16.06.2025 Єдиний унікальний номер 199/8390/24
Номер провадження 2/205/384/25
16 червня 2025 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра
у складі: головуючого судді Грони Д. С.,
за участю секретаря судового засідання Матківської В. В.,
відповідача: не з`явилась;
представника третьої особи - військової частини НОМЕР_1 : Айкашевої Ю. Б.
представника третьої особи - Управління служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради: Проскуріної Є. К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Військова частина НОМЕР_1 , Управління служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що самостійно виховує та утримує дитину,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Військова частина НОМЕР_1 , Управління служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що самостійно виховує та утримує дитину. В обґрунтування позовних вимог вказав, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 199/1343/21 від 29.06.2021 було розірвано шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_2 . У 2023 році відповідачка виїхала до республіки Франція, де з того часу проживає постійно. З 14.09.2023 їх спільна дитина проживає разом з позивачем. Син повністю знаходиться на утриманні позивача, ОСОБА_1 доглядає за дитиною, піклується про його навчання та здоров`я. Мати дитини участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. У зв`язку з викладеним просив визнати його особою, яка самостійно виховує та утримує дитину.
Ухвалою суду від 04.12.2024 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.
31.01.2025 на адресу суду надійшов відзив на позов від третьої особи військової частини НОМЕР_1 .
08.05.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Зауважив, що він є віськовослужбовцем, а визнання його особою, що самостійно виховує та утримує дитину йому необхідно задля можливості більше часу приділяти вихованню дитини, оскільки крім нього дбати про сина нема кому.
В судове засідання відповідач не з`явилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення повісток на зареєстровану адресу проживання, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті суду. Своїм правом на подання відзиву не скористалась. Суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення.
Представник третьої особи військової частини, в судовому засіданні надала усні пояснення в яких вказала, що не заперечує проти того факту, що позивач виховує та утримує дитину самостійно. Зауважила, що позивач є військовослужбовцем. За її інформацією позивач не має наміру звільнятися з військової служби, а рішення суду йому необхідно саме для приділення більше часу дитині.
Представник третьої особи - Управління служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради просила суд розглянути справу та ухвалити рішення на розсуд суду.
Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази судом встановлено таке.
29.06.2021 рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 199/1343/21 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Від шлюбу позивач та відповідач мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 16.12.2009.
Згідно Довідки № 611 від 29.05.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
З акту обстеження умов проживання складеного Управлінням-службою у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради 15.07.2024 № 04/2492 вбачається, що дитина проживає у двох з батьком ОСОБА_1 , батьком створені умови для проживання та виховання дитини, під час візиту представників служби у справах дітей дитина була вдома.
З інформації, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 30.07.2024 відповідач останній раз виїхала за межі України 14.09.2023 та назад не поверталась.
З Довідки № 43 від 17.02.2025 вбачається, що ОСОБА_3 є учнем 9-А класу 2024/2025 навчального року Дніпровського ліцею № 134 гуманістичного навчання і виховання ДМР.
З пояснень дитини наданих суду в судовому засіданні, встановлено, що його матір у 2023 році виїхала за межі України та постійно проживає на території Франції. Дитина періодично спілкується з матір`ю лише за допомогою електронних месенджерів. Фактично вихованням дитини, утриманням, організацією дозвілля та позашкільного навчання займається батько. Також у дитини є бабуся по батьковій лінії, проте з урахуванням її віку (73 роки) вона не може повноцінно опікуватися онуком.
Позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується Довідкою № 4275 від 17.07.2024. Встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, з наданих позивачем пояснень, необхідне йому задля виконання обов`язків військової служби за місцем фактичної дислокації його військової частини та можливості захисту та реалізації законних прав та інтересів сина та його прав, як батька.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Оцінивши подані докази в цій справі, суд доходить висновку про наявність реальних підстав вважати, що позивач та його неповнолітня дитина на цей час опинилися в умовах, в яких позивач є особою, яка самостійно виховує та утримує дитину.
Відповідно до ч. 3 ст. 161 Сімейного кодексу України, дитина, яка досягла 14 років, має право самостійно обирати місце проживання. Син позивача, якому виповнилося 15 років, обрав проживання із батьком в Україні, натомість мати дитини вирішила проживати у Франції. Цей вибір є прямим висловленням його волі та свідчить про його прив`язаність до батька. Таким чином, жодна із сторін не має законного права примусово повернути дитину до матері, оскільки це б суперечило його праву на вільний вибір місця проживання.
Враховуючи вік дитини - 15 років та її правовий статус, для реалізації її прав та інтересів потрібний законний представник, який міг би вчасно вирішувати питання, пов`язані із її життям, освітою та здоров`ям. Позивач, який перебуває в складі ЗСУ, на сьогодні є особою, яка повністю забезпечує матеріальні потреби дитини, займається її вихованням, тобто всебічно виконує батьківські обов`язки.
Визнання батька особою, яка самостійно виховує дитину відповідає її найкращим інтересам, оскільки саме позивач, як батько, забезпечує стабільність, моральну підтримку та правову захищеність дитини. Суд зазначає, що захист прав та інтересів дитини відповідає позитивним зобов`язанням держави піклуватися про найбільш вразливі групи населення, зокрема неповнолітніх.
Суд також бере до уваги пояснення представника військової частини, яка повідомила, що позивач не має наміру ухилитися від виконання обов`язку військової служби, а визнання його особою, що самостійно утримує та виховує дитину надасть позивачу можливість більш ґрунтовно виконувати свої батьківські обов`язки та бути поруч із дитиною, яка крім батька фактично не має інших осіб, спроможних турбуватися про неї.
Суд також зазначає, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 141 Сімейного кодексу України, покладають на мати та батька рівні права та обов`язки щодо дитини, проте у цій справі мати дитини вирішила проживати в іншій країні, а дитина залишилась в Україні, обравши місце проживання із батьком.
Факт утримання та самостійного вихованням батьком дитини повністю підтверджується наданими доказами та поясненнями учасників справи.
Враховуючи викладене суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи перш за все із найкращих інтересів дитини вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст.ст.141,259,263-265,280-289 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , особою, яка самостійно виховує та утримує дитину, свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Денис ГРОНА