ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3683/25 Справа № 205/7406/24 Суддя у 1-й інстанції - Курбанова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»

на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (далі - ТОВ «Дебт Форс») звернулося до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що між ОСОБА_1 та ВАТ «Родовід Банк» 08 травня 2007 року був укладений кредитний договір №Д006/АК-087.07.2, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 22495,05 доларів США зі сплатою 9% річних. 27 січня 2012 року рішенням по справі №2-3241/11, що виніс Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя, стягнуто з ОСОБА_1 485789,32 грн заборгованості за кредитним договором та 3219 грн судового збору, втім рішення суду залишається не виконаним. Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя, від 01 лютого 2021 року, стягувача у справі №2-3241/11 було замінено на TOB «Вердикт Капітал». 10 березня 2023 року було укладено договір про відступлення прав вимоги №10-03/23 відповідно до якого TOB «Вердикт Капітал» відступило на користь TOB «Кампсіс Лігал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором №Д006/АК-087.07.2. 18 травня 2023 року було укладено договір про відступлення прав вимоги №18-05/23 відповідно до якого TOB «Кампсіс Лігал» відступило на користь TOB «Дебт Форс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором №Д006/АК-087.07.2. Таким чином, вони наділені правом грошової вимоги до відповідача. Позичальником після набрання законної сили рішенням суду не було виконано, отже у них виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор набуває право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду, що підлягає стягненню станом на 30 квітня 2024 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 51105,33 грн, з яких: нараховані 3% річних - 11938,43 грн; втрати від інфляції - 39166,90 грн, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з боржника ОСОБА_1 на користь TOB «Дебт Форс» 3% та інфляційні втрати у розмірі 51105,33 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач ТОВ «Дебт Форс» звернулися з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що сума заборгованості, яка була стягнута рішеннями суду, яке набрало законної сили залишилась несплаченою, що свідчить про наявність підстав для нарахування та стягнення штрафних санкцій передбачених ст. 625 ЦК України. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор набуває право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Заходи щодо виконання рішення у суді в ході виконавчого провадження, не мають правового значення при вирішенні вказаного спору.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України, у редакції чинній на час подання апеляційної скарги).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 51105,33 грн та не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що між позичальником ОСОБА_1 та ВАТ «Родовід Банк» 08 травня 2007 року був укладений кредитний договір № 0220/08/15-N, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 32500 доларів США зі сплатою 13 % річних.

Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 січня 2012 року по справі № 2-3241/11, позовну заяву прокурора Орджонікідзевського району міста Маріуполя в інтересах держави в особі ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, третя особа: ПАТ «Родовід Банк», задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № Д006/АК-087.07.2 від 08 травня 2007 року в сумі 485789,32 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 3219 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2021 року по справі № 2-3241/11, заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні, заінтересовані особи: ПАТ «Родовід Банк», ОСОБА_1 , задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження по виконанню рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 січня 2012 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк», заборгованість за кредитним договором від 08 травня 2007 року № Д006/АК-087.07.2, замінивши стягувача ПАТ «Родовід Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал».

10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги 10-03/23, відповідно до якого TOB «Вердикт Капітал» відступило на користь TOB «Кампсіс Фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором №Д006/АК-087.07.2.

Згідно реєстру боржників до договору №10-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 березня 2023 року, заборгованість за кредитним договором № Д006/АК-087.07.2 ОСОБА_1 становить 27094,69 грн, з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням становить 17577,43 грн, за нарахованими процентами становить 8594,17 грн, пеня становить 923,09 грн.

18 травня 2023 року було укладено договір про відступлення прав вимоги №18-05/23 відповідно до якого TOB «Кампсіс Фінанс» відступило на користь TOB «Дебт Форс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором №Д006/АК-087.07.2.

Згідно реєстру боржників до договору №18-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18 травня 2023 року, заборгованість за кредитним договором № Д006/АК-087.07.2 ОСОБА_1 становить 27094,69 грн, з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням становить 17577,43 грн, за нарахованими процентами становить 8594,17 грн, пеня становить 923,09 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2021 року у справі №2-3241/11 у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про видачу дубліката виконавчого листа №2-3241/11 та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання, заінтересована особа: відповідач по справі ОСОБА_1 , відмовлено.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30 квітня 2024 року загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду, що підлягає стягненню, становить 51103,33 грн, з яких: нараховані 3% річних - 11938,43 грн, втрати від інфляції 39166,90 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 січня 2012 року по справі № 2-3241/11 на даний час не виконано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судовими рішеннями у даній справі, які набрали законної сили, відмовлено стягувачу - ТОВ «Вердикт Капітал» у видачі дубліката виконавчого документа та поновленні строку для пред`явлення його до виконання, тобто його вимоги, які виникли на підставі рішення суду, не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не застосовуються положення статті 625 ЦК України. У зв`язку із цим вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно із частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) містяться висновки, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, для застосування частини другої статті 625 ЦК України необхідним є встановлення обсягу грошового зобов`язання, що виникло у боржника перед кредитором.

За наведеним у частині другій статті 625 ЦК України регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

За період після прострочення повернення позики після закінчення дії кредитного договору підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2023 у справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21) зазначено наступне: Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22)».

Такі ж правові підходи також застосовано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі № 753/369/21 (провадження № 61-5785св23), що свідчить про сталість судової практики з питання застосування ст. 625 ЦК України у натуральному зобов`язанні.

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що: натуральним зобов`язання (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності; законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності; очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги; приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) зроблено висновок, що «натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку».

Колегія суддів звертає увагу на те, що у справі, що переглядається, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 січня 2012 року по справі № 2-3241/11, позовну заяву прокурора Орджонікідзевського району міста Маріуполя в інтересах держави в особі ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, третя особа: ПАТ «Родовід Банк», задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № Д006/АК-087.07.2 від 08 травня 2007 року в сумі 485789,32 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 3219 грн.

В подальшому ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2021 року по справі № 2-3241/11, заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні, заінтересовані особи: ПАТ «Родовід Банк», ОСОБА_1 , задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження по виконанню рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 січня 2012 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк», заборгованість за кредитним договором від 08 травня 2007 року № Д006/АК-087.07.2, замінивши стягувача ПАТ «Родовід Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал».

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2021 року у справі №2-3241/11 у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про видачу дубліката виконавчого листа №2-3241/11 та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання, заінтересована особа: відповідач по справі ОСОБА_1 , відмовлено.

10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги 10-03/23, відповідно до якого TOB «Вердикт Капітал» відступило на користь TOB «Кампсіс Фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором №Д006/АК-087.07.2.

Згідно реєстру боржників до договору №10-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 березня 2023 року, заборгованість за кредитним договором № Д006/АК-087.07.2 ОСОБА_1 становить 27094,69 грн, з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням становить 17577,43 грн, за нарахованими процентами становить 8594,17 грн, пеня становить 923,09 грн.

18 травня 2023 року було укладено договір про відступлення прав вимоги №18-05/23 відповідно до якого TOB «Кампсіс Фінанс» відступило на користь TOB «Дебт Форс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором №Д006/АК-087.07.2.

Згідно реєстру боржників до договору №18-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18 травня 2023 року, заборгованість за кредитним договором № Д006/АК-087.07.2 ОСОБА_1 становить 27094,69 грн, з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням становить 17577,43 грн, за нарахованими процентами становить 8594,17 грн, пеня становить 923,09 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ «Вердикт Капітал» перед передачею прав вимоги, яке згодом перейшло до позивача, відмовлено у поновленні пропущеного строку на пред`явлення виконавчих листів у справах до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку.

Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад встановлений Законом час, що порушило б принцип правової визначеності як один із основоположних аспектів верховенства права.

Тобто вимоги, які виникли на підставі рішення суду, не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, оскільки між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого не може бути застосовано положення статті 625 ЦК України.

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 вересня 2024 року у справі № 761/26741/22.

Враховуючи заявлені позовні вимоги та підстави, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, апеляційний суд встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову із вказаних вище правових підстав.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення інфляційних витрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України відхиляються.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2024 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Судді: