КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 758/6760/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/7820/2025Головуючий у суді першої інстанції - Гребенюк В.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника позивача Гоголя Б.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Братківським Климом Сергійовичем, на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Студія 1+1", ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю "1+1 Інтернет", ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та надання права на відповідь,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Студія 1+1", ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю "1+1 Інтернет", ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та надання права на відповідь.

Ухвалою суду від 31.01.2024 ОСОБА_2 було залучено до участі в справі в якості правонаступника ОСОБА_4 та залишено без задоволення клопотання представника ОСОБА_1 про закриття провадження у справі.

24.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про закриття провадження у справі, яка обгрунтована тим, що первісний позивач помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а так як право на повагу до гідності та честі, право на недоторканість ділової репутації належить до особистих немайнових прав та нерозривно пов'язані з фізичною особою, то наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.01.2025 заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду ( т. 3, а.с. 97, 98).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Братківський К.С., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що повторне подання заяви про закриття провадження не може вважатися зловживанням процесуальними правами, оскільки смерть позивача є безумовною підставою для припинення розгляду справи про захист особистих немайнових прав (т. 3, а.с. 105-107).

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника апелянта надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Інші учасники справи про причини своєї неявки суд не сповістили.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвал в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції визнав, що за відсутністю інших підстав або нових обставин повторна подача представником відповідача ОСОБА_1 клопотання про закриття провадження у справі, яке судом вже розглянуто, є зловживанням процесуальними правами, у зв`язку із чим залишив вказане клопотання без розгляду.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з частинами другою, третьою статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

При їх здійсненні слід враховувати і вимоги частини четвертої статті 12 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних прав.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини 2 ст.43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства у разі подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Таким чином, на осіб які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальний обов`язок. При цьому під добросовісністю слід розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування права за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживанням наданими правами.

При цьому, за змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним. Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. І кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.

Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи висловлення явної неповаги до суду чи учасників справи.

Так, 27.11.2024 представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Братківський К.С. звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про закриття провадження у справі, яке мотивоване тим, що дружина позивача у справі - ОСОБА_4 не може бути його правонаступником у цій справі, оскільки у справах про захист гідності, честі та ділової репутації, а також про відшкодування моральної шкоди не допускається процесуального правонаступництва.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 05.01.2024 представник відповідача ОСОБА_1 вже звертався з клопотанням про закриття провадження у справі, яке також було мотивовано тим, що у справах про захист гідності, честі та ділової репутації, а також про відшкодування моральної шкоди не допускається процесуального правонаступництва.

При цьому, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31.01.2024, яка набрала законної сили, вказане клопотання про закриття провадження у справі було залишено без задоволення.

У постанові Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 910/1873/17 визначено, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував про обов`язок національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (справа «Шульга проти України», пункт 28, справа від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (справа «Мусієнко проти України», рішення від 20 січня 2011 року).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Смірнова проти України» рішення від 08 листопада 2005 року, справа «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. Fгапсе, рішення від 27 квітня 2000 року). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (справа «Красношапка проти України» рішення від 30 листопада 2006 року).

Отже, зважаючи на той факт, що представником відповідача подано повторне клопотання про закриття провадження у справі з аналогічних підстав, яке судом уже розглянуто та винесено з цього приводу відповідне судове рішення, суд першої інстанції цілком обгрунтовано розцінив вказані дії представника відповідача як зловживання своїми процесуальними правами, у зв`язку з чим дійшов правомірного висновку про залишення без розгляду вказаного клопотання.

Наведені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції про відмову у закритті провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача та незгоди із заміною первісного позивача, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Натомість жодних аргументів стосовно того, які норми процесуального права зобов`язують суд повторно розглядати питання, яке вже було вирішено судом, та/або які норми процесуалього права було порушено судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не містить.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності ухвали не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість постановленої судом ухвали.

Отже, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Братківським Климом Сергійовичем, - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Студія 1+1", ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю "1+1 Інтернет", ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та надання права на відповідь - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 23 червня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова