КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 938/223/24 Головуючий у суді першої інстанції -Митрофанова А.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8649/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Зайцевим Іваном Юрійовичем на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк», Товариство) звернулось до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 04.06.2021 у загальному розмірі 133818,22 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, за умовами якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 82718,26 грн строком кредитування на 36 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі річних відсотків 11,99% від суми боргу за кредитом, а також щомісячних відсотків 3,19% від суми кредиту.

У подальшому 17.12.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу №171221, за умовами якого позивач став новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 04.06.2021 з усіма наступними додатками та змінами.

Як указував у позовній заяві позивач, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти. Однак ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку із чим за неї утворилась заборгованість, яка станом на 22.12.2023 становить 133818,22 грн, що складається з таких складових: 74770,63 грн - заборгованість по тілу кредиту; 12952,45 грн - заборгованість по річним процентам; 46095,14 грн - заборгованість по щомісячним процентам.

Оскільки відповідач у добровільному порядку належним чином не виконала свого обов`язку з повернення кредитних коштів у визначені договором строки, позивач був змушений звернутися до суду із вказаним позовом відповідно до вимог якого просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою корить вказаний розмір заборгованості, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2024 року позовну заяву АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було передано за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 04.06.2021 у загальному розмірі 133 818,22 грн, а також понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, щоіз наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити розмір заборгованості за щомісячними відсотками, а саме за якою відсотковою ставкою здійснювалися нарахування та чи відповідають вони умовам договору.

Вказує також, що позивачем під час укладення кредитного договору неправомірно були стягнуті кошти на власну користь за рахунок наданого кредиту, а саме: - 7 628 грн 26 коп. - оплата страхового платежу за договором страхування ПАТ «Страхова компанія «ТАС»; - 250 грн - оплата за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет 12» за рахунок кредиту ТОВ «майСейфеті»; - 800 грн - оплата страхового платежу за договором страхування ПАТ «Страхова компанія «ТАС»; - 600 грн - оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA» ТОВ «ЦФР».

Тому вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Зайцев І.Ю. направив до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, 04.06.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 82718,26 грн із строком кредитування 36 місяців з процентною ставкою 11,99% річних (щомісячні відсотки - 3,19%).

За змістом пункту 1.3. цього кредитного договору позичальник зобов`язалась сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту №5447769, який є невід`ємною частиною цього договору.

У пункті 2.2 договору його сторони погодили, що він, паспорт кредиту №5447769 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» редакція від 04.01.2021 складають єдиний кредитний договір. Позичальник підписавши цей договір підтверджує, що свій примірник цього договору вона отримала.

У пункті 6 Паспорту кредиту №5447769, який також підписаний позичальником, встановлений порядок повернення кредиту - кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів). Останнім днем внесення останнього платежу з повернення кредитних коштів визначено 14.06.2024.

Відповідно до пункту 5.8 Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Таке положення розглядається як право кредитодавцю вимагати дострокове повернення кредиту в рамках статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».

З матеріалів справи убачається, що кредитор свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти.

Також встановлено, що 17.12.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу №171221, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору належні йому права вимоги, зокрема, за вказаним вище кредитним договором.

Згідно пункту 1.1 даного договору «Права Вимоги» - означає всі належні клієнту на дату відступлення прав вимоги права грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами щодо повернення сум основної заборгованості (кредиту, овердрафту тощо), сплати нарахованих процентів за користування коштами, та штрафних санкцій в обсязі, визначеному станом на дату відступлення прав вимоги, а також право нараховувати за умовами кредитних договорів і вимагати від позичальника сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та будь-яких інших платежів згідно з кредитними договорами та платежів, передбачених чинним законодавством, включаючи права вимоги за кредитним договором, що можуть виникнути в майбутньому.

Пунктом 2.3 договору факторингу визначено, що відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку №2 до цього договору, але не раніше оплати фактором суми зазначеної в пункті 3.1 договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальником стосовно боргу та набуває всі права вимоги визначені цим договором та всі права вимоги за договорами поруки.

З матеріалів справи встановлено, що 17.12.2021 АТ «Таскомбанк» сплатило ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» ціну за договором факторингу №171221 від 17.12.2021, що підтверджується копією меморіального ордеру №833437008.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу №171221 від 17.12.2021 року АТ «Таскомбанк» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № від 04.06.2021 в розмірі загальної суми боргу 82308,85 грн, з яких: 76715,68 - залишок заборгованості за тілом, 52,40 грн - залишок заборгованості за відсотками, 159,92 грн - залишок заборгованості за щомісячними відсотками, 1958,23 грн - сума простроченої заборгованості за тілом, 783,30 грн - сума простроченої заборгованості за відсотками, 2638,72 грн - сума простроченої заборгованості за щомісячними відсотками.

Таким чином, враховуючи підписання первісним та новим кредитором реєстру прав вимог саме 17.12.2021 та сплату 17.12.2021 новим кредитором первісному відповідної суми за відступлення права вимоги, АТ «Таскомбанк» став новим кредитором відносно ОСОБА_1 за кредитним договором № від 04.06.2021 - з 17.12.2021, що передбачено п.2.3 договору факторингу №171221 від 17.12.2021.

Як видно із матеріалів справи, 20.09.2023 позивач направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення-вимогу за №157187/70.2.2, у якій повідомив останню про відступлення йому первісним кредитором права вимоги за кредитним договором № від 04.06.2021, а також повідомив про необхідність дострокового повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків за його користування.

Згідно з даними наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору № від 04.60.2021 та виписками по особовому рахунку відповідача умови кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (графіком погашення кредиту) строки не повернуті. Станом на 22.12.2023 заборгованість ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором становить 133818,22 грн., з яких: 74770,63 грн - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 12952,45 грн - заборгованість по процентам (в т.ч. прострочені), 46095,14 грн - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. простроченій).

Зі змісту указаного розрахунку вбачається, що передбачені умовами договору, річні відсотки за ставкою 11,99% (від суми залишку заборгованості за договором) нараховані за період з 17.12.2021 по 30.06.2023, а щомісячні відсотки за ставкою 3,19% (від суми кредиту) нараховані за період з 16.12.2021 по 26.06.2023.

Частинами першою, другою статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 626 та частиною першою статті 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частинами першою, другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з вимогами статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

Як визначено положеннями частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як установлено статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Як передбачено статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до приписів частини першої статті 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Отже, судом установлено, що кредитор взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав належним чином та надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 82718,26 грн у вигляді кредиту.

Однак, відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за вказаним договором, не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов вказаного договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд першої інстанції обґрунтовано погодився з порядком нарахування позивачем загального залишку заборгованості за наданим відповідачу кредитом (тілом кредиту та процентами), який відповідає вимогам закону та положенням спірного договору.

При цьому, вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції правильно відхилив викладені у відзиві на позов доводи відповідача про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості по щомісячним процентам є необґрунтованими з огляду на те, що з наданого ним розрахунку неможливо встановити дійсний розмір заборгованості за такими процентами.

Аналогічними доводами мотивована і апеляційна скарга.

Так, обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та відсотками, АТ «Таскомбанк» посилалось, зокрема, на складову кредитного договору - Паспорт споживчого кредиту, у якому зазначені умови кредитування та який підписаний відповідачем.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , підписуючи кредитний договір № від 04.06.2021, а також вказаний паспорт споживчого кредиту №5444769, в якому встановлені щомісячні проценти за ставкою 3,19% від суми наданого кредиту (згідно з графіком платежів) та річні проценти за ставкою 11,99% від суми боргу за договором (згідно з графіком платежів), погодилася із запропонованими умовами договору та взяла на себе зобов`язання з їх виконання.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

З наданих позивачем до суду письмових доказів беззаперечно убачається, що сторонами під час укладення кредитного договору були узгоджені умови щодо розміру щомісячних процентів за користування кредитних коштів, який за умовами кредитного договору визначений у фіксованій ставці - 3,19% від суми наданого кредиту, який відповідно до підписаного сторонами графіку платежів підлягав щомісячній сплаті в розмірі 2638,72 грн.

Вказаний розмір нарахованих та не сплачених відповідачем щомісячних процентів повністю відображений у наданому позивачем розрахунку помісячно та у фіксованому розмірі, визначеному умовами кредитного договору.

Відповідачем наданий банком розрахунок заборгованості жодними доказами не спростований, суду не надано своїх розрахунків погашення заборгованості, які б у свою чергу мали противагу розрахункам позивача. Також, відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання умов договору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову АТ «Таскомбанк» у повному обсязі.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що позивачем під час укладення кредитного договору неправомірно були стягнуті кошти на власну користь за рахунок наданого кредиту, а саме: оплата страхового платежу за договором страхування ПАТ «Страхова компанія «ТАС»; оплата за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет 12» за рахунок кредиту ТОВ «майСейфеті»; оплата страхового платежу за договором страхування ПАТ «Страхова компанія «ТАС»; плата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA» ТОВ «ЦФР» на висновки суду не впливають, оскільки сплата вказаних сум грошових коштів передбачена безпосередньо у кредитному договорі від 04.06.2021, підписаному сторонами (а.с. 8).

Окрім того, оскільки умови укладеного кредитного договору відповідачкою у встановленому порядку не оспорювалися, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до її незгоди з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідачка у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано ухвалено рішення про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Зайцевим Іваном Юрійовичем залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено17червня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома