи № 347/1671/24 прийняв рішення яким постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення серії БАД № 368136 від 25.06.2024 скасовано.

Не погодившись із прийнятим рішенням Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, яким за результатами розгляду 18.12.2024 винесено постанову, якою рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09.10.2024 в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 368136 від 25.06.2024 залишено без змін, а провадження у справі закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку із закінчення на момент розгляду справи.

Щодо моральної шкоди зазначив, що при перегляді оскаржуваних постанов судами першої та апеляційної інстанцій не було встановлено неправомірності дій з боку Департаменту патрульної поліції та його посадових осіб. Тому дослідження дій поліцейського та прийнятих рішень не може бути предметом дослідження у даній справі.

Щодо ймовірної шкоди, завданої позивачу, то позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував його страждання та впливало на життєві процеси;

- позивача не було притягнено до відповідальності оскільки обидві постанови скасовано;

- позивач є особою звільненою від сплати судового збору, до розгляду справ не залучався адвокат чи інший представник, а сам позивач просив розглядати справи в його відсутності;

- жодних заходів впливу до позивача з боку працівників поліції не вживалось, що свідчить про неможливість неправомірних дій та спростовує необхідність позивачу їх терпіти;

- оскільки адміністративна відповідальність є індивідуальною, а Департамент патрульної поліції обмежений законом щодо розповсюдження інформації щодо третіх осіб, то повідомлення чи неповідомлення колег, громадськості, суспільства про наявність штрафу за порушення правил дорожнього руху можливе виключно за бажанням позивача;

- позивачем не надано жодного підтвердження погіршення взаємин з колегами, розриву домовленостей з клієнтами, утисків з боку третіх осіб які були б наслідком винесення оскаржуваних постанов.

Тому вважає позов не обґрунтованим та у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

02.04.2025 позивач надав відповідь на відзив, просив позов задовольнити із підстав наведених у ньому.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав наведених у позовні заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав за його недоведеністю та безпідставністю, просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

14.11.2023 близько 15 год. 34 хв. екіпажем УПП в Івано-Франківській області ДПП під час несення служби на автодорозі Н-10 «Стрий-Івано-Франківськ-ЧернівціМамалига», 135 км. с. Глибока, Коломийського району, Івано-Франківської області за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 (серійний номер ТС000677) виявлено порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), а саме: водій транспортного засобу TOYOTA AURIS д.н.з. НОМЕР_1 (далі - ТЗ) рухався зі швидкістю 75 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більш як на 20 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог пункту 12.4 ПДР за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 122 КУпАП, поліцейським після розгляду адміністративної справи винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 8140300 від 14.11.2023 з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Не погодившись із прийнятим поліцейським рішенням, позивач звернувся до Косівського районного суду Івано-Франківської області, який 03.04.2024 за результатами розгляду справи прийняв рішення яким позовні вимоги позивача задоволено частково: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 8140300 від 14.11.2023 про накладення щодо ОСОБА_1 адміністративного стягнення, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.

Не погодившись із прийнятим рішенням Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, який за результатами розгляду справи 22.05.2024 постановив: апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволити частково. Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2024 року в адміністративній справі №347/3232/23 за позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції Благої Галини Володимирівни старшого сержанта 1 батальйону 1 роти УПП в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови скасувати частково, а саме, в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 КУпАП, - і в цій частині прийняти нову постанову. Надіслати справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. У решта частині рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2024 року в адміністративній справі №347/3232/23 залишити без змін.

Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024 у справі № 347/3232/23 надійшла на адресу Департаменту патрульної поліції 05.06.2024, а Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції 07.06.2024.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024 у справі № 347/3232/23, Управлінням патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції 11.06.2024 поштовим відправленням № 272 ОСОБА_1 надіслано повідомлення про запрошення до підрозділу поліції на 25.06.2024 о 11 год. 00 хв. для розгляду справи щодо вчиненого ним адміністративного правопорушення. Вказане повідомлення надіслано за вказаною позивачем адресою проживання: АДРЕСА_1 . 21.06.2024 на електронну адресу Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції надійшов лист від позивача в якому він повідомив причини за яких не може взяти участь в розгляді справи та просив проводити розгляд справи без його участі.

Не погодившись із прийнятим поліцейським рішенням позивач звернувся до Косівського районного суду Івано-Франківської області, який 09.10.2024 за результатами розгляду справи № 347/1671/24 прийняв рішення яким постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення серії БАД № 368136 від 25.06.2024 скасовано.

Не погодившись із прийнятим рішенням Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, яким за результатами розгляду 18.12.2024 винесено постанову, якою рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09.10.2024 в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 368136 від 25.06.2024 залишено без змін, а провадження у справі закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Позивач стверджує, що працівником поліції Блага Галиною Володимирівною, старшим сержантом 1 батальйону 1 роти УПП в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції його незаконно було двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за одне і те саме порушення, що суперечить як Конституції України, так і КУпАП. З огляду на вказане, також враховуючи той факт, що з листопада 2023 року, тобто впродовж більше, як року, позивач, ветеран МВС, інвалід 1-ї групи-Б був змушений відстоювати свої порушенні права, переносити душевні страждання та приниження честі та гідності в зв`язку із неправомірними діями працівника патрульної поліції, яка відмовила йому в елементарному проханні використати право скористатися допомогою фахового юриста поніс моральну шкоду.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Частина друга статті 23 Цивільного кодексу України вказує, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з частиною 2 пункту 3 Цивільного кодексу України - розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Тобто, для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади чи його посадової особи, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і, що процесуальні дії з винесення постанови є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Суд звертає увагу, що при перегляді оскаржуваних постанов судами першої та апеляційної інстанцій не було встановлено неправомірності дій з боку Департаменту патрульної поліції та його посадових осіб. Тому дослідження дій поліцейського та прийнятих рішень не може бути предметом дослідження у даній справі.

Щодо ймовірної шкоди, завданої позивачу, то варто зазначити наступне: - позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував його страждання та впливало на життєві процеси, жодних заходів впливу до позивача з боку працівників поліції не вживалось, що свідчить про неможливість неправомірних дій та спростовує необхідність позивачу їх терпіти, позивачем не надано жодного підтвердження погіршення взаємин з колегами, розриву домовленостей з клієнтами, утисків з боку третіх осіб які були б наслідком винесення оскаржуваних постанов.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22: «Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану.

Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у виді погіршення здоров`я, можуть підтверджувати завдання моральної шкоди.

З огляду на загальні засади доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування.

Вирішувати такі спори потрібно з урахуванням того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відтак позивач, звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, повинен довести, що внаслідок протиправних дій працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення йому була заподіяна моральна шкода, зазначити, у чому вона проявлялася, а також обґрунтувати розмір її відшкодування».

У зв`язку з наведеним, вважаємо викладені позивачем підстави відшкодування моральної шкоди необґрунтованими та непідтвердженими жодними належними та допустимими доказами. А оскільки у вказаній категорії справ кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона покликається, то вважаємо відсутніми підстави для задоволення позову.

Окрім того, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції.

Окрім того, сам факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки судові рішення, якими скасовані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, безумовно не встановлюють доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Така ж правова позиція висловлена колегією суддів в аналогічній справі у постанові Львівського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року у справі № 4643236/19: «Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, зокрема не доведено, що такий зазнав душевних страждань (переживань, хвилювань), а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди, при цьому сам факт скасування постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності не може свідчити про заподіяння йому моральної шкоди та бути підставою для відшкодування моральної шкоди.» В результаті розгляду даної справи Львівський апеляційний суд постановив залишити без змін рішення першої інстанції, а позовну скаргу без задоволення.

З огляду на наведене вище вважаю, що позовні вимоги є безпідставними і не підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України, , керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-79, 81, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено 27 червня 2025 року.