ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/1644/23 Номер провадження 22-ц/814/258/25Головуючий у 1-й інстанції Кириченко О.С. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.,

суддів: Панченка О.О., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства "Кредобанк" адвоката Гончарової Уляни Ігорівни

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 29 травня 2024 року, ухвалене суддею Кириченко О.С.

по справі за позовом Акціонерного товариства "Кредобанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року представник АТ «Кредобанк» адвокат Гончарова У.І. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.10.2018 між ПАТ "Кредобанк" (нині - АТ "Кредобанк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Ф2757/10-18, відповідно до умов якого, позичальник зобов`язувався у порядку та на умовах, визначених цим договором, повертати кредит, виплачувати відсотки за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту, а у разі прострочення погашення кредиту достроково погасити кредит та інші нарахування.

Цього ж дня, в забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та несе солідарну відповідальність з позичальником ОСОБА_1 .

Позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 06.10.2023 у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 279 795,74 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 275 502,50 грн., заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитом - 4 293,24 грн.

Посилаючись на те, що відповідачами були проігноровані вимоги щодо погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість у загальному розмірі 279 795,74 грн. та сплачений судовий збір у справі за подання позову до суду у розмірі 4 196,94 грн.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 29 травня 2024 року в задоволенні позову Акціонерного товариства "Кредобанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження факту як належного надіслання позивачем відповідачам досудової вимоги, так і отримання останніми цієї вимоги, що свідчить про порушення позивачем як відповідних умов кредитного договору щодо надіслання досудової вимоги, так і передбаченого законодавством обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Окрім того, позивачем взагалі не вказано конкретного періоду прострочення відповідачем ОСОБА_1 сплати належних платежів за кредитним договором. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази оплати відповідачем заборгованості за кредитним договором, суд прийшов до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила представник АТ «Кредобанк» адвокат Гончарова У.І., просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недотримання позивачем порядку дострокового повернення кредиту, оскільки саме після направлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту, а не з моменту її фактичного отримання позичальником, строк кредитування є таким, що настав.

Окрім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що сума щомісячного платежу накопичувалась, а подальші платежі не компенсовували у повному обсязі наявну прострочену заборгованість.

Оскільки, у визначений у досудовій вимозі строк відповідачем не було сплачено заборгованість у повному обсязі, тому в позивача виникло право на дострокове повернення кредиту.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Дроменко Л.В. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача, відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Дроменко Л.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 12 жовтня 2018 року між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Ф2757/10-18, відповідно до якого останній отримав у кредит грошові кошти у розмірі 363300 грн. на строк 240 місяців з терміном погашення до 11 жовтня 2038 року. Кредит видано на придбання нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4-7).

Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено повернення суми кредиту щомісячними рівними частинами по 1513,75 грн. не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.

Згідно з пунктами 3.2, 3.3 кредитного договору за користування кредитом встановлюється змінювана процентна ставка. На момент укладення кредитного договору сторонами обумовлено значення змінюваної процентної ставки на перший період її дії, надалі - первинна процентна ставка, а саме 18 % річних - з дати укладення договору до 11.10.2019; 19 % річних - з 12.10.2019 до 31.10.2021. Починаючи з другого та всіх наступних періодів дії ставки проценти за користування кредитом сплачуються відповідно до встановленого розміру змінюваної процентної ставки.

З наявного у матеріалах справи Додатку № 2 до вказаного вище кредитного договору - Графіку платежів вбачається, що у ньому викладено таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с. 9-13).

Всі істотні умови кредитного договору також зафіксовані у підписаному ОСОБА_1 паспорті споживчого кредиту (а.с. 15-16).

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором 12 жовтня 2018 року між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно з яким остання зобов`язалась солідарно відповідати за невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором від 12.10.2018 (а.с. 29).

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах та в строки, передбачені кредитним договором, що не заперечувалося останнім.

12 травня 2023 року за вих. № 85-9095589/23 позивачем було складено досудову вимогу на ім`я позичальника ОСОБА_1 , в якій зазначено, що станом на 12.05.2023 наявна прострочена заборгованість по тілу кредиту у розмірі 14 307,83 грн. та по процентах у розмірі 2 152,46 грн., яку вимагав погасити протягом 60 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку, не пізніше 65 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги. Також зазначено, що у разі невиконання даної вимоги у визначений строк, банк вимагає достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі 298017,79 грн. та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені кредитним договором (а.с. 19).

Вказана досудова вимога 15 травня 2023 року була направлена позивачем на адресу ОСОБА_1 цінним листом з описом вкладень (а.с. 20-23).

05 вересня 2023 року за вих. № 85-9095589/1/23 позивачем було складено досудову вимогу на ім`я поручителя ОСОБА_2 , в якій посилаючись на невиконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, позивач вимагав від ОСОБА_2 , як поручителя, негайно повернути заборгованість за кредитним договором, яка станом на 05.09.2023 склала 285531,79 грн., з яких: 275502,50 грн. - строковий борг по тілу кредиту, 6070,74 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 3958,55 грн. - прострочені проценти (а.с. 25-27).

Доказів отримання вищевказаних досудових вимог пред`явлених до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку про їх недоведеність та необґрунтованість.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 2.1 кредитного договору № Ф2757/10-18 від 12 жовтня 2018 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 , визначено, що кредит надається на строк 240 місяців з терміном погашення до 11 жовтня 2038 року.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до пунктів 10, 11 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження №61-17096св23) дійшов висновку, що споживчим є будь-який кредит, наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно п. 2.2 кредитного договору ОСОБА_1 було надано кредит на придбання нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, наданий за договором укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 від 12.10.2018 року № Ф2757/10-18 кредит є споживчим.

Праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування».

Положеннями ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Відповідно до п. 4.9 кредитного договору від 12.10.2018 банк у випадках, передбачених п. 2.9 кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. У випадку несвоєчасної сплати процентів, комісій, інших платежів та/або повернення кредиту (частини кредиту) право банку вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій, інших належних до сплати платежів за цим кредитним договором виникає у разі прострочення сплати процентів, комісій, інших платежів за кредитним договором та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на три календарні місяці.

Згідно з п. 4.10 кредитного договору позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 4.9 цього кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 (тридцяти) календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п. 4.9 кредитного договору).

Колегія суддів зауважує, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Закону України «Про споживче кредитування» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги абз. 3 ч. 4 ст. 16 цього Закону, не дотримавши передбачений кредитним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором (позиція Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.05.2020 року у справі № 638/13683/15-ц).

За змістом частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На виконання вищевказаних вимог законодавства та умов кредитного договору позивачем 12 травня 2023 року було сформовано досудову вимогу адресовану позичальнику ОСОБА_1 , в якій зазначено, що він належним чином не виконує протягом 282 днів взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 12.05.2023 заборгованість за кредитним договором складає 298017,79 грн., з яких 281557,50 грн. строковий борг по тілу; 14307,83 грн. прострочена заборгованість по тілу; 2152,46 грн. прострочені проценти (а.с. 19).

Банк вимагав погасити прострочену заборгованість в розмірі 16460,29 грн. протягом 60 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку, не пізніше 65 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги. Також зазначено, що у разі невиконання даної вимоги у визначений строк, банк вимагає достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі 298017,79 грн. та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені кредитним договором.

Дану вимогу було направлено цінним листом 15 травня 2023 року на адреси реєстрації та фактичного проживання позичальника, вказані ним в кредитному договорі та анкеті-заяві № 9784, на підтвердження чого надано список "96/ДСТ" згрупованих відправлень Укрпошта Експрес (форми 103А) від 15.05.2023 та опис вкладення у цінний лист від 15.05.2023 (а.с. 20-23).

Проте, в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем ОСОБА_1 вказаної вище досудової вимоги банку.

Позивачем не надано поштових розписок про отримання ОСОБА_1 досудової вимоги банку або конвертів з рекомендованим повідомленням про невручення позичальнику цих листів банку з різних причин, зокрема у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою, закінченням терміну зберігання чи відмовою адресата від отримання поштового відправлення.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19).

Позивач в досудовій вимозі адресованій ОСОБА_1 вказав, що станом на 12.05.2023 року в нього наявна прострочена заборгованість за кредитним договором у розмірі 14307,83 грн., проте вказаний розмір заборгованості суперечить наявному в матеріалах справи розрахунку заборгованості, в якому зазначено, що відповідач станом на 01.05.2023 має прострочену заборгованість у сумі 8460,29 грн. (станом на 01.06.2023 9073,12 грн.).

З наданих відповідачем ОСОБА_1 платіжних інструкцій вбачається, що він 10.05.2023 здійснив погашення кредиту на суму 6000 грн., 27.05.2023 на суму 8000 грн., 28.06.2023 на суму 5000 грн., 31.07.2023 на суму 7450 грн.

Вказані обставини також підтверджуються випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 131 (зворотна сторона) 132 (зворотна сторона)).

Таким чином, ОСОБА_1 за період з 15.05.2023 (дата надсилання досудової вимоги) по 13 липня 2023 року (65 днів з моменту направлення вимоги) було сплачено 13000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 було сплачено прострочену заборгованість не в повному обсязі, в результаті чого у позивача виникло право дострокового повернення кредиту, колегія суддів відхиляє з огляду на вищевказані розбіжності розміру заборгованості, які вказані в досудовій вимозі та наданому позивачем розрахунку заборгованості.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладеним між позивачем та ОСОБА_1 , 12 жовтня 2018 року між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно з яким остання зобов`язалась солідарно відповідати за невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором від 12.10.2018.

Відповідно до частин 1, 2 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини 1, 2 ст. 554 ЦК України).

05 вересня 2023 року було сформовано досудову вимогу адресовану поручителю ОСОБА_2 , в якій зазначено, що позичальник ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 05.09.2023 заборгованість за кредитним договором становить 285531,79 грн., яка складається з: 275502,50 грн. строковий борг по тілу; 6070,74 грн. прострочена заборгованість по тілу; 3958,55 грн. прострочені проценті, в результаті чого банк вимагав від поручителя здійснити погашення вищевказаної заборгованості. (а.с. 25).

Проте, з розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.09.2023 у ОСОБА_1 відсутня прострочена заборгованість за кредитом (а.с. 30, зворотна сторона).

Враховуючи вищевикладені обставини справи в їх сукупності та взаємозв`язку, з огляду на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами як факт наявності заборгованості за кредитним договором у вказаному в позовній заяві розмірі, так і виникнення права на дострокове стягнення кредиту, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, в порушення вищевказаних вимог, банком було продовжено нарахування відсотків після направлення ОСОБА_1 досудової вимоги, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором кредиту (6 колонка).

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права апеляційна скарга не містить.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, правильно застосував норми процесуального права та постановив рішення, яке відповідає закону, тому підстави для задоволення даної апеляційної скарги відсутні.

Отже, враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Кредобанк" адвоката Гончарової Уляни Ігорівнизалишити без задоволення.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 29 травня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді О.О. Панченко

Л.І. Пилипчук