Номер провадження: 22-ц/813/5006/25
Справа № 522/7686/24
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мазарюка Сергія Сергійовича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2025 року про відмову у забезпеченні позову, постановленої під головуванням судді Бондар В.Я., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до СПОЖИВЧОГО ТОВАРИСТВА «СУЗІР`Я БУДОВА», треті особи: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УВГП-СИСТЕМА», СПОЖИВЧЕ ТОВАРИСТВО «СУЗІР`Я ПЛЮС», Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України, про визнання майнових прав на квартиру,

встановив:

15.05.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до СТ «СУЗІР`Я БУДОВА», треті особи: ТОВ «УВГП-СИСТЕМА», СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС», Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України, про визнання майнових прав на квартиру.

Крім того, 14.03.2025 ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Мазарюка С.С., звернулася до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом:

- заборони СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» та СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС», в будь-який спосіб відчужувати (продавати) будь-яким іншим особам майнові права на об`єкт інвестування, а саме: на однокімнатну квартиру під будівельним номером АДРЕСА_1 Гагаріна, 19, по договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/43 від 14.03.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та СТ «СУЗІР`Я БУДОВА»;

- накладення арешту на майнові права на об`єкт інвестування, а саме на однокімнатну квартиру під будівельним номером АДРЕСА_1 Гагаріна, 19, по договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/43 від 14.03.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та СТ «СУЗІР`Я БУДОВА».

Заява мотивована тим, що СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» підтверджує, що вже отримало майнові права на квартиру від СТ «СУЗІР`Я БУДОВА», які належать позивачу та є предметом позову, та яке може бути відчужено на користь третіх осіб («військових», як зазначається у СМС-повідомленні).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Мазарюка С.С. про забезпечення позову було відмовлено (т.1, а.с.191-192).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Мазарюк С.С. ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.1-4).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.23-28).

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не було доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання судового рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову та зважаючи на те, що відсутні докази належності майнових прав відповідачу (т.1, а.с.191-192).

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову, відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати об`єктивний характер та бути доведене належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушеними у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття. При цьому суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Тобто, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо посилатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, або ефективного захисту прав позивача.

Про достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті, може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у позовній заяві просить визнати за нею майнові права на об`єкт інвестування, а саме однокімнатну квартиру під будівельним номером АДРЕСА_2 , по договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/43 від 14.03.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та СТ «СУЗІР`Я БУДОВА».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.03.2018 року між ОСОБА_1 та СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» було укладено договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/43.

Згідно вказаного договору, СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» приймає ОСОБА_1 в асоційовані члени, а остання зобов`язуються прийняти участь в реалізації статутних цілей i завдань відповідача шляхом внесення в повному обсязі своєї частки, з метою забезпечення СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» будівництва житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , за рахунок внесеного позивачем паю, а також прийняти на себе в розмірі цільового внеску частину витрат, пов`язаних з утриманням відповідача i реалізацією статутних цілей i завдань, на умовах цього договору, а відповідач зобов`язуються забезпечити будівництво будинку, i після здачі будинку в експлуатацію, передати пайовикові закріплену за нею квартиру, за умови виконання пайовиком зобов`язань за цим договором (п.1.1. п.1.2. договору).

Також відповідно до п.2.1. договору ОСОБА_1 зобов`язуються внести частку в розмірі еквівалентному 42 528,00 доларів США, що на момент укладення договору становило 1 102 150,00 грн. за курсом НБУ.

Згідно вказаного договору, відповідач взяв на себе зобов`язання:

- забезпечити будівництво будинку в строки - III квартал 2021 року (п.4.2.1. договору);

- закріпити квартиру за пайовиком за умови виконання умов цього договору (п.4.2.2. договору);

- на вимогу пайовика надавати інформацію, що стосуються строків будівництва будинку та іншу інформацію необхідну для виконання цього договору (п.4.2.3. договору).

Звертаючись до суду з даною заявою, позивач зазначає, що зі свого боку повністю виконала свої зобов`язання.

Однак, відповідач зі свого боку свої обов`язки не виконав, та не забезпечив будівництво будинку в строки III квартал 2021 року, які встановлені п.4.2.1. договору.

ОСОБА_1 вказує, що у січні місяці 2024 року відповідачем було повідомлено, що для завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію позивач має зробити додатковий внесок, що збільшує суму інвестицій ще приблизно на 25%. Крім того, представник відповідача повідомила, що необхідно укласти інший інвестиційний договір з іншою юридичною особою - оскільки вказаній юридичній особі будуть передані всі права забудовника, а отже майнові права на квартиру позивача будуть передаватись за новим договором (т.1, а.с.1-7).

Як зазначила позивач, 11.03.2025 року вона отримала повідомлення від СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» наступного змісту: «Вітаємо. Не можемо не проінформувати вас, що процес вийшов на фінішну пряму. Кооператив «Сузір`я Плюс» має передати квартири або своїм членам, або військовим. Третього варіанту вже немає. Процедура оформлення документів на квартири членів СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» вже в активній стадії. Після завершення решту квартир ми маємо передати військовим. Розуміємо, що ви вирішили йти судовим шляхом, але не можу вас не проінформувати».

Таким чином, позивач вважає, що СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» підтверджує, що вже отримало майнові права на квартиру від СТ «СУЗІР`Я БУДОВА», які належить позивачу та які є предметом цього позову та зазначає, що в подальшому має намір відчужувати нерухоме майно на користь третіх осіб.

Крім того, позивач вважає, що дії відповідача свідчать про наміри припинити договірні відносини та передати закріплену за позивачем квартиру іншим особам, а тому невжиття необхідних та адекватних заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Таким чином, з врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені обставини свідчать про обґрунтованість заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, та про необхідність заборонити СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» та СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» в будь-який спосіб відчужувати (передавати) будь-яким іншим особам майнові права на спірний об`єкт інвестування та накладення на нього арешту, до розгляду справи по суті позовних вимог, так як сумніви позивача стосовно того, що вищевказане нерухоме майно може бути в подальшому відчужена третім особам, що в свою чергу може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своєї заяви про забезпечення позову, заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів своєї апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити постанову, якою заяву представника ОСОБА_1 адвоката Мазарюка С.С. про забезпечення позову задовольнити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мазарюка Сергія Сергійовича задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2025 року про відмову у забезпеченні позову скасувати.

Ухвалити постанову, якою заяву представника ОСОБА_1 адвоката Мазарюка Сергія Сергійовича про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити СПОЖИВЧОМУ ТОВАРИСТВУ «СУЗІР`Я БУДОВА» (адреса місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Осипова, буд. 25; ) та СПОЖИВЧОМУ ТОВАРИСТВУ «СУЗІР`Я ПЛЮС», (65012, м. Одеса, вул. Осипова, 25, ) в будь-який спосіб відчужувати (передавати) будь-яким іншим особам майнові права на об`єкт інвестування, а саме на однокімнатну квартиру під будівельним номером АДРЕСА_1 адресою: місто Одеса, проспект Гагарiна, 19, по договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/43 від 14 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та СПОЖИВЧИМ ТОВАРИСТВОМ «СУЗІР`Я БУДОВА».

Накласти арешт на майнові права на об`єкт інвестування, а саме на однокімнатну квартиру під будівельним номером АДРЕСА_1 адресою: місто Одеса, проспект Гагарiна, 19, по договору асоційованого членства в споживчому товаристві №4/43 від 14 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та СПОЖИВЧИМ ТОВАРИСТВОМ «СУЗІР`Я БУДОВА» (адреса місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Осипова, буд. 25; ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.06.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева