ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року

м. Київ

справа № 754/2455/24

провадження № 61-3962св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» в особі директора Латанюк Наталії Вікторівни,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Мостової Г. І.,

Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., від 12 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позовну заяву мотивовано тим, що з жовтня 2022 року його було прийнято на посаду начальника юридичного відділу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

Наказом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» від 13 листопада 2023 року «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства» було затверджено зміни у штатному розписі підприємства на 2023/2024 роки.

Відповідно до пункту 4 зазначеного наказу з 15 січня 2024 року зі штатного розпису керівників, фахівців та службовців було виведено посади, відділи, служби, зокрема юридичний відділ у складі начальника відділу, заступника начальника відділу, провідного юрисконсульта (3 одиниці) та юрисконсульта І категорії.

14 листопада 2023 року позивачу було вручено повідомлення, у якому його попереджено про його наступне звільнення з посади начальника юридичного відділу на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, яке повинно було відбутися 15 січня 2024 року з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, однак не було запропоновано позивачу вакантних посад, які б відповідали його фаху.

10 січня 2024 року позивач вдруге отримав повідомлення відповідача, зі змісту якого вбачалось, що позивач до 14 січня 2024 року повинен повідомити про прийняте остаточне рішення стосовно обраної однієї вакантної посади, які наявні у відділі кадрів підприємства. Натомість ніяких вільних вакансій, які б відповідали його фахові, позивачу запропоновано не було.

У подальшому, 11 січня 2024 року позивач надав директору підприємства письмову відповідь, у якій надав згоду на заняття наведених нижче посад: начальник відділу нежитлового фонду (пріоритетне), провідний юрисконсульт з претензійно-позовної роботи; провідний юрисконсульт по роботі з виконавчими провадженнями, провідний юрисконсульт з договірної роботи, фахівець з публічних закупівель.

Наказом від 12 січня 2024 року позивача було звільнено з роботи 15 січня

2024 року у зв`язку зі скороченням чисельності працівників (пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Посилаючись на те, що відповідач під час звільнення не виконав вимоги законодавства, а саме не запропонував всіх вакантних посад, не врахував, що позивач має переважне право залишення на роботі, є єдиним працівником у сім`ї та те що йому залишилось менше трьох років до настання пенсійного віку, просив допустити негайне виконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 78 142, 20 грн та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Покласти на директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» Латанюк Н. В, як винну особу в його незаконному звільненні, обов`язок покрити шкоду у розмірі 78 142,20 грн, яка була заподіяна підприємству у зв`язку з оплатою ОСОБА_1 часу вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Бабко В. В.

від 27 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки роботодавець не запропонував йому іншу роботу, яка була наявна у нього на час звільнення. Разом з тим, позивач звернувся до суду із позовом поза межами місячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, оскільки із наказом про звільнення позивач ознайомився 12 січня 2024 року, а подав позов лише 15 лютого

2024 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року скасовано та ухвалено нове, яким поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» від 12 січня 2024 року № 11/к/тр про звільнення з роботи ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» з 15 січня 2024 року.

Допущено негайне виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» з 15 січня

2024 року та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 320 234,31 грн за період з 15 січня 2024 року по 12 лютого 2025 року та у відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у позові у звязку із пропуском позивачем строку звернення до суду із трудовим спором, оскільки позивач пропустив такий строк з поважних причин. Суд взяв до уваги доводи позивача про те, що останній 12 лютого 2014 року, тобто у місячний строк з моменту ознайомлення із наказом про звільнення, намагався подати позовну заяву в електронній формі через підсистему «Електронний Суд», однак йому це не вдалося, оскільки виник технічний збій, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Для виготовлення в паперовому вигляді позовної заяви з додатками знадобився певний час.

Суд зазначив, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо працевлаштування позивача, безпідставно не взяв до уваги заяву позивача від 14 листопада

2023 року, де останній на повідомленні про звільнення від 14 листопада 2023 року власноручно зазначив, що з вакантними посадами станом на 14 листопада

2023 року ознайомлений та погоджується на зайняття посади провідного юрисконсульта з претензійно-позовної роботи або по роботі з виконавчими провадженнями або з договірної роботи.

Також апеляційний суд вважав, що роботодавець (відповідач) безпідставно не взяв до уваги заяву позивача від 11 січня 2024 року з повідомленням не тільки про бажання на переведення, але і з пропозиціями посад, які відповідали його фаху та професійним навичкам.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем порушений порядок щодо надання списку з вакантними посадами, оскільки два списки, з якими був ознайомлений позивач, містили не повний перелік вакантних посад на підприємстві, які були введені до штатного розпису наказом від 13 листопада 2023 року (зі змінами та доповненнями внесеними наказом №231/05

від 27 листопада 2023 року). Також жодна зазначена посада в двох списках запропонованих позивачу не відповідала фаху/професійної діяльності позивача.

Отже, суд вважав, що підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також моральна шкода, завдана позивачу незаконним звільненням.

Суд відмовив у задоволенні позову про покладення на директора Латанюк Н. В. обов`язку покрити шкоду, яка була заподіяна підприємству, оскільки питання про стягнення шкоди, заподіяної підприємству, вирішується в судовому порядку за позовом підприємства, якому заподіяно шкоду, і на користь якого вказана шкода стягується, а тому позивач не є тією особою, яка має право на звернення з такою позовною вимогою, та не може заявляти вимогу про стягнення будь якої шкоди не на свою користь, а на користь відповідача (підприємства) з директора відповідача (підприємства).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

27 березня 2025 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року (повний текст складено 03 березня 2025 року), у якій просив її скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 442/37/14, від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц, від 28 вересня 2023 року у справі № 487/7770/21, від 11 вересня 2024 року у справі № 758/2190/23, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що позивача було звільнено з додержанням вимог чинного трудового законодавства. Зазначає, що позивач не подавав заяви про переведення його на іншу посаду, тоді як інші працівники написали такі заяви. Зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду із позовом з неповажних причин, оскільки 12 лютого 2024 року хоч і було зафіксовано повільну роботу підсистеми «Електронний суд», однак вона працювала, тому у позивача не було перешкод у поданні позову у передбачений статтею 233 КЗпП України строк.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та зупинено виконання постанови суду апеляційної інстанції за виключенням поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць, до закінчення касаційного провадження.

Відзив на касаційну скаргу

У травні 2025 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач просить закрити касаційне провадження у справі у зв`язку із підписанням скарги неуповноваженою на це особою, а також з тих підстав, що висновки Верховного Суду, на які посилається відповідач, є нерелевантними до обставин справи, яка переглядається.

У травні 2025 року від відповідача надійшла відповідь на відзив, яка мотивована незгодою із викладеними у відзиві аргументами позивача.

Встановлені судами фактичні обставини справи

29 вересня 2022 року ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника юридичного відділу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

11 жовтня 2023 року директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» направлене подання «Про проведення заходів щодо оптимізації підприємства» голові профспілкового організації КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва». У зазначеному повідомленні повідомлялось Голову профспілкової організації підприємства про можливе майбутнє вивільнення працівників підприємств у зв`язку із скороченням штату працівників у січні 2024 року.

13 листопада 2023 року директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» підписано наказ № 211/05 «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства».

Відповідно до пункту 4 наказу з 15 січня 2024 року виведено з штатного розпису керівників, фахівців та службовців наступні посади та відділи: заступника начальника відділу експлуатації; провідного інженера відділу експлуатації; юридичний відділ у складі: начальника відділу, заступника начальника відділу, провідних юрисконсультів - 3 одиниці, юрисконсульт І категорії.

Згідно із пунктом 2 наказу з 15 січня 2024 року введено у штатний розпис керівників, фахівців та службовців наступні посади: провідний юрисконсульт з претензійно-позовної роботи - 2 одиниці; провідний юрисконсульт по роботі з виконавчими провадженнями; провідний юрисконсульт з договірної роботи.

Як вбачається з штатного розпису КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» 16 січня 2024 року, затвердженого головою Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, загальна чисельність 128 штатних одиниць, у складі підприємства відсутній юридичний відділ. Введено посади:

провідний юрисконсульт з претензійно-позовної роботи - 2 штатних одиниці;

провідний юрисконсульт по роботі з виконавчими провадженнями -1 штатна одиниця,

провідний юрисконсульт з договірної роботи - 1 штатна одиниця,

фахівець з публічних закупівель - 1 штатна одиниця,

Відділ ремонту у складі:

начальника відділу - 1 штатна одиниця,

заступника начальника відділу - 1 штатна одиниця,

провідний інженер з проектно-кошторисної роботи - 1 штатна одиниця;

провідний інженер - 1 штатна одиниця;

Відділ нежитлового фонду у складі:

начальника відділу - 1 штатна одиниця,

провідний інженер - 1 штатна одиниця,

старший бухгалтер - 2 штатних одиниці,

старший бухгалтер централізованої бухгалтерії - 4 штатних одиниці,

провідний інженер з комп`ютерних систем - 1 штатна одиниця.

14 листопада 2023 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про наступне звільнення з посади начальника юридичного відділу у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться

15 січня 2024 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку.

Запропоновано звернутись до відділу кадрів та розглянути вакантні посади на підприємстві, які йому можуть бути запропоновані. У разі прийняття пропозиції про переведення, не пізніше 14 січня 2024 року, просили подати заяву до відділу кадрів. У разі відмови, в той самий термін, повідомити про прийняття рішення працівників відділу кадрів і зробити відповідну відмітку на другому примірнику повідомлення.

ОСОБА_1 отримав вищевказане повідомлення, поставив підпис про ознайомлення з повідомленням та власноручно зазначив, що з вакантними посадами станом на 14 листопада 2023 року ознайомлений. Погоджується на зайняття посади провідного юрисконсульта з претензійно-позовної роботи або по роботі з виконавчими провадженнями або з договірної роботи.

27 листопада 2023 року директором КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» підписано наказ «Про внесення змін і доповнень до наказу від 13 листопада 2023 року «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства».

Відповідно до наказу від 27 листопада 2023 року визначено, що пункт 1 наказу від 13 листопада 2023 року № 211/05 «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства» викладено в такій редакції:

«З 01 грудня 2023 року начальнику планово-економічного відділу ОСОБА_3 ввести в штатний розпис керівників, фахівців та службовців наступні посади та відділи: фахівець з публічних закупівель; відділ ремонту у складі: начальника відділу, заступника начальника відділу, провідний інженер з проектно-кошторисної роботи; провідний інженер; відділ нежитлового фонду у складі: начальника відділу, провідний інженер, старший бухгалтер 2 посади, старший бухгалтер централізованої бухгалтерії - 4 посади, провідний інженер з комп`ютерних систем».

Пункт 3 наказу від 13 листопада 2023 року № 211/05 «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства» викладено в такій редакції: «З 01 грудня 2023 року начальнику планово-економічного відділу ОСОБА_3 вивести з штатного розпису керівників, фахівців та службовців наступні посади, відділи, служби: старшого бухгалтера централізованої бухгалтерії; бухгалтера І категорії централізованої бухгалтерії - 4 посади, службу по роботі з орендарями нежитлових приміщень у складі: начальника служби, провідного інженера І категорії».

Пункт 4 Наказу від 13 листопада 2023 року № 211/05 «Про зміни в штатному розписі та скорочення штатної чисельності працівників підприємства» викладено в такій редакції: «З 15 січня 2024 року начальнику планово-економічного відділу ОСОБА_3 вивести з штатного розпису керівників, фахівців та службовців наступні посади та відділи: провідний інженер відділу експлуатації; юридичний відділ у складі: начальника відділу, заступника начальника відділу, провідний юрисконсульт - 3 одиниці, юрисконсульт І категорії».

08 грудня 2023 року начальник відділу кадрів Т.Приходько ознайомила ОСОБА_1 із вакантними посадами в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» станом на 08 грудня 2023 року, що підтверджується підписом ОСОБА_1 . Серед яких: робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями, слюсар-сантехник, електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування, покрівельник рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів, маляр, штукатур, столяр, електрогазозварник, тракторист, водій автотранспортного засобу, муляр, бухгалтер, провідний інженер технічного відділу, провідний інженер відділу організації діловодства та документообігу, інженер 1 категорії ЖЕД 102, провідний інженер, начальник відділу ремонтів, провідний інженер з проектно-кошторисної роботи, пісник, секретар ЖЕД 105, провідний інженер ЖЕД 106, юрисконсульт 1 категорія (відпустка по догляду за дитиною).

12 грудня 2023 року голова первинної профспілкової організації повідомила про згоду профспілкового комітету на розірвання трудового договору з начальником юридичного відділу ОСОБА_1.

10 січня 2024 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про необхідність прийняти остаточно рішення стосовно обраної однієї вакантної посади відповідно до наявних вакансій з якими необхідно було ознайомитись у відділі кадрів до

14 січня 2024 року.

11 січня 2024 року начальник відділу кадрів Т.Приходько ознайомила ОСОБА_1 із вакантними посадами в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» станом на 11 січня 2024 року, що підтверджується підписом ОСОБА_1 . Серед яких: старший бухгалтер по заробітній платі, старший бухгалтер, бухгалтер 1 категорії по заробітній платі, заступник головного бухгалтера, старший бухгалтер, провідний інженер технічного нагляду, провідний інженер відділу діловодства та документообігу, інженер 1 категорії ЖЕД 102, провідний інженер, начальник відділу ремонтів, провідний інженер з проектно-кошторисної роботи, секретар ЖЕД 105, провідний інженер ЖЕД 106, юрисконсульт 1 категорія (відпустка по догляду за дитиною), майстер технічної дільниці ЖЕД 103, провідний інженер з комп`ютерних систем, інспектор з охорони праці.

11 січня 2024 року ОСОБА_1 на ім`я директора підприємства було надано відповідь на повідомлення щодо прийняття рішення про заняття вакантних посад на підприємстві. У своїй відповіді позивач зазначив, що у переліку вакантних посад, які були отримані ним у відділі кадрів станом на 11 січня 2024 року відсутні посади введені пунктом 2 наказу від 13 листопада 2023 року та пунктом 1 наказу від 27 листопада 2023 року. Повідомив, що дає згоду на заняття наступних вакантних посад: начальника відділу нежитлового фонду (пріоритетне), провідного юрисконсульта з претензійно-позовної роботи; провідного юрисконсульта по роботі з виконавчими провадженнями, провідного юрисконсульта з договірної роботи, фахівця з публічних закупівель.

12 січня 2024 року наказом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» ОСОБА_1 звільнено з роботи з

15 січня 2024 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до довідки про заробітну плату та розрахунку середньоденної заробітної плати, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає

1 131, 57 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва та праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частини друга та третя цієї статті 42 КЗпП України визначають обставини, які мають враховуватися в разі вирішення питання про залишення на роботі працівника при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

При вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої

статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року в справі

№ 800/538/17 (провадження № 11-431асі18) зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення».

Вказане також узгоджується також з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 02 серпня 2018 року у справі № 465/2454/16 (провадження

№ 61-902св18), від 06 травня 2020 року у справі№ 487/2191/17 (провадження

№ 61-38337св18), від 11 квітня 2018 року у справі № 520/10385/16 (провадження № 61-11801св18) та висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15 та від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15.

Установлено, що 08 грудня 2023 року ОСОБА_1 було ознайомлено із вакантними посадами в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», серед яких: робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями, слюсар-сантехник, електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування, покрівельник рулонних покрівель та покрівель із штучних матеріалів, маляр, штукатур, столяр, електрогазозварник, тракторист, водій автотранспортного засобу, муляр, бухгалтер, провідний інженер технічного відділу, провідний інженер відділу організації діловодства та документообігу, інженер 1 категорії ЖЕД 102, провідний інженер, начальник відділу ремонтів, провідний інженер з проектно-кошторисної роботи, пісник, секретар ЖЕД 105, провідний інженер ЖЕД 106, юрисконсульт 1 категорія (відпустка по догляду за дитиною).

11 січня 2024 року позивача повторно було ознайомлено з вакантними посадами в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» станом на 11 січня 2024 року, серед яких: старший бухгалтер по заробітній платі, старший бухгалтер, бухгалтер 1 категорії по заробітній платі, заступник головного бухгалтера, старший бухгалтер, провідний інженер технічного нагляду, провідний інженер відділу діловодства та документообігу, інженер 1 категорії ЖЕД 102, провідний інженер, начальник відділу ремонтів, провідний інженер з проектно-кошторисної роботи, секретар ЖЕД 105, провідний інженер ЖЕД 106, юрисконсульт 1 категорія (відпустка по догляду за дитиною), майстер технічної дільниці ЖЕД 103, провідний інженер з комп`ютерних систем, інспектор з охорони праці.

Разом з тим, позивачу були запропоновані не усі наявні вакантні посади у

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», зокрема позивачу не було запропоновано посади: провідного юрисконсульта з претензійно-позовної роботи; провідного юрисконсульта по роботі з виконавчими провадженнями; провідного юрисконсульта з договірної роботи, хоча пунктом 2 наказу від 13 листопада 2024 року такі посади були введені до штатного розпису.

Суди врахували, що позивач двічі надавав згоду на заняття вакантних посад, зокрема: начальника відділу нежитлового фонду (пріоритетне), провідного юрисконсульта з претензійно-позовної роботи; провідного юрисконсульта по роботі з виконавчими провадженнями, провідного юрисконсульта з договірної роботи, фахівця з публічних закупівель, однак відповідач жодним чином не відреагував на таку згоду позивача та безпідставно звільнив його з роботи.

За таких обставин, установивши, що відповідач не виконав свого обов`язку, передбаченого статтею 49-2 КЗпП України, не запропонував позивачу усі наявні вакантні посади, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, зокрема положення пункту 1 частини першої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Отже, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про визнання незаконним наказу відповідача від 12 січня 2024 року про звільнення позивача з роботи та поновлення позивача на посаді начальника юридичного відділу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалюючи рішення про поновлення позивача на роботі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у розмірі

320 234,31, який визначено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 08 лютого 1995 року № 100.

Верховний Суд враховує, що касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому відповідно до статті 400 ЦПК України колегія суддів в цій частині судові рішення не переглядає.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Суд апеляційної інстанції встановив, що внаслідок порушення права позивача на працю йому спричинено моральних страждань.

Визначений судом апеляційної інстанції розмір відшкодування моральної шкоди - 3 000,00 грн відповідає обставинам цієї справи й відсутні доводи касаційної скарги відповідача щодо неправомірності розміру моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не подавав окремої заяви про переведення його на іншу посаду не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, норми чинного законодавства України, які регулюють трудові відносини, не містять обов`язкової форми заповнення такої заяви, а лише визначено, що працівник повідомляє письмово роботодавця щодо наміру переведення на іншу посаду, що двічі було зроблено позивачем.

Аргументи касаційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Згідно із статтею 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин.

При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що для позивача початок перебігу місячного строку звернення до суду для позивача розпочався з 12 січня

2024 року, який є днем, коли позивач дізнався про своє звільнення, саме з дня вручення копії наказу про звільнення однак позивач направив позовну заяву з додатками до суду через поштове відділення 15 лютого 2024 року, з пропуском незначного строку (3 дні).

Суд апеляційної інстанції правильно вважав, що позивач пропустив строк звернення до суду із позовом з поважних причин, оскільки 12 лютого 2014 року, тобто у місячний строк з моменту ознайомлення із наказом про звільнення, позивач намагався подати позовну заяву в електронній формі через підсистему «Електронний Суд», однак йому це не вдалося, оскільки виник технічний збій, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Зокрема, позивач надав скрін-шот з екрану, де вбачається, що виникла помилка при завантаженні документів у електронному вигляді 12 лютого 2024 року о 13 год 36 хв.

(а. с. 27, т. 1).

З таким висновком погоджується й Верховний Суд, оскільки наведені обставини свідчать про поважність причин пропуску позивачем передбаченого статтею

233 КЗпП України строку, враховуючи, що для виготовлення в паперовому вигляді позовної заяви з додатками позивачу знадобився певний час.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, оскаржуване судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 12 лютого

2025 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара