Справа № 523/4665/25
Провадження №2/523/3428/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"19" червня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Березніченко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся із зазначеним позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором про споживчий кредит №02 від 16.02.2022р. в розмірі 72 374,95грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неналежним чином виконувалися умови означеного кредитного договору, внаслідок чого у нього перед Банком станом на 30.05.2023р. виникла заборгованість в розмірі 100 419,12грн., у тому числі: 86 752,50грн. сума основного боргу, 13 666,62грн. проценти за користування кредитом.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2023р. у справі № 523/10306/23 з ОСОБА_1 стягнута прострочена заборгованість за кредитним договором в розмірі 25 418,62грн., з яких: 11 752,55грн. сума кредиту, 13 666,62грн. проценти за користування кредитом. Отже, на теперішній час у відповідача існує непогашена сума заборгованості за кредитом в розмірі 72 374,95грн., які позивач просить стягнути в судовому порядку. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 31.03.2025р. провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність представника.

Відповідач у судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи був сповіщений через систему «Електронний суд», к особисто, так і через його представника - Гончарука О.М.

За письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Судом встановлено, що згідно, що 16.02.2022р. між АТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10015/0572 філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит №02, за умовами якого Банк надає позичальнику кредит у розмірі 100 000 грн на споживчі цілі шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника строком на 60 місяців з остаточним поверненням кредиту не пізніше 16 лютого 2027 року зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 40% річних, які нараховуються на фактичний залишок заборгованості.

Відповідно до п. 3.3.3 договору повернення кредиту має здійснюватися рівними частинами в розмірі 1 666,67 грн та нарахованих процентів щомісячно до 14 числа місяця, починаючи з березня 2022 року.

Банк свої зобов`язання виконав. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, сплативши лише 13 247,50 грн основного боргу та процентів за користування грошима.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2023 року позов АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задоволено частково.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, а тому в позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Подібний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15.

За таких обставин суд установив, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, тому до встановлених правовідносин мають бути застосовані приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Таким чином, з відповідача за рішенням суду стягнуто прострочену заборгованість, яка виникла станом на 30 травня 2023 року та яка складається із основного боргу 11752,55 грн. (15 платежів з 15 березня 2022 року по 1666,67 грн, що складає 25000,05 грн з відрахуванням сплаченої суми 13247 грн) та проценти за користування кредитом, нараховані позивачем на залишок основної суми боргу за кредитом, у розмірі 13666,62 грн.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Кредитування відповідача здійснювалось на споживчі потреби, у зв`язку з цим до встановлених спірних правовідносин слід застосувати законодавство щодо захисту прав споживачів. Подібний висновок Верховного Суду України міститься у постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6-223цс16.

Згідно п.п. 3.9.3 та п. 3.9.3.2 договору строк повернення кредиту є таким, що настав і позичальник зобов`язаний погасити заборгованість у повному обсязі не пізніше наступного робочого дня після настання прострочення виконання зобов`язань на строк понад 88 календарних днів.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 прострочив виконання прийнятого на себе зобов`язання більше ніж 88 днів, отриманні кредитні грошові кошти в строк визнаний кредитними договором не повернув.

Якщо кредитодавець згідно договору про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, він може використати таке право зокрема у разі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Наведені приписи дають підстави виснувати, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Отже, звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним законом порядок.

Порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредиту передбачений пунктами 12.1-12.2 кредитного договору №02.

Так, внаслідок наявної у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та його невиконання в частині щомісячного повернення встановлених сум кредиту, Банком на адресу відповідача, 30.01.2025р. засобами поштового зв`язку направлено вимогу № 55/5.6-02/11443/2025 від 29.01.2025р. про повернення всієї суми кредиту в строк 30 календарних днів з дати отримання вимоги для її виконання. У вимозі Банк пропанував ОСОБА_1 повернути суму кредиту, розмір якої станом на 24.01.2025р. склав 72 374,95грн., як заборгованість за основним боргом.

Вказана вимога отримана особисто ОСОБА_1 31.01.2025р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відомостей про виконання ОСОБА_1 вимоги Банку від 29.01.2025р. та повернення всієї суми заборгованості по кредиту у 30-ти денний строк встановлений Банком, у суду не має та такі не надані з боку відповідача.

Отже, позивач звернувся до суду з даним позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом №02 від 16.02.2022р., виконав вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року.

Відповідач, в свою чергу, не виконав умови кредитного договору в порядку та на умовах визначених кредитним договором, отриманні кредитні кошти у повному обсязі не повернув, тим самими допустим односторонню відмову від виконання договірного зобов`язання, що є неприпустимим.

Таким чином, пред`явленні позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та з урахуванням встановлених судом обставин у даній справі підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача суми заборгованість за тілом кредиту в розмірі 72 374,95грн.

Згідно ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3028,00грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279,280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» () суму боргу за тілом кредиту в розмірі 72 374,95грн., судовий збір в розмірі 3028,00грн.

Учасники справи

Позвиач:

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (), місцезнаходження: м. Одеса, вул. Базарна, буд.17.

Відповідач:

ОСОБА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 19 червня 2025р.

Суддя