Справа № 344/2569/25
Провадження № 2/344/2088/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.01.2010 року в розмірі 35 513,11 грн., стягнення судових витрат

В С Т А Н О В И В:

Представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.01.2010 року в розмірі 35 513,11 грн., стягнення судових витрат, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 12.01.2010 та приєдналася до умов та правил надання банківських послуг, відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

АТ КБ «ПриватБанк» повідомляє, що під час підписання анкети-заяви від 12.01.2010 року клієнтка мала прізвище - ОСОБА_2 , згодом клієнтка змінила прізвище на « ОСОБА_3 ». Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є однією особою.

На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 52 000,00 грн.

Відповідач отримала кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 12/11, тип - Універсальна. Після отримання картки відповідач здійснила дії щодо її активації, користувалася нею, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Після спливу строку дії першої картки Відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступі картки: кредитна картка номер НОМЕР_2 , строк дії 09/15, тип Універсальна; кредитна картка номер НОМЕР_3 , строк дії 04/16, тип Універсальна; кредитна картка номер НОМЕР_4 , строк дії 12/19, тип Універсальна; кредитна картка номер НОМЕР_5 , строк дії 10/23, тип Універсальна; кредитна картка номер НОМЕР_6 , строк дії 04/27, тип Універсальна.

Позивач звертає увагу, що далі у процесі користування рахунком 28.10.2021 року відповідачем підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер - НОМЕР_7 , строк дії - 09/25, тип - Універсальна, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком.

Починаючи з 28.10.2021 року відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 42%. При цьому за погодженою ставкою Банком нараховано відсотків у розмірі 7 002,34 грн.

Також позивач звертає увагу, що у зв`язку із початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії російської федерації, банк пішов на зустріч клієнтам та скасував відсоткову ставку у березні 2022 р. - розмір 0 %, а в подальшому із 01.04.2022 р. відсоткова ставка поступово повернута до погодженого розміру.

Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 20.01.2025 року має заборгованість 35 513,11 грн., яка складається з: 28 510,77 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7 002,34 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.1-9, т.1).

03.03.2025 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» просила відмовити в повному обсязі. Відзив мотивує тим, що 12.01.2010 відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з наданої позивачем анкети-заяви від 12.01.2010 року відповідач погодилася отримувати банківські послуги, при цьому в анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення розміру процентної ставки, штрафу, пені та комісії. Також відсутні відомості про суму кредиту та кінцевий термін повернення кредитних коштів. До позовної заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» не на державній мові. Також, вказані Умови та Правила не містять дати та підпису відповідача. Тобто матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від АТ КБ «ПриватБанк» 12.01.2010 року.

Зважаючи на наявність Паспорту споживчого кредиту, який відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», АТ КБ «ПриватБанк» та Відповідач мали намір укласти договір споживчого кредитування. Однак, матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту, а додана позивачем до позову Анкета-заява, підписана відповідачем, та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не є договором про споживчий кредит в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». Разом з паспортом споживчого кредиту в матеріалах справи вказана заява про приєднання до Умов і правил надання послуг датована тією ж датою 28.10.2021 року, яка по своїй суті повторює загальні інформаційні відомості паспорта споживчого кредиту.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, вимагає у тому числі, крім заборгованості за кредитом, також стягнути складові його повної вартості, зокрема процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» як невід`ємні частини спірного договору, які діяли на момент підписання заяви.

Тому, з огляду на вищенаведене, відповідач вважає що, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які додані до позову не містять підпису відповідача, тому їх можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

З урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у рішенні по справі № 342/180/17, вважаю, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» який зазначений в матеріалах даної справи та не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.01.2010 року шляхом підписання Заяви-анкети. А отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитним коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому, вважаю, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» 7 002,34 грн. заборгованості за відсотками.

Також із урахуванням викладеного, відповідач зазначає, що позивачем, сплачені відповідачем кошти, безпідставно спрямовувались на оплату відсотків, і не зараховувались у повному обсязі на оплату зобов`язань за тілом кредиту.

Згідно наданої позивачем в матеріалах справи виписки за договором № б/н за період: 12.01.2010 - 20.01.2025 р.р. заборгованість на думку позивача становить 35 513,11 грн. Проте, з отриманої з особистого кабінету відповідачки виписки за договором № б/н тільки за період з 01.01.2016 - 20.01.2025 р.р. убачається, що внесені відповідачкою кошти на загальну суму 45 187, 00 грн., були безпідставно спрямовані позивачем на погашення заборгованості за відсотками, в той час як сума тіла кредиту фактично не змінювалась, що свідчить про безпідставне збільшення банком тіла кредиту за рахунок відсотків.

Відтак, різниця між фактично виплаченими відповідачкою банку коштами в сумі 45 187,00 грн. та нібито заборгованістю у вигляді тіла кредиті в сумі 28 510,77 становить переплату на суму 16 676,23 грн. (45 187,00 грн. 28 510,77 грн.).

З огляду, на вищенаведене, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості в сумі 35 513,11 грн., з яких 28 510,77 грн заборгованість за тілом кредиту, та 7002,34 грн. заборгованість за простроченими відсоткам вважає не обґрунтованими та безпідставними (а.с.140-153, т.1).

12.03.2025 представником АТ КБ «ПриватБанк» подано відповідь на відзив, мотивуючи тим, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах.

Необхідно відзначити, що виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 15 років, Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення які він здійснював.

Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Щодо ознайомлення Відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на 2-х сторінках від 12.01.2010 року, з якої чітко вбачається що відповідач висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна та особистим підписом засвідчила (в), що «Я згодна (єн) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Після спливу строку дії першої картки Відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступні картки.

В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 42% річних. Також 28.10.2021 Відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (копія додається до позовної заяви), на підставі якої отримано додаткову кредитну картку.

Паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитної договору. Паспорт споживчого кредиту був підписаний відповідачем за допомогою ОТПпароля.

Щодо державної мовної політики згідно ч. 3 ст.14 ЗУ «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, додають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат сторін процесу. ЗУ «Про засади державної мовної політики» був підписаний 03.07.2012 року, набув чинності 10.08.2012 року.

Умови та правила надання банківських послуг, які долучені до позовної заяви затвердженні Наказом Банку №С-169 від 23.08.2006 року, таким чином положення ЗУ «Про засади державної політики» не поширюються на спірні правовідносини. Отже, викладення Умов та Правил надання банківських послуг на російській мові не суперечить нормам чинного законодавства, а тому Позивач не зобов`язаний надавати до суду редакцію на українській мові, а вказані УІП слід вважати належним доказом по справі.

Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

03.04.2025 представником позивача подано пояснення у справі, що за змістом ідентичні з відповіддю на відзив поданою 12.03.2025 (а.с.204-215, т.1).

24.03.2025 відповідач подала заперечення відповідно до яких у заяві-анкеті позичальника від 10.12.2014 року процентна ставка не зазначена, відсутні відомості про суму кредиту та кінцевий термін повернення кредитних коштів, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, вимагає у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути проценти. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» як невід`ємні частини спірного договору які діяли на момент підписання заяви. Тому, з огляду на вищенаведене, відповідач вважає що, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які додані до позову не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

З огляду, на вищенаведене, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості в сумі 35 513,11 грн., з яких 28 510,77 грн. заборгованість за тілом кредиту, та 7002,34 грн. заборгованість за простроченими відсоткам вважає не обґрунтованими та безпідставними.

28.10.2021 року наданий паспорт споживчого кредиту не містить позначки про результати перевірки змін в електронному документі (якщо ця заява сформована в електронній формі) та не є доведеним факт надання відповідачці технічної можливості ознайомитися з умовами надання відповідної послуги і підписати відповідний договір та зробити однозначний висновок про суть операції, вважає, що твердження позивача про наявність підпису відповідачки на паспорті споживчого кредиту є не доведеним.

Разом з паспортом споживчого кредиту в матеріалах справи вказана заява про приєднання до Умов і правил надання послуг датована тією ж датою 28.10.2021 року, яка по своїй суті повторює загальні інформаційні відомості паспорта споживчого кредиту з зазначеним в п.1.3 застереженням що наведенні обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними.

Дослідивши її зміст, вважає, що ця заява не має правового зв`язку із договором, який був укладений сторонами 12.01.2010 року, а є пропозицією банку приєднатися до договору про надання банківських послуг на викладених у цій заяві умовах, або ж вона свідчить про те, що банком в односторонньому порядку внесені зміни до раніше укладеного із відповідачем договору.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про відкладення судового засідання, оскільки не може бути присутня через тимчасову відсутність в м.Івано-Франківську, доказів поважності причин неявки суду не надано. Крім того, варто зазначити, що у судове засідання 26.05.2025, та 24.04.2025 відповідач також не з`явилася, подала клопотання ідентичного змісту, без надання доказів поважності неявки, тому судом ухвалено проводити судове засідання за відсутності відповідача, оскільки нею подано відзив та заперечення, справа перебуває в провадженні суду з 12 лютого 2025 року.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Встановлено, що 12.01.2010 ОСОБА_4 звернулася до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідно до анкети-заяви підписаної 12.01.2010 ОСОБА_4 із зазначенням персональних даних, контактної інформації, інформації про працевлаштування, нею виявлено бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальну» «55 днів пільгового періоду» із встановленням бажаного кредитного ліміту 500 грн.

ОСОБА_4 своїм підписом затвердила: «Я ознайомилася і згодна з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом я підтверджую факт отримання мною інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження», «Я згодна з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг» (а.с.63-64, т.1).

До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписану відповідачем 12.01.2010, та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.110-116, т.1).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 12.01.2010 року встановлено тип кредитної лінії відновлювальна; пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних) до 55 днів; базова % ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році) 2,5%, що у рік складе 30%; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 3,75% , ОСОБА_4 своїм підписом засвідчила, що «З фінансовими умовами надання платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена» (а.с.65, т.1).

Під час підписання анкети-заяви від 12.01.2010 року клієнтка мала прізвище ОСОБА_2 , що підтверджується копією паспорта (а.с.124-125, т.1), згодом прізвище змінено на ОСОБА_3 , що підтверджується копією паспорта (а.с.121-123, т.1).

Довідкою №867135 від 22.01.2025 підтверджено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано універсальні кредитні картки: НОМЕР_1 , строк дії - 12/11, НОМЕР_2 , строк дії 09/15, НОМЕР_3 , строк дії 04/16, НОМЕР_4 , строк дії 12/19, НОМЕР_5 , строк дії 10/23, 766786, строк дії 09/25, 667614, строк дії 04/27 (а.с.62, т.1).

Довідкою №874310 від 22.01.2025 підтверджено зміну умов кредитування кредитної картки оформленої ОСОБА_1 , старт карткового рахунку 12.01.2010 № НОМЕР_1 , кредитний ліміт 300 грн.- 03.09.2024, кредитний ліміт 0 грн. У період часу з 12.01.2010 по 03.09.2024 кредитний ліміт неодноразово збільшувався та зменшувався, та сягав 52 000 грн. (а.с.60-61, т.1).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.01.2010, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 31.05.2015 загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 2 184,27 грн., загальний залишок заборгованості за відсотками 0 грн., заборгованість по пені 0 грн., заборгованість по комісії 0 грн.(а.с.27-37, т.1).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.01.2010, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30.04.2019 заборгованість за тілом кредиту 0 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 0 грн., нарахована пеня 0 грн.(а.с.38-49, т.1).

Згідно заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 28.10.2021 клієнт ОСОБА_1 яка діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі ст.634 ЦК України підписанням цієї заяви приєднується до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», приймає всі права та обов`язки встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати, що підтверджено підписом ОСОБА_1 . Встановлено процентну ставку, відсотків річних 42,0% - для карт Універсальна, 40,8% - для карт Універсальна Gold, тип процентної ставки фіксована, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних 84% для карт Універсальна , 81,6% -для карт Універсальна Gold (а.с.66-77, т.1).

Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 12.01.2010, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 20.01.2025 заборгованість за тілом кредиту 28 510,77 грн., заборгованості за відсотками 7 002,34 грн., загальна заборгованість 35 513,11 грн.(а.с.50-59, т.1).

Відповідно до п.1.4 заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 12.01.2021 повернення кредиту здійснюється шляхом: договірного списання з рахунку клієнта у тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно положень статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно статті 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Із матеріалів вбачається, що відповідач ОСОБА_1 12.01.2010 власноручно підписала заяву-анкету, довідку про умови кредитування у якій зазначена базова % ставка , в місяць - 2,5%; що за рік становитиме 30%, та яка містить власноручний підпис ОСОБА_1 та приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, тим самим прийняла на себе зобов`язання по поверненню отриманих коштів, сплати процентів в порядку та на умовах визначених заявою, довідкою.

Надалі 28.10.2021 ОСОБА_1 укладено нову заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка також містить процентну ставку 42% річних для картки Універсальна, дана заява підписана 28.10.2021 о 13:26:05 стилусом на планшеті у відділенні Банку.

Зважаючи на викладене твердження відповідача про те, що відсотки не були нею погоджені та зазначені тільки в Умовах та правилах надання банківських послуг, які нею не підписані, суд вважає спростованими.

Зазначена вище заборгованість підтверджується наданими позивачем випискою з особового рахунку та детальним розрахунком заборгованості.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі №357/2127/18 зазначено: «Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (далі Положення №254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити. Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. Пунктом 5.1 глави 5 Положення №254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка. Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що виписки з особового рахунка клієнта банку можуть слугувати як документи, що підтверджують фінансові операції».

Верховний Суд у своїй постанові від 22 квітня 2021 року у справі №712/4821/16 вказав, що задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій обґрунтовано врахували виписку по особовому рахунку позичальника, яка є належним доказом наявності заборгованості боржника, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №169/506/17 та від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18. Оскільки судами встановлено та було підтверджено наявними матеріалами справи, що відповідач дійсно отримав грошові кошти та неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання щодо їх своєчасного повернення, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №333/5483/20.

Таким чином, позивач довів належними та допустимими доказами факт укладення із ОСОБА_1 кредитного договору, надання позичальнику кредитних коштів, тобто виконання належним чином своїх обов`язків та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

У свою чергу відповідач не спростувала факту отримання кредитних коштів, а також факту неналежного виконання зобов`язань перед банком, у тому числі не спростувала розмір заборгованості, заявленої до стягнення.

Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з рахунку ОСОБА_1 не надано, також нею не надано суду належних, допустимих та беззаперечних доказів відсутності такої заборгованості та, відповідно, виконання умов укладеного договору належним чином.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме Умови долучені позивачем до позову розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяви-анкети про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо права банку на внесення банком щомісяця в односторонньому порядку змін до Умов та правил, а випадку коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, повідомлення клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, а також обов`язку клієнта звернутися в банк для розірвання договору та погасити заборгованість у разі незгоди клієнта із змінами умов та правил і/або Тарифів.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки вона повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Не можуть бути застосовані до спірних правовідносин положення ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12.01.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про право банку на зміну в односторонньому порядку Умов та правил, надані банком Умови та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи те, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.01.2010 шляхом підписання заяви-анкети.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які правильно враховані судом першої інстанції при розгляді цієї справи відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Крім того, позивачем не долучено до позовної заяви Тарифи банку, на які він посилається як на складову укладеного договору.

28.10.2021 року ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту відповідно до якого процентна ставка у пільговий період 0,00001%, процентна ставка поза межами пільгового періоду відсотків річних картка Універсальна 42%, картка Універсальна Gold 40,08, інші картки 36%, тип процентної ставки фіксована (підпис:ОТП 28.10.2021 13:27) (а.с.105-109).

Однак, матеріали справи не містять договору про споживчий кредит в розумінні Закону України «Про споживче кредитування», укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту.

Отже, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст.13 цього Закону. Також суд звертає увагу на те, що в розділах 4 паспорту споживчого кредиту дано визначення, що загальна вартість кредиту є орієнтовною, реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення. В розділі 7 вказаного паспорту зазначається, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 28.10.2041. За таких обставин підстави вважати, що між сторонами було укладено договір споживчого кредиту із досягненням згоди щодо усіх істотних умов кредитування, в тому числі сплати відсотків, відсутні.

Відтак, суд першої інстанції, встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань та неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором згідно з вимогами статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та, дослідивши розрахунок заборгованості і виписку по особовому рахунку відповідачки, дійшов висновку про розмір такої заборгованості обґрунтований, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Суд вважає, що неналежне виконання грошових зобов`язань призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими.

Доводи відповідача про порушення банком норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.01.2010 року підлягають задоволенню.

Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн, який він просить стягнути з відповідача на свою користь.

Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, суд стягує з відповідача суму судових витрат у вказаному розмірі.

Керуючись ст. ст. 207, 509, 525, 526, 536, 549, 611, 625, 633, 634, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 12.01.2010 року в розмірі 35 513,11 грн., стягнення судових витрат задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, , юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м.Київ заборгованість за кредитним Договором №б/н від 12.01.2010 року у розмірі 35 513 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот тринадцять) грн. 11 коп., з яких 28 510,77 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7 002,34 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , в користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, , юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м.Київ витрати по оплаті судового збору у сумі 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 13.06.2025 року.

Суддя Пастернак І.А.