Єдиний унікальний номер 341/961/25
Номер провадження 2/341/577/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

УСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позов подано в електронній формі з доказами надсилання його копії до електронного кабінету відповідача.

У позові просить стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну оплату аліментів за період з 03.04.2025 до 27.05.2025, включно, у розмірі 4135,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03.03.2025 з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в розмірі частки від його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Рішення суду набрало законної сили 03.04.2025.16.04.2025 відкрито виконавче провадження. Розмір аліментів за один місяць становить 3206,75 грн. Зазначила, що 28.05.2025 відповідач заплатив частину аліментів у розмірі 7658,11 грн. Тобто, з 03.04.2025 до 27.05.2025 (54 дні) вона не отримувала аліменти. Розрахунок пені за період з 03.04.2025 до 27.05.2025 здійснює за формулою, а саме: суму боргу зі сплати аліментів у розмірі 7658,11 грн множить на 1% ділить на 100% та множить на кількість днів прострочення. Таким чином, відповідач повинен заплатити їй пеню у розмірі 4135,37 грн, за прострочення сплати аліментів у розмірі 7658,11 грн.

Ухвалою суду від 03.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження.

Судове засідання призначено на 17.06.2024.

У судове засідання 17.06.2024 сторони не з`явились.

Позивачка у позовній заяві просить справу розглядати без її участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Копію ухвали про відкриття провадження надіслано до електронного кабінету особи (а. с. 14).

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим. Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав. Ходом розгляду справи не цікавився. У судове засідання не прибув.

Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки такі повідомлені належним чином про судове засідання, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавали, позивачка просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі сторін на підставі наявних матеріалів.

Надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Відповідно до рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03.03.2025 з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в розмірі частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.10.2024 і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років (а. с. 4-6). Стягнення аліментів у межах платежу за один місяць звернути до негайного виконання.

Рішення суду набрало законної сили 03.04.2025. Отже, починаючи з 04.04.2025 у відповідача виник обов`язок зі сплати позивачці аліментів за період з 25.10.2024.

Згідно з копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2025 ВП № 77837318 відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного рішення суду від 03.03.2025 щодо стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в розмірі частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.10.2024 і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років (а. с. 7).

Відповідно до копії розрахунку старшого державного виконавця Жовкевич Г. В., станом на 01.05.2025 сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів становить 21723,14 грн. Зокрема заборгованість з жовтня 2024 року до грудня 2024 року становить 8896,14 грн, з січня 2025 року до квітня 2025 року 12827,0 грн (а. с. 8). Місячний платіж 3206,75 грн.

28.05.2025 відповідач сплатив позивачці 7658,11 грн, що підтверджується скріншотом із рахунку позивачки (а. с. 9).

Крім того, позивачка стверджує, що 21.05.2025 відповідач сплатив їй кошти в сумі 1933,86 грн і 28.05.2025 сплатив кошти в сумі 1272,89 грн, що сукупно становить 3206,75 грн, тобто розмір місячного платежу, який звернуто до негайного виконання рішенням суду від 03.03.2025.

Таким чином, суд установив, що станом на 04.04.2025 (з наступного дня після набрання законної сили рішенням суду) в ОСОБА_2 виник обов`язок зі сплати аліментів позивачці за період з 25.10.2024 до березня 2025 року (включно) у загальному розмірі 8896,14 грн + 3206,75 грн * 3 місяці=18516,39 грн за мінусом місячного платежу, який підлягав стягненню негайно з 04.03.2025. Іншими словами, станом на 04.04.2025 у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів за рішенням суду у розмірі 18516,39 грн 3206,75 грн=15309,64 грн.

Указану заборгованість в сумі 15309,64 грн відповідач частково погасив 28.05.2025 у розмірі 7658,11 грн.

Зважаючи на те, що місячний платіж становить 3206,75 грн і він підлягав до негайного стягнення, тобто з 04.03.2025, то сплачені відповідачем кошти 28.05.2025 у розмірі 7658,11 грн це погашення заборгованості зі сплати аліментів за період з 25.11.2024.

Заборгованість зі сплати аліментів за 2024 рік, за виключенням місячного платежу, який підлягав до негайного стягнення, станом на 03.04.2025 становила 5689,39 грн (8896,14 грн - 3206,75 грн).

Підсумовуючи, суд установив, що сплачені відповідачем 28.05.2025 кошти в сумі 7658,11 грн це погашення заборгованості зі сплати аліментів за період 2024 року, починаючи з 25.11.2024 (7658,11 грн - 5689,39 грн), та часткове погашення заборгованості за січень 2025 року, а саме у розмірі 1968,72 грн. При цьому вказані кошти в розмірі 7658,11 грн відповідач зобов`язаний був сплатити, починаючи з 04.04.2025, проте, фактично погасив їх 28.05.2025.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам у цій справі та позовним вимогам, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частинами другою та третьою статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 199 СК України установлено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 549 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

У постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц Верховний Суд зазначає, що неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (частина перша статті 196 СК України).

Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім (частина третя статті 196 СК України).

Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів (див, зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)).

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2025 року у справі № 932/541/23.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач був обізнаний про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, знав про свій обов`язок сплати аліментів. Належних та допустимих доказів про те, що відповідач не міг сплачувати аліменти та те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з неналежних від нього причин, суду не надано.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

З огляду на положення ч. 1 ст. 196 СК України, якою врегульовано граничний розмір можливого стягнення неустойки на рівні не більше 100 % заборгованості, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання сина за період з 04.04.2025 до 27.05.2025 (включно), що становить 54 дні, у розмірі 4135,37 грн.

При цьому суд установив, що повне погашення заборгованості відповідачем 28.05.2025 у розмірі 7658,11 грн це заборгованість за листопад-грудень 2024 року та частково за січень 2025 року, яка об`єктивно існувала станом на 03.04.2025 (дата набрання законної сили рішенням суду) та підлягала сплаті з 04.04.2025.

Позивачка звільнена від сплати судового збору, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує судовий збір з відповідача.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 УПК України підписав судове рішення без його проголошення.

Керуючись ст. ст. 196 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4135,37 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 червня 2025 року.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: : АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ