справа № 619/5797/24
провадження № 2/619/106/25
Рішення

іменем України

20 червня 2025 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 619/5797/24,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачка: ОСОБА_2 ,

вимоги позивача: про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

представниця позивача: Єна Л.А.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідачки.

ОСОБА_1 , у інтересах якого діє представник адвокат Єна Л.А., 31.07.2024 звернувся до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з ОСОБА_2 , посилаючись на те, що їх шлюб було зареєстровано 23 серпня 2002 року. Від спільного життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітнього сина ОСОБА_4 , 2003 р.н. Протягом останніх років сумісного проживання відношення з відповідачкою поступово погіршувались, у результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння, стали виникати конфліктні ситуації з будь-яких причин, що погіршувало їх відносини. Спільне господарство не ведуть, проживають окремо, подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини.

Від представниці ОСОБА_2 - адвоката Нечитайло М.О., надійшов відзив, згідно змісту якого просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач на даний час перебуває поза межами України в республіці Польща, не авторизований в цифровому за стосунку «Дія» і немає свого цифрового підпису, тому не зрозуміло, яким чином він уклав договір про надання правничої допомоги зі своїм представником та як встановлювалась особа ОСОБА_1 при укладенні Договору на надання правничої допомоги і чи це він дійсно укладав цей договір та підписав договір, чи хтось інший від його імені. Всі сумніви викликані тим, що в обґрунтування позовних вимог зазначені обставини наче б то життя відповідача, які насправді не відповідають дійсності. Позовна заява про розірвання шлюбу стала для відповідача та дітей «сюрпризом», а особливо ті обставини, які зазначені представником позивача в обґрунтування позову, що додатково викликає сумніви в тому, що саме ОСОБА_1 цинічно уповноважив адвоката написати брехню. Можливо через особисті образи та об`єктивні причини відповідачки з чоловіком віддалились одне від одного та втратили емоційний зв`язок, але це зовсім не є підставою для розірвання шлюбу. В них є неповнолітній син, за виховання і гармонійний розвиток якого вони несуть спільну відповідальність, і зараз найголовніше - всілякими зусиллями сприяти повному одужанню дитини.

Представницею ОСОБА_1 адвокатом Єною Л.А. надано відповідь на відзив, за змістом якої подача позивачем позову про розірвання шлюбу є його правом і жодним чином такий позов не має ознак завідомо безпідставного і не містить ознаки зловживанням правом на позов, оскільки не можна людину змусити укласти шлюб або перебувати в шлюбі супротив її волі. У обґрунтування зазначає, що впродовж часу знаходження всіх членів родини за межами України, вони не об`єдналися та не мешкають разом. Одночасно відповідачка не заперечує, що фактично з кінця 2021 року вони мешкають окремо, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть і сімейного бюджету не мають. ОСОБА_1 сплачувалися аліменти, проте в платіжних документах не зазначалося призначення платежу, у зв`язку з чим, державним виконавцем всі кошти, сплачені до травня 2024 року не були зараховані як сплата аліментів, та стягувач не підтвердила отримання аліментів, пояснив, що кошти перераховувались просто на допомогу. Крім того, відповідачкою зазначено попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які очікує понести у зв`язку з розглядом справи у розмірі 23800,00 грн. Відтак, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою. Також зазначає, що відповідачка є практикуючим адвокатом, знаходячись за кордоном, діяльність свою не призупинила, тобто має відповідні знання, досвід і практику розгляду справ даної категорії, а тому такі дії позивачем сприймаються як фахове «покарання грошима».

Представницею ОСОБА_2 адвокатом Нечитайло М.О. до суду надано заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких, позовна заява подана до суду та підписана представником ОСОБА_1 , адвокатом Єної Л.А., яка підтвердила свої повноваження Ордером про надання правничої допомоги серії АН № 1471142 від 25 липня 2024 року. Ще у відзиві на позов, відповідачкою ОСОБА_2 ставився під сумнів Договір про надання правничої допомоги №б/н від 08.07.2024 укладений начебто ОСОБА_1 з адвокатом Єною Л.А. та незрозумілий конверт, текст якого взагалі не можливо прочитати. Ознайомившись з Договором, наданим адвокатом Єною Л.А., сторона відповідача помітила, що ні почерк, ні підпис у Договорі не відповідають почерку та підпису ОСОБА_1 . Сторона відповідача вважає, що підпис було підроблено зі зразка підпису позивача на сторінці паспорту України позивача ОСОБА_1 і це видно навіть не озброєним оком. Однак, стороні відповідача зрозуміло, що адвокат Єна Л.А. не мала ніякого права звертатися до суду з позовом від імені ОСОБА_1 , на підставі договору, копія якого долучена до відповіді на відзив, оскільки, очевидно, що він підписувався не в її присутності і невідомо ким. Також звертає увагу, що в договорі, який адвокат Єна Л.А. долучила до відповіді на відзив відсутнє доручення, яке клієнт дав адвокату, тобто не зазначено, що правова допомога надається саме для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Адвокат Єна Л.А. взагалі не обізнана про природу стосунків між подружжям ОСОБА_5 , що зайвий раз доводить, що з ОСОБА_1 вона взагалі не спілкувалася, бо інакше вона би знала, що відповідачка з дітьми протягом більше двох місяців у 2022 році, з 8 липня по 11 серпня проживала у Польщі. Особливе місце в родині займає молодший син Всєволод, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , він є дуже емоційним і вразливим хлопчиком. Страхіття війни, поневіряння та відсутність дому тривалий час дуже вплинули на стан дитини. Та найбільше на стан дитини впливала розлука з батьком. Та ще більше випробування прийшло в родину, коли в грудні 2023 року дитині було діагностовано тяжке захворювання Цукровий діабет 1 типу. Ця хвороба, згідно з висновками медицини є невиліковною та пожиттєвою. Дитині призначено замісну інсулінотерапію та постійне спостереження у лікаря. Твердження адвоката Єни Л.А. про те, що рішеннями судів про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей вирішено питання про місце проживання дітей є абсолютно безпідставним та не обґрунтованим, оскільки такі питання вирішуються в інший спосіб, і адвокат, як фахівець в сфері права, має бути про це обізнаний. Утримання дітей батьками є обов`язком батьків згідно норм Сімейного кодексу України та інших нормативно правових актів національного та міжнародного законодавства. І цей обов`язок не залежить від стосунків між батьками дітей. Відповідачем по справі подано зустрічний позов про стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання дитини. Зустрічний позов подано з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, оскільки ОСОБА_1 в теперішній час не проживає за місцем реєстрації і місце фактичного його знаходження невідоме. У відповіді на відзив, адвокат Єна Л.А. зазначає, що судові витрати зазначені стороною відповідача є фаховим «покаранням грошима» з боку ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 є практикуючим адвокатом, з чим абсолютно не можна погодитись. Для відповідачки за первісним позовом ця справа є надважливою і занадто емоційною, оскільки йдеться про особисте, про її інтереси та інтереси дітей. Вже на цій стадії процесу сторона відповідача зрозуміла, що справа є складною, тому орієнтовний розмір судових витрат зазначений стороною позивача є абсолютно обґрунтованим та співмірним зі складністю справи.

ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву, у якій просить стягнути з ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, посилаючись на те, що у шлюбі мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно судового наказу № 619/4835/20, виданого 01.12.2020, відповідачу присуджено сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця. Станом на момент подання позову відповідач лише декілька разів здійснив оплату аліментів і має заборгованість. У грудні 2023 року сину ОСОБА_3 діагностовано цукровий діабет 1 типу. Указане захворювання має досить серйозний характер з тяжкими наслідками для здоров`я. Лікування при такому діагнозі потребує значних коштів, харчування дитини має важливий характер для збереження стану здоров`я дитини. Окрім того, необхідно забезпечувати постійний моніторинг рівня глюкози, для чого необхідне спеціальне обладнання. Відповідач добре обізнаний про ці обставини, однак, все одно не бажає приймати участь у витратах на лікування дитини. Відповідач є працездатним, отже, має можливість сплачувати додаткові витрати на дитину.

Представницею ОСОБА_1 адвокатом Єною Л.А. подано відзив на зустрічний позов, з якого вбачається, що позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь додаткові витрати на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі даної заяви до суду і до досягнення повноліття. Позовні вимоги вмотивовані захворюванням дитини. ОСОБА_1 частково визнає позов про стягнення додаткових витрат в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судовим наказом Дергачівського районного суду Харківської області від 01.12.2020 у справі 619/4835/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки заробітку(доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, на підтвердження чого подані платіжні підтвердження переводів, проте які стягувачем не підтверджені як отримання аліментів. У зв`язку з чим державним виконавцем Яковлєву А.В. нарахована заборгованість по аліментам, яку він наразі сплачує. Про судове рішення від 01.12.2020 він дізнався в червні 2024 року після блокування виконавчою службою його банківських карток. Зважаючи на те, що зазначений орієнтовний розмір судових витрат в розмірі 10000,00 грн не містить інформації з яких саме витрат складається, зустрічну позовну заяву подано безпосередньо ОСОБА_2 за своїм підписом, представника позивача за зустрічним позовом не вказано, вважає, що судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за зустрічним позовом.

Від представниці ОСОБА_2 - адвоката Нечитайло М.О. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що відповідач за зустрічним позовом визнав ту обставину, що дитина дійсно має діагноз цукровий діабет 1 типу, однак його «щедра» пропозиція про сплату додаткових витрат в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дуже приголомшила позивачку. Загальна сума щомісячних витрат на засоби перевищує 12000,00 гривень, що підтверджується роздруківкою з сайту, що спеціалізується на продажі товарів для людей з діабетомрізних типів. Однак ці витрати життєва необхідність, і вони повинні бути компенсовані. І цей перелік не є вичерпним, бо необхідно забезпечити дитині якісний догляд, цілодобовий і якісне харчування, а також смаколики - без цукру, бо яке ж це дитинство без солодощів. Пропозиція відповідача про сплату додаткових витрат в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є зневагою до дитини, до реальних потреб дитини та до її права на здоров`я й життя. Слід зазначити, що посилання відповідача за зустрічним позовом на сплату аліментів за рішенням суду не має значення для вирішення цієї справи та зважаючи що він все одно вже тривалий час не сплачує. Додані до відзиву квитанції та виписки про переказ коштів це спростовують. Більше того, підтверджувати та зараховувати сплату аліментів має саме виконавча служба, а не стягувач. Крім того звертає увагу на те, що як вбачається з матеріалів справи, відзив поданий і підписаний адвокатом Єною Л.А., на підтвердження своїх повноважень була надана копія ордеру серії АН №1471142 від 25.07.2024, однак, на ордері підпис адвоката Єни Л.А. відсутній. Таким чином, ордер не містить обов`язкових реквізитів, передбачених чинним законодавством України, а відтак не є належним підтвердженням правомочності адвоката Єни Л.А. на вчинення дій в інтересах ОСОБА_1 .

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 01.08.2024 судом сформовано засобами системи «Електронний суд» з Єдиного державного демографічного реєстру відповідь № 718084 щодо місця проживання (перебування) відповідачки.

Ухвалою суду від 05.08.2024 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 30.09.2024, яке було відкладено за клопотанням відповідачки на 04.11.2024.

Згідно ухвали суду від 04.11.2024 прийнято зустрічний позов про стягнення додаткових витрат на дитину, у зв`язку з чим здійснено перехід з розгляду за правилами спрощеного позовного провадження цивільної справи № 619/5797/24 на розгляд справи за правилами загального провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та призначено підготовче засідання на 18.11.2024, яке було відкладено на 11.12.2024 за клопотанням відповідачки.

Відповідно до ухвали суду від 11.12.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 28.01.2025.

Ухвалою від 28.01.2025 постановлено повернутися на стадію підготовчого провадження, закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 17.03.2025, яке було відкладено на 29.04.2025, 10.06.2025 за клопотанням відповідачки у зв`язку заміною представників.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2002 року, оформивши його у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області, про що складено актовий запис № 64, про що свідчить оригінал свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 (а.с. 9).

Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 10).

Згідно з ч. 3, 5 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України).

Частиною 1 статті 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим.

Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Зберегти сім`ю сторін не уявляється можливим, тому що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, шлюбно-сімейні відносини припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який не бажає перебувати у шлюбі, тому шлюб необхідно розірвати.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Частиною 7 ст. 15 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що про державну реєстрацію розірвання шлюбу та про розірвання шлюбу, здійснене в судовому порядку, робиться відмітка в актовому записі про шлюб. У разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення.

Як установлено п. 3 Розділу 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні рішення суду про розірвання шлюбу, постановлене судом після набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», надсилається судом до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Доводи ОСОБА_2 щодо відсутності доказів на представництво інтересів позивача адвокатом Єною Л.А. не знайшли свого підтвердження з мотивів, які викладені в ухвалі суду від 11.12.2024 (т. 1 а.с. 206-207).

Відповідно до наказу Дергачівського районного суду Харківської області від 01.12.2020 по справі №619/4835/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц (провадження № 61-2371св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі».

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 201/15248/16-ц.

Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662 св 18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858 св 18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458 св 19).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

За приписами ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №756/4947/17-ц).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять, в т.ч., лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд зазначає, що позивачкою за зустрічним позовом, якою заявлено вимоги про стягнення додаткових витрат з відповідача на утримання дитини, повинно бути доведено наявність таких додаткових витрат, з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України. В той же час, позивачкою заявлено вимогу про стягнення додаткових витрат у частці від заробітку, а не в твердій грошовій сумі. Крім того, не надано доказів на підтвердження реально понесених нею витрат, пов`язаних з необхідністю лікування дитини, та в матеріалах справи відсутні визначений конкретний перелік ліків (препаратів), рекомендований для приймання, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів про вартість медичних послуг, витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписки з історії хвороби дитини, рецепти лікарів, довідки, чеки, рахунки, проїзні документи та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування.

Так, надана позивачкою довідка педіатра містить відомості про те, що у грудні 2023 року у ОСОБА_7 діагностовано цукровий діабет 1 типу, що не підтверджує наявність будь-яких понесених або передбачуваних витрат на дитину, а надана роздруківка з інтернету про вартість засобів моніторингу, лікування та догляду не свідчить про адресність таких засобів, оскільки не надано рекомендації лікарів про їх призначення ОСОБА_8 .

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Тобто якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині.

За ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований 23 серпня 2002 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 64.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Дергачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

У зустрічному позові ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити повністю.

Надіслати сторонам та представникам копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І. М. Нечипоренко