Справа № 346/6629/24
Провадження № 22-ц/4808/675/25
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2025 року під головуванням судді Яремин М.П. в м. Коломия,

в с т а н о в и в:

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.03.2024 з позивача на користь відповідачки присуджено аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку ( доходу ) до досягнення дитиною повноліття.

В зв`язку з тим, що в даний час його матеріальне становище та стан здоров`я не дозволяють йому сплачувати аліменти у вказаному розмірі, змушений звернутись до суду з цією позовною заявою. Зазначає, що він є військовослужбовцем та брав безпосередню участь у бойових діях, пов`язаних із захистом Батьківщини, однак, через проблеми зі здоров`ям повернувся до цивільного життя та не отримує достатнього грошового забезпечення. Крім того, він переніс операцію на серці, йому встановлено діагноз ішемічна кардіоміпатія, стенозуючий атеросклероз коронарних артерій, гіпертонічна хвороба, та станом на сьогоднішній день проходить курс лікування, що потребує значних коштів. Тому позивач просить зменшити присуджений розмір аліментів до 1/8 частки від усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2025 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу і вказав, що вважає його незаконним через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, судом надані невідповідні висновки обставинам справи, а також допущено порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначив, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін і чи впливає ця зміна на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, що не було взято до уваги судом першої інстанції.

Просив суд рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказала на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та таким, що відповідає найкращим інтересам дитини. Судом першої інстанції у рішенні правильно зазначено, що позивач не надав жодних доказів в підтвердження понесення ним будь-яких витрат через встановлений діагноз, а наявність рекомендацій щодо обмеження лише важких фізичних навантажень не може бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Просила рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду сторони та їх представники не з`явилися.

Представник апелянта направив до апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, ураховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до копії довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 1874 від 07.08.2024 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_4 в період з 20.12.2023 року по 05.04.2024 року, з 22.04.2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в с. Новолександрівка, м. Оріхів, Запорізької області (а.с. 6 ).

До матеріалів справи також долучено копію посвідчення позивача як учасника бойових дій ( а.с. 4).

Відповідно до копії виконавчого листа, виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області в справі №346/7113/23 на виконання рішення цього суду від 12.03.2024 року, присуджено змінити вид та розмір стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , які призначені рішенням Коломийського міськрайонного суду по справі №346/3115/18, з твердої грошової суми у розмірі 1 600 грн на аліменти у частці від доходу, зокрема у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття (а.с. 7).

Відповідно до копії свідоцтва про хворобу №2153/1, виданого 16.08.2024 року регіональною військово-лікарською комісією вбачається, що позивач має ряд захворювань, пов`язних з проходженням військової служби, в зв`язку з якими останній проходив лікування та обстеження у закладах охорони здоров`я, зокрема КНП ОМЦССЗ ЗОР з 05.04.2024 року по 22.04.2024 року, у ДУ «НІССХ імені М.М. Амосова» з 14.06.2024 року по 04.07.2024 року, у НВМКЦ ГВКГ з 04.07.2024 року по 22.07.2024 року, у ВМКЦ ЗР з 22.07.2024 року; його визнано непридатним до військової служби. Перебування позивача на лікуванні у вказаних закладах також стверджується виписками із медичних карт стаціонарного хворого (а.с. 8-12).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №067588 від 25.11.2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено ІІ групу інвалідності, загальне захворювання, без переогляду (а.с. 45).

Відповідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела доходів та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, сума доходу ОСОБА_5 за період з 1 кварталу 2024 року по 1 квартал 2025 року ( з січня 2024 року по жовтень 2024 року (виплати військовослужбовцям)) становила: в січні 13 930,89 грн, у лютому 50 586,30 грн, у березні 50 586,30 грн, у квітні 88 973,40 грн, у травні 41 586,30 грн та 60,05 грн, у червні 71 172,60 грн, у липні 33 586,30 грн, у серпні 20 720,03 грн, у вересні 30 808,06 грн, у жовтні 12 302, 18 грн та 116 019, 77 грн (а.с. 55-57).

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи подані докази позивач має можливість сплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі, який відповідає вимогам розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. При цьому судом апеляційної інстанції взято до уваги таке.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, що узгоджується з судовою практикою, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз наведених норми права дає підстави для висновку що для зменшення розміру аліментів необхідна наявність умов, а саме: зміна матеріального та сімейного стану або погіршення стану здоров`я платника аліментів.

В спірному випадку позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, посилався на те, що йому складно щомісячно сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку, оскільки погіршився стан його здоров`я через що зменшився його матеріальний стан.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем в підтвердження заявлених вимог подано до суду докази безпосередньої участі у заходах забезпечення оборони України, отримання ним травми (04.07.2014), не пов`язаної з проходженням служби та захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, встановлення відповідних діагнозів та рекомендацій щодо відповідного лікування. Вказані докази не є підставою для зменшення розміру аліментів. Суд першої інстанції, надавши їм належну правову оцінку дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, так як позивачем як платником аліментів не доведено саме зміну майнового стану.

Крім того, судом апеляційної інстанції взято до уваги, що позивачем не доведено понесення ним будь-яких витрат у зв`язку з встановленим діагнозом та зменшення отримуваних ним доходів. Проходження позивачем відповідних обстежень у лікаря, перебування на стаціонарному лікуванні та наявність рекомендацій щодо обмеження лише важких фізичних навантажень не може бути достатньою підставою для зменшення розміру аліментів. Вказані обставини враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення. Доводи апеляційної скарги, в основу яких покладено саме доводи щодо стану здоров`я платника аліментів не спростовують правильності рішення суду першої інстанції.

Також з відповіді про джерела та суми доходів позивача з першого кварталу 2024 року по перший квартал 2025 року вбачається, що позивач впродовж цього періоду щомісячно отримував таку сукупність доходів, яка дає йому можливість сплачувати аліменти у встановленому судовим рішенням розмірі, який визначено відповідно до вимог розумності та справедливості. При цьому враховано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, як того вимагає частина 2 статті 182 СК України. Вказані обставини взято до уваги судом першої інстанції та викладено в оскаржуваному рішенні.

Крім того, судом першої інстанції при прийняті рішення враховано стан здоров`я відповідачки, який погіршився з часу постановлення рішення суду щодо встановленого розміру аліментів і їй встановлено ІІ групу інвалідності без переогляду.

ОСОБА_1 не довів у суді, що стан його здоров`я та матеріальне становище не дозволяють йому сплачувати аліменти в розмірі 1/3 від усіх його доходів, а також, що на покращення стану здоров`я йому не вистачає отримуваних ним коштів. З огляду на наведене, колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 17 червня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський