Провадження №: 2/752/6514/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Кирильчук І.А.

при секретарі судового засідання - Замай А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у залі судового засідання в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Дударенко А. Д. через систему «Електронний суд» звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з цивільним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 серпня 2024 року Державною службою України з безпеки на транспорті винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АА №00021518 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

24 січня 2025 року головним державним виконавцем Другого правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Совєтською А.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови серії АА №00021515 від 16 серпня 2024 року про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 34 000,00 грн та накладено арешт на всі грошові кошти на рахунках, відкритих на її ім`я в усіх банківських установах. У зв`язку з накладеним арештом на всі грошові кошти, незважаючи на незгоду з притягненням її до адміністративної відповідальності, позивач вимушено сплатила штраф у розмірі 34 000,00 грн.

Разом з цим, позивач вважає застосування до неї відповідальності у вигляді штрафу в подвійному розмірі необґрунтованим, і як наслідок, перерахування штрафу в розмірі 17 000,00 грн надмірним та отриманим відповідачем без достатньої правової підстави.

Зазначає, що відповідач повинен був притягнути до адміністративної відповідальності керівника ТОВ «СТІЛ АГРО» (юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб) та направити постанову про адміністративне правопорушення за адресою реєстрації юридичної особи: пр. Сергія Нігояна, буд. 62, оф. 309, м. Дніпро, натомість відповідачем притягнуто до відповідальності фізичну особу - ОСОБА_3 та надіслано зазначену постанову засобами поштового зв`язку на адресу: АДРЕСА_1 . Вказує, що у зв`язку з порушенням відповідачем вимог статті 279 КУпАП, в частині невручення належним чином позивачу копії постанови, вона була позбавлена законного процесуального права на оскарження постанови або сплати штрафу у встановлений законом строк, що призвело до передчасного та надмірного стягнення з позивача штрафу в подвійному розмірі.

Окрім того, позивач 12 березня 2025 року звернулась до відповідача із заявою про повернення коштів з бюджету, однак відповіддю від 22 квітня 2025 року відповідач відмовив їй у формуванні подання до Казначейської служби України про повернення надміру сплачених коштів.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача суму надмірно сплачені за постановою серії АА №00021518 від 16 серпня 2024 року коштів у розмірі 17 000,00 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Кирильчук І.А.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

23 травня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» від представника Державної служби України з безпеки на транспорті - Залізняк О. Л. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Зокрема зауважує, що Державною службою України з безпеки на транспорті була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксованого в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 16 серпня 2024 року серії АА №00021518, за яким позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17 000,00 грн.

Постанова була направлена 16 серпня 2024 року на адресу зареєстрованого місця проживання позивача, однак поштове відправлення повернулось 25 вересня 2024 року за закінченням терміну зберігання з позначкою про невручення і відповідно постанова набрала законної сили в день її повернення.

У зв`язку з відсутністю в Державній службі України з безпеки на транспорті даних про добровільне виконання постанови серії АА №00021518 від 16 серпня 2024 року було подано відповідну заяву щодо примусового виконання постанови до Другого правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Таким чином, відповідачем дотримано законодавчо встановлену процедуру направлення позивачу та для примусового виконання до органу державної виконавчої служби постанови серії АА №00021518 від 16 серпня 2024 року.

Окрім того, зазначає, що згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, відповідальною особою за транспортним засобом на момент скоєння правопорушення була громадянка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , поштова адреса: АДРЕСА_1 . Одночасно звертають увагу, що у разі зміни прізвища, місця проживання, фізична особа-власник транспортного засобу має здійснити перереєстрацію транспортного засобу у відповідності до пункту 33 Постанови КМУ від 07 вересня 1988 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Натомість позивачем такі зміни не вносились, а отже відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства направлено постанову зазначену у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів.

23 травня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника Державної служби України з безпеки на транспорті - Залізняк О. Л. про зупинення провадження у справі №752/10966/25 до розгляду справи №204/2586/25 та набранням у вказаній справі рішенням законної сили.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року заяву представника Державної служби України з безпеки на транспорті - Залізняк О. Л. про зупинення провадження у справі, поданої в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення коштів - залишити без задоволення.

02 червня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дударенко А. Д. направила відповідь на відзив на позовну заяву, в якому не погоджуючись із запереченнями відповідача, вказує, що з метою притягнення до адміністративної відповідальності особи, уповноважений орган отримує інформацію про особу, за якою зареєстровано транспортний засіб з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а отримавши інформацію про реєстрацію транспортного засобу саме за юридичною особою, встановлює відповідальну особу - керівника юридичної особи за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і, як наслідок, постанова по справі про адміністративне правопорушення направляється на адресу місцезнаходження юридичної особи.

Зазначає, що з долучених до позову документів вбачається, що транспортний засіб МАЗ 5335, номерний знак НОМЕР_2 , зареєстровано за юридичною особою ТОВ «СТІЛ АГРО» з місцезнаходженням: АДРЕСА_2, а керівником ТОВ «СТІЛ АГРО» - є ОСОБА_1, а не ОСОБА_3 , тому, вважає, що постанова повинна була бути направлена на ім`я керівника ТОВ «СТІЛ АГРО» ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2.

З приводу не внесення позивачем змін до ЄДРТЗ щодо зміни відомостей про місце реєстрації місця проживання та зміну прізвища зазначає, що положення пункту 33 Постанови КМУ №1388, на яку посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, розповсюджуються саме на фізичних осіб-власників транспортних засобів, яким позивач не являється, оскільки власником є юридична особа ТОВ «СТІЛ АГРО», якого закон зобов`язує актуалізувати дані саме про його місцезнаходження, а не адресу реєстрації директора.

Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не надходило.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є керівником юридичної особи ТОВ «СТІЛ АГРО», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

ТОВ «СТІЛ АГРО» є власником транспортного засобу марки МАЗ 5335 д.н.з. НОМЕР_2 , типу спеціалізований вантажний самоскид, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

16 серпня 2024 року старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Головня Т. С., винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00021518, відповідно до якої 02 серпня 2024 року о 09 год 42 хв, за адресою М-30, км 949+608 (М-04, км 186+337), Дніпропетровська обл., відповідальна особа ОСОБА_3 допустила рух транспортного засобу МАЗ 5335, д.н.з. НОМЕР_2 , із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 16,139% (1,856 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон, за що передбачена відповідальність за частиною другою статті 131-1 КУпАП, внаслідок чого позивача притягнуто до адміністративної і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Постанова була направлена 16 серпня 2024 року на адресу: АДРЕСА_1 , однак поштове відправлення повернулось 25 вересня 2024 року за закінченням терміну зберігання з позначкою про невручення і відповідно постанова набрала законної сили в день її повернення.

24 січня 2025 року головним державним виконавцем Другого правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Совєтською А.В. відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_4 з примусового виконання постанови серії АА №00021515 від 16 серпня 2024 року про стягнення з ОСОБА_3 штрафу у розмірі 34 000,00 грн.

18 лютого 2025 року на виконання постанови державного виконавця позивачем було сплачено штраф у розмірі 34 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1.05927991 від 18 лютого 2025 року.

У подальшому ОСОБА_1 надіслала заяву до Державної служби України з безпеки на транспорті від 12 березня 2025 року про створення подання до Державної казначейської служби України з обґрунтуванням про наявні підстави для вирішення питання про повернення з бюджету коштів, які утримуються там без достатньої правової підстави, які були стягнені з неї у подвійному розмірі.

За результатами розгляду заяви Державною службою України з безпеки на транспорті надано відповідь від 10 квітня 2025 року №3308/19/15-25, у якій надані роз`яснення щодо неможливості підготовки подання про повернення коштів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 12-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до статті 279-5 КУпАП, у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису), відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».

Зокрема, для встановлення осіб, зазначених у статті 14-3 КУпАП, уповноваженою посадовою особою формується запит у письмовій формі (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису) з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних» та у встановленому порядку надсилається до відповідних центральних органів виконавчої влади, визначених законодавством.

Порядок електронної інформаційної взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства інфраструктури України та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України відповідно через Міністра внутрішніх справ України, Міністра інфраструктури України, затверджений спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства інфраструктури України від 13 серпня 2021 року №6007/422, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01 вересня 2021 року за № 1145/36767, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року №1174 «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт». Так, інформаційна взаємодія здійснюється з використанням інформаційних систем суб`єктів інформаційних відносин засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів або за допомогою прикладних програмних інтерфейсів шляхом автоматизованого обміну електронними повідомленнями між інформаційними системами із застосуванням засобів технічного та криптографічного захисту інформації з дотриманням вимог Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах».

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказує на те, що під час розгляду події, вказаної в оскаржуваній постанові, посадовою особою Укртрансбезпеки отримано інформацію стосовно відповідальної особи ОСОБА_3 , яка була отримана на основі відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, ведення якого здійснюється уповноваженими посадовими особами Головного сервісного центру МВС.

Згідно пункту 3 Розділу II Порядку ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2020 року №779 (надалі Порядок ведення ЄДРТЗ), до ЄДРТЗ уноситься інформація про транспортні засоби, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, відомості про їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби.

У відповідності до пункту 4 Розділу II Порядку ведення ЄДРТЗ, внесення до ЄДРТЗ інформації про об`єкти обліку здійснюється в разі, зокрема, державної реєстрації транспортного засобу; перереєстрації транспортного засобу; зняття з обліку транспортного засобу; внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу; передачі права користування та/або розпорядження транспортним засобом іншій особі з видачею тимчасового реєстраційного талона.

При цьому, пунктом 1 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2022 року №1145 (надалі Порядок внесення відомостей про належного користувача) визначає, що цей Порядок визначає процедуру внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - Реєстр) відомостей про належного користувача транспортного засобу для автоматизованого обліку.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 Порядку заявники - власник транспортного засобу (його представник за нотаріально посвідченою довіреністю або за дорученням, якщо власником транспортного засобу є юридична особа) та належний користувач.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи (особа, яка виконує повноваження керівника юридичної особи) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру несуть відповідно до статті 14-2 КУпАП відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

ОСОБА_1 є керівником юридичної особи ТОВ «СТІЛ АГРО», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тобто є належним користувачем транспортного засобу МАЗ 5335, д.н.з. НОМЕР_2 .

Пунктом 8 розділу ІІ Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Укртрансбезпеки матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року №512, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 01 жовтня 2021 року за №1286/36908 визначено, що постанова, яку винесла уповноважена посадова особа, друкується з використанням засобів системи та протягом трьох робочих днів з дня її винесення передається національному оператору поштового зв`язку для доставлення на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи) рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до статті 291 КУпАП, постанова у справі про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксована за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 , набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в їх отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення. У разі невручення постанови адресату за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів або Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, днем отримання адміністративної постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до Державної служби України з безпеки на транспорті.

З матеріалів, наданих відповідачем до відзиву на позовну заяву, вбачається, що постанова направлялась на зазначену в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресу реєстрації позивача та була повернута до Укртрансбезпеки 25 вересня 2024 року з позначкою про не вручення, про що свідчить повідомлення АТ «Укрпошта», і відповідно, постанова набрала законної сили в день її повернення відправнику.

Відповідно до статті 300-2 КУпАП у разі сплати особами, зазначеними у статті 143 цього Кодексу, штрафу протягом 10 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті така постанова вважається виконаною.

У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті підлягає примусовому виконанню протягом 30 днів з дня набрання нею законної сили.

Постанова може бути оскаржена згідно статті 289 КУпАП протягом десяти днів з дня набрання законної сили.

Отже, за змістом статей 300-2 та 289 КУпАП, перебіг строків на виконання постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті пов`язано з моментом набрання нею законної сили та з цього моменту у порушника виникає право протягом 10 днів на сплату штрафу або оскарження постанови, а у суб`єкта владних повноважень виникає право протягом 30 днів на її примусове виконання.

З урахуванням того, що у 10-денний термін з дня набрання законної сили постановою, ОСОБА_1 не було сплачено штраф та не подано оскарження до суду, Укртрансбезпекою направлено постанову від 16 серпня 2024 року серії АА № 00021518 для примусового виконання до Другого правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у порядок та строки, визначені чинним законодавством України.

Згідно з частиною другою статті 308 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: - подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Як вже зазначалось, відповідно до платіжної інструкції №1.05927991 від 18 лютого 2025 року позивачем на виконання постанови державного виконавця сплачено кошти у розмірі 34 000,00 грн.

Таким чином, на момент звернення ОСОБА_1 до суду, постанова, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу, набула подвійного розміру штрафу у сумі 34 000,00 грн та була виконана фактично і в повному обсязі, а тому у відповідача не виникає обов`язку подати подання до Державної казначейської служби України у місті Києві про повернення коштів з бюджету позивачеві як надмірно сплачених.

Щодо посилання позивача на те, що вона не отримувала постанову про адміністративне правопорушення за місцем реєстрації, а тому за постановами штрафи подвоїлися та були направлені Державною службою України з безпеки на транспорті постанову на примусове виконання і штрафи сплачені нею у подвійному розмірі безпідставно, суд зазначає наступне.

Як вбачається з Листа про надання інформації №6592/0/7-25 від 16 травня 225 року РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях, згідно облікових даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, розділу «Фізичні особи» за критеріями пошуку « ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , наявна інформація щодо адреси місця реєстрації вказаної громадянки з 28 вересня 2019 року: АДРЕСА_1 . Станом на 15 травня 2025 року інформація в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів щодо зміни адреси реєстрації вказаною особою відсутня.

Відповідно до пункту 33 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, перереєстрація транспортних засобів проводиться в разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця реєстрації або найменування власників - юридичних осіб (крім зміни найменування юридичної особи у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв`язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство), місця проживання або прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі заміни номерних знаків, отримання чи перезакріплення індивідуальних 4 номерних знаків, зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Виходячи з вищенаведеного, при зміні місця проживання, ОСОБА_1 , необхідно було звернутися із заявою до територіального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України для внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо зміни місця проживання позивача та подання нею відповідної заяви до територіального сервісного центру про внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

З урахуванням встановлених у даній справі обставин, з боку Державної служби України з безпеки на транспорті витримані всі вимоги чинного законодавства України щодо повідомлення ОСОБА_1 про винесену постанову.

Щодо вимоги позивача про повернення стягнутої подвійної суми штрафу.

Так, згідно зі статтею 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання, у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом положень статті 1212 ЦК України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов`язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді коли первісно така підстава існувала, але у подальшому відпала.

Відповідно до п. 5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182, (далі Порядок № 787), на який посилається у своєму позові позивач, платник має право звернутись до органу, що контролює справляння надходжень до бюджету, із заявою про повернення (перерахування) коштів з бюджету, із обов`язковим зазначенням у ній інформації у визначеній Порядком послідовності.

У разі скасування у судовому порядку рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування про накладання на платника грошового стягнення за адміністративні правопорушення відповідно до КУпАП та інших законів України (крім порушення податкових та митних правил), яке було перераховано до відповідного бюджету органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем у порядку виконавчого провадження за виконавчим документом, визначеним Законом України «Про виконавче провадження», такі кошти повертаються платнику за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, на підставі поданої ним заяви.

Платник подає заяву про повернення коштів з бюджету з обов`язковим зазначенням інформації, наведеної в абзаці дев`ятому цього пункту (крім причини повернення коштів з бюджету), та номера відповідного судового рішення, копію відповідного судового рішення, засвідчену належним чином, та копію платіжної інструкції, згідно з якою органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем перераховано грошове стягнення за адміністративні правопорушення до бюджету, або відповідну інформацію, зазначену в такій платіжній інструкції.

Суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі адміністративний суд визнав протиправною та скасував, можна стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як безпідставно утримувану. На такі правовідносини не поширюються приписи ЦК України про відшкодування шкоди та Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затвердженого наказом Мінфіну від 03 вересня 2013 року №787.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21.

З урахуванням вказаної позиції Верховного Суду, на момент сплати позивачем штрафу була юридична підстава для такого платежу чинна постанова у справі про адміністративне правопорушення та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково або надмірно.

Порядок № 787 застосовний до випадків повернення помилково чи надміру зарахованих коштів до бюджету. Оскільки сплачена позивачем сума подвоєного штрафу у розмірі 17000 грн не є помилково чи надміру зарахованою, порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19).

Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи (див. пункти 73, 75 постанови Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі №523/7796/19 (провадження №61-5873св24).

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для відшкодування позивачу судового збору, сплаченого за подання позову.

Керуючись статями 1212 ЦК України, статями 10,12-13,76-81,83,141,258,263-268,276 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення коштів, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду виготовлено 24 червня 2025 року.

Суддя І. А. Кирильчук