Справа № 343/3194/23
Провадження № 22-ц/4808/855/25
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Долинського районного суду, постановлену головуючим суддею Андрусівим І.М. 16 квітня 2025 року, у справі за заявою ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення у цивільній справі № 343/3194/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просила відстрочити на один рік виконання рішення суду у цивільній справі №343/3194/23, за позовом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Долинського районного суду від 18 червня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1088-7544 від 20.09.2022 у розмірі 114 304 грн та 2147,20 грн судового збору. На виконання вказаного рішення суду 11.10.2024 видано виконавчий лист №343/3194/23 та відкрито виконавче провадження. Заявниця зазначила, що вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки її чоловік є особою з інвалідністю 3 групи, її заробіток є незначним, а майна у її власності, на яке можна було б накласти стягнення, немає. Вказала, що за рік вона зможе зібрати достатню кількість коштів щоб погасити заборгованість.

Ухвалою Долинського районного суду від 16 квітня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення у цивільній справі № 343/3194/23 відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Вказує, що вона працює на посаді фахівця із соціальної роботи, за період з 01.08.2024 по 31.01.2025 отримала дохід 71 466,47 грн, тобто приблизно 10 000 грн на місяць. Із вказаної суми вона забезпечує свої потреби та потреби чоловіка, який є інвалідом ІІІ групи внаслідок війни. Будь-якої приватної власності чи нерухомого майна немає. Вказує, що метою відстрочення рішення є винятковість обставин, які склалися у ОСОБА_1 , оскільки кожного місяця в неї змінюються витрати, зумовлені лікуванням чоловіка і потребами побутового характеру. Вказує, що в разі відстрочення виконання рішення на один рік, вона буде мати можливість заощадити кошти і в результаті її сім`я не перебуватиме у скрутному матеріальному становищі.

Зважаючи на викладене, просить оскаржену ухвалу скасувати, заяву про відстрочення виконання рішення суду на один рік - задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не з`явився, про причини суд не повідомив, про час і місце судового розгляду був повідомлений належно.

ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду теж не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Отже, є правові підстави для розгляду справи за відсутності учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що про рішення суду заявниці було відомо з моменту його ухвалення, однак добровільно до звернення цього рішення суду до примусового виконання нею таке рішення суду не виконувалось. При цьому судом враховано, що відповідачка ОСОБА_1 має постійне місце роботи та стабільний дохід. Її посилання на скрутне матеріальне становище, враховуючи ступінь вини у виникненні спору, розмір заборгованості, не свідчать про винятковість причин невиконання рішення суду. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для відстрочення виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18.06.2024, яке постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23.09.2024 залишено без змін, позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1088-7544 від 20.09.2022 у розмірі 114 304 грн та 2 147,20 грн судового збору.

На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист та 06.03.2025 відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Кушніра О.В. №77418647 від 06.03.2025.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин, що настали під час здійснення виконання судового рішення.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому.

Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю.

При розгляді заяви щодо відстрочку виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тобто виняткових обставин та таких, що мають особливий характер.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок сторони щодо доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, також визначено ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, при розгляді заяви про відстрочення виконання рішення суду саме заявник зобов`язаний довести наявність обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Заявник просить відстрочення виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18.06.2024 на один рік.

В обґрунтування заяви зазначила, що виконання рішення суду може поставити її сім`ю у скрутне матеріальне становище.

На підтвердження підстав для відстрочення виконання вказаного рішення суду ОСОБА_1 надала: акт обстеження від 24.03.2025, відповідно до якого її чоловік не працює, оскільки є особою з інвалідністю; довідку про доходи (а.с. 211), згідно із якої за період з 01.08.2024 до 31.01.2025 на посаді фахівця із соціальної роботи апелянтка отримала 71 466,47 грн; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав (а.с. 212), відповідно до якої у ОСОБА_1 на праві приватної власності немає нерухомого майна, а також копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 згідно із яким, її чоловік є особою з інвалідністю 3 групи внаслідок війни (а.с. 214).

Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Частинами 3, 4 ст. 435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявницею не наведено у заяві про відстрочення виконання рішення суду обставин, які мають характер особливих або виняткових. Оскільки обставини, на які посилається заявниця, такого характеру не носять, то вони не можуть бути взяті судом до уваги для відстрочення виконання рішення суду.

Судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги, що ОСОБА_1 на час звернення із заявою про відстрочення виконання рішення суду не розпочала його добровільне виконання, не навела будь-яких обставин щодо неможливості з поважних причин частково виконати покладені на неї зобов`язання.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не підтверджено наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду від 16 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Є.Є. Мальцева

В.М. Луганська

Повний текст постанови складений 20 червня 2025 року.