ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/5615/21 Номер провадження 22-ц/814/1329/25Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

секретар:Грицак А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Сисоєвої Катерини Миколаївни на рішення Київського районного суду міста Полтави від 27 листопада 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Державний реєстратор департаменту реєстрації Харківської міської ради Вєлєва Анастасія Олексіївна, про скасування державної реєстрації та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації та визнання права власності.

Позов мотивовано тим , що 20.05.2021 року ОСОБА_2 на підставі договору іпотеки №3141 від 20.06.2018 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємцем І.О., здійснив без її повідомлення перереєстрацію на себе права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що така перереєстрація права власності з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 відбулася з порушенням законодавства, є абсолютно незаконною, а тому підлягає скасуванню в повному обсязі.

12.02.2010 року чоловік позивача ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке було видане Ленінською районною в місті Харкові радою, став власником однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 45,2 кв.м. ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із смертю її чоловіка, ОСОБА_4 , вона, як його дружина, успадкувала вищезазначену квартиру та стала єдиним її власником.

У червні 2021 позивачу стало відомо , що право вдасності на належні їй квартиру було переоформлено на громадянина ОСОБА_2 на підставі договору іпотеки від 20.06.2018 року №3141, який по теперішній час є власником квартири.

Позивачу відомо, що даний договір іпотеки від 20.06.2018 року було укладено її чоловіком ОСОБА_4 , як іпотекодавцем, а ОСОБА_2 , як іпотекодержателем, з метою забезпечення зобов`язання, що нібито виникло у ОСОБА_3 за укладеним із іпотекодержателем договором позики від 20.06.2018 року на суму 925 625 грн. 54 коп. Проте, договір позики від 20.06.2018 року, який був нібито підписаний між ОСОБА_3 (позичальник) та ОСОБА_2 (позикодавець) позивач вважає неукладеним, оскільки, як стало відомо від її сина ОСОБА_3 , позичальник грошові кошти ні перед, ні в момент підписання договору не отримував. Відповідно до тексту самого договору позики передача грошових коштів позичальнику повинна бути засвідчена власноручно написаною заявою до моменту підписання такого договору.

У зв`язку з цим, оскільки договір позики від 20.06.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є неукладеним, то у позичальника не виникло основного зобов`язання щодо повернення грошових коштів саме за договором позики. Позивач вважає, що договір позики від 20.06.2018 року є саме неукладеним, а не нікчемним або недійсним, у зв`язку із не вчиненням сторонами усіх дій, які необхідні були для укладання договору, тобто у сторін була відсутня воля на його укладання, що підтверджується відсутністю власноручно написаної до підписання договору заяви про отримання грошових коштів.

Враховуючи те, що договір позики від 20.06.2018 року є неукладеним, то таке зобов`язання не може забезпечуватись дійсним договором іпотеки, оскільки останній є похідним від основного, а тому до сторін, де не виникли взаємні права та обов`язки за договором позики, положення договору іпотеки щодо звернення стягнення на квартиру не можуть бути застосовані, оскільки основне зобов`язання відсутнє.

Окрім того, ОСОБА_2 зобов`язаний був виконати вимоги статті 35 Закону України «Про іпотеку» та надіслати або на ім`я ОСОБА_4 , або на ім`я позивача вимогу про усунення порушення основного зобов`язання в письмовій формі. Проте, позивачем відповідної вимоги отримано не було, відтак перереєстрація права власності за договором іпотеки є абсолютно незаконною.

Зважаючи на що позивач просила суд скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101) за ОСОБА_2 . Припинити за ОСОБА_2 право власності на квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101) за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 27 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації та визнання права власності відмовлено за недоведеністю.

В апеляційному порядку рішення оскаржив позивач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник посилається на обставини викладені в позові та вказує на неналежне їх дослідження судом першої інстанції. ОСОБА_1 зазначає, що перереєстрація права власності на спірне майно відбулася з порушенням законодавства , адже вона як іпотекодатель не отримувала вимоги про усунення порушення основного зобов`язання від ОСОБА_2 ні на своє ім`я ні на ім`я покійного чоловіка ОСОБА_4 .

Також зауважує, що відповідачем порушено вимоги ст.35 ЗУ «Про іпотеку» , а саме матеріали реєстраційної справи не містять письмових повідомлень , які підлягають направленню боржнику й іпотекодавцю адже іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

Недодержання відповідних умов є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору , але не перешкоджає іпотеко держателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Проте районним судом вказані обставини були залишені поза увагою , зважаючи на що ОСОБА_1 просить скасувати рішення Київського районного суду міста Полтави від 27 листопада 2024 року , та постановити нове про задовлення позовних вимог.

Судом встановлено, що 12.02.2010 року ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке було видане Ленінською районною в місті Харкові радою, став власником однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 45,2 кв.м.

20.06.2018 року між ОСОБА_2 (позикодавцем) та ОСОБА_3 (позичальником) було укладено договір позики, згідно якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 925 625 грн. 54 коп., що є еквівалентом 35 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України встановленим на момент укладання даного договору, та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у національній валюті гривні, що буде еквівалентом 35 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на момент повернення грошових коштів, але не пізніше ніж через 1,5 (півтора) роки з моменту укладення договору, тобто до 20.12.2019 року.

Згідно пункту 6 договору позики сторони домовились, що виконання зобов`язання за цим договором забезпечується іпотекою квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 45,2 кв.м, житловою 27,1 кв.м та належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.02.2010 року, виданого Ленінською районною у м.Харкові радою, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25673117 від 24.03.2010 року, у порядку згідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до пункту 7 даного Договору сторони домовилися, що одночасно з укладанням цього Договору, укладається іпотечний договір, предметом якого є майно, визначене у пункту 6 цього Договору, що посвідчується нотаріально.

Пунктом 8 цього Договору встановлено, що у випадку, якщо позичальник у встановленому порядку та строки визначені в пункті 1 Договору не поверне позикодавцю суму позики, у тому числі будь-який поточний платіж, позикодавець за рахунок предмета іпотеки має право задовольнити всі свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент їх фактичного задоволення. Позикодавець має право звернути стягнення на нерухоме майно, визначене у пункті 6 цього Договору, у порядку згідно з чинним законодавством.

Пунктом 12 даного Договору передбачено, що позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за цим Договором.

Пунктом 16 цього Договору визначено, що на момент укладення Договору позичальник перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 19.07.2013 року. У зв`язку з чим, дружина позичальника надала свою письмову згоду на позику грошових коштів за цим Договором.

20.06.2018 року між ОСОБА_4 «Іпотекодавець» та ОСОБА_2 «Іпотекодержателем» укладено договір іпотеки, згідно якого з метою забезпечення виконання зобов`язань, що виникло у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (надалі «Боржник») за укладеним із іпотекодержателем договором позики від 20.06.2018 року на суму 925 625 грн. 54 коп., що на момент укладення договору позики за згодою сторін складає еквівалент 35 000 доларів США, із строком повернення грошей не пізніше ніж через 1,5 (півтора) роки з моменту укладення даного договору, тобто до 2012.2019 року, іпотекодавець надає в іпотеку іпотекодержателю належну йому: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 45,2 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м.

Пунктом 3 цього Договору встановлено, що сторони домовились, що вартість предмета іпотеки складає 925 625 грн. 54 коп., що за згодою сторін складає еквівалент 35 000 доларів США.

Пунктом 5 даного Договору визначено, що договір укладається за згоди ОСОБА_1 дружини ОСОБА_4 , справжність підпису на якій засвідчена Ємцем І.О., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 20.06.2018 року, реєстровий №3140.

20.06.2018 року ОСОБА_2 звернувся з Заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо іншого речового права) на квартиру АДРЕСА_2 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки іпотекодержателем квартири АДРЕСА_2 значиться ОСОБА_2 .

20.06.2018 року ОСОБА_2 звернувся з Заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо обтяження речового права) на квартиру АДРЕСА_2 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження обтяжувачем квартири АДРЕСА_2 значиться ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після його смерті з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась його дружина ОСОБА_1 , але в видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки квартира АДРЕСА_2 не належала померлому ОСОБА_4 на праві власності.

З матеріалів справи вбачається , що сторони не заперечували, що на дату переоформлення квартири 20.05.2021 року зобов`язання позичальника ОСОБА_3 за договором позики від 20.06.2018 року не виконано. Позичальник не здійснив жодного платежу згідно пункту 1 договору позики та грошові кошти отримані від позикодавця ОСОБА_2 ОСОБА_3 йому не повернуті.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції виходив з того, що підстав вважати, що боржник за договором позики від 20.06.2018 року третя особа ОСОБА_3 та спадкоємець позивач по справі ОСОБА_1 виконали свої законні грошові зобов`язання за договорами іпотеки №3141 від 20.06.2018 року та позики від 20.06.2018 року, суду позивачем не надано, натомість відповідачем обґрунтовано доведено та документально підтверджено факти законного переходу права власності на предмет іпотеки та повністю спростовані твердження позивача про не укладення оспорюваних договорів.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з слідуючих підстав.

Державні реєстратори у своїй діяльності керуються Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01.07.2004 (далі - Закон № 1952), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі- Порядок № 1127) та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 18 Закону № 1952 передбачено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону № 1952 державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно із статті 11 Закону № 1952 державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно із частиною 8 статті 18 Закону № 1952 державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Як вбачається з Інформаційного витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 із внесенням відповідних записів про право власності № 42761537 була здійснена державним реєстратором Вєлєвою А.О. на підставі договору іпотеки, серія та номер: 3141 виданий 20.06.2018 , видавник Ємець І.О. приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області.

Згідно вищевказаного витягу та наданих відповідачем доказів , іпотекодержателем вчинено всі передбачені законодавством дії для правомірного звернення стягнення на предмет іпотеки , визначеного іпотечним договором шляхом оформлення права власності на майно на ОСОБА_2 .

Як вірно зазначено районний судом п.3 Договору позики від 20.06.2018 передбачено, що суму позики , визначену п.1 цього договору отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі. Вказана обставина спростовує посилання позивача на те, що ОСОБА_3 за укладеним договором позики кошти не отримував.

Окрім того п. а) розділу 12 Іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя , у разі неналежного виконання іпотекодавцем свого боргового зобов`язання набути ОСОБА_2 право власності на предмет іпотеки.

Станом на момент розгляду справи договір позики та іпотеки є чинним , відомостей про їх оскарження чи визнання недійсними суду не надано.

З огляду на вказане, приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 , реєстратор діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Щодо вимог про припинення права власності за ОСОБА_2 на спірне майно.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 461/2328/16-ц (, від 26 грудня 2019 року в справі № 364/515/19 та ін.

За наведених обставин, враховуючи, що спірна квартира за договором іпотеки перейшла у власність ОСОБА_2 у зв`язку із неналежним виконання позивальником ОСОБА_3 свого зобов`язання з повернення коштів за договором позики , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 щодо припинення за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін

Керуючись ст.ст.367 , 368 , 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , адвоката Сисоєвої Катерини Миколаївни - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Полтави від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов