Справа № 953/8919/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року

Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Вітюка Р.В.

за участю секретаря судового засіданні Соломонової К.О.

представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_6 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6 (далі ОСОБА_6 ), Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Відділ, державної реєстрації актів цивільного стану) про визнання батьківства. Також просить внести до актового запису № 207 про народження ОСОБА_7 наступні зміни: в графі прізвище замість " ОСОБА_8 " записати " ОСОБА_9 ", ім`я залишити без змін, в графі по батькові замість " ОСОБА_10 " записати " ОСОБА_11 ", внести відповідні відомості про батька дитини громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява мотивована тим, що позивач познайомився з ОСОБА_6 приблизно 14 років тому, у 2014 2015 роках у них склались теплі романтичні відносини, деякий час вони зустрічались. ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_6 народилась донька ОСОБА_7 (далі ОСОБА_7 ). Влітку 2024 ОСОБА_6 повідомила, що ОСОБА_7 є донькою позивача, а в червні 2024 року вона розповіла про це своєму колишньому чоловікові. Зазначає, що бажає спілкуватись зі своєю донькою, брати участь у її вихованні та бути її повноцінним батьком, що і є підставою звернення з цим позовом. Нормативно обґрунтовує позов нормами статей 121, 128, 129, 134 СК України, статей 7, 8 Конвенції про права дитини та положеннями Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5.

Виклад позиції відповідача

19.10.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти доводів позовної заяви та просив відмовити в її задоволенні.

Відзив на позовну заяву мотивовано таким:

-шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано 22.12.2022 за рішенням суду;

-ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали договір, яким встановлено розмір, строки та порядок сплати аліментів на утримання, зокрема, ОСОБА_7 , у якому сторони погодили, зокрема, те, що ОСОБА_6 зобов`язується не чинити перешкоди для спілкування батька з ОСОБА_7 ;

-відповідач протягом усього життя вважає себе батьком ОСОБА_7 , дбав про її благополуччя та належним чином виконував свої батьківські обов`язки;

-позивачу було відомо, що ОСОБА_7 є його донькою набагато раніше, однак він не виявляв ініціативу в юридичному оформленні такого зв`язку через те, що його дружина займала посаду, що належала до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", що могло негативно вплинути на її репутацію, а тому наявні порушення строків позовної давності, передбачені статтею 129 СК України, відповідно, просить застосувати таку;

-посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 (заява № 209/13), зокрема, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сього існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідей про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення;

-ОСОБА_6 перешкоджає спілкуванню відповідача з донькою ОСОБА_7 , колишня дружина негативно налаштовує останню щодо відповідача.

Позиції інших учасників справи та заперечень сторін

04.11.2024 до суду від ОСОБА_6 надійшли пояснення, в яких вона підтримала вимоги позову та просила його задовольнити. Просила здійснювати розгляд справи за її відсутності.

Пояснення мотивовані таким:

-їй було відомо, що біологічним батьком ОСОБА_7 є ОСОБА_5 , однак повідомила про це останньому тільки влітку 2024 році після погіршення стосунків з відповідачем;

-позивач виявив намір стати законним батьком ОСОБА_7 ;

-посилання відповідача на їхні особисті відносини після розірвання шлюбу не мають відношення до суті спору;

-відповідач з весни 2024 року почав налаштовувати старших дітей проти колишньої дружини та втручатись в її особисте життя, що і стало підставою обмеження спілкування відповідача з донькою;

-відповідач не є біологічним батьком ОСОБА_7 та не турбується про доньку.

05.11.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив на позов, в якій просив розглядати справу без його участі, вказав, що всі обставини повідомив у позові, готовий прийняти участь у проведенні генетичної експертизи. Також додатково зазначає, що посилання відповідача на його відносини з ОСОБА_6 щодо сплати аліментів, стосовно їх особистого спілкування жодним чином не стосується предмету спору у цій справі (предметом розгляду якої є визнання батьківства). Про те, що є біологічним батьком ОСОБА_12 дізнався тільки влітку 2024 року, коли ОСОБА_6 повідомила йому про це.

06.11.2024 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких сторона просила відмовити в позові. Зокрема, наголошує на застосуванні строку позовної давності, оскільки позивач мав тривалі стосунки з ОСОБА_6 вказує, що молодша дитина ОСОБА_12 не схожа на батька ( ОСОБА_4 ) та старших дітей, схожість дитини з позивачем є очевидною, що, на переконання сторони, додатково вказує на можливість довідатись позивачу про ці обставини. Повторно посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 (заява № 209/13).

18.06.2025 від Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану надійшли пояснення, в яких він просив розглянути справу на розсуд суду за відсутності його представника.

Процесуальні дії у справі

Суд ухвалою від 02.10.2024 прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, призначив підготовче засідання, залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 і Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, визначив учасникам справи строк для вчинення процесуальних дій.

31.10.2024 від представника відповідача надійшла заява про виклик і допит свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_13 (далі ОСОБА_13 ) (донька відповідача та третьої особи).

15.11.2024 і 18.11.2024 до суду від третьої особи надійшли заперечення щодо заяви про виклик свідків, в яких вона заперечувала проти виклику та допиту свідків. Зокрема, зазначає, що відповідач не навів жодних аргументів для її допиту, свою позицію вона виклала в поясненнях. Свою згоду в порядку статті 92 ЦПК України на допит в якості свідка не надає. ОСОБА_13 (старша донька) не може дати жодних пояснень які стосуються предмету спору, а тому її допит є недоцільним.

Згідно з частиною першою статті 90 ЦПК України показання свідка це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Відповідно до статті 92 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Суд виходить з предмету спору у цій справі, а саме визнання батьківства, зокрема, встановлення саме біологічного походження дитини, а тому вважає, що покази одного з дітей щодо взаємовідносин колишнього подружжя (батьків дитини) не стосуються предмету спору у цій справі, а тому не мають жодного доказового значення у цій справі. Крім того, ОСОБА_6 не надала свою згоду на її допит, а свою позицію виклала у письмових поясненнях. А тому суд вважає, що підстави для задоволення клопотання про виклик свідків не підлягає задоволенню, оскільки покази ОСОБА_13 щодо взаємовідносин батьків не стосується предмету спору, а ОСОБА_6 не надала згоди на її допит, відповідно відсутні підстави, передбачені статтями 90, 92 ЦПК України.

06.11.2024 до суду від представника позивача надійшло клопотання про призначення експертизи, в якому заявник просить призначити у справі судову молекулярно-генетичну експертизу (ДНК-експертизу), проведення якої доручити експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На розгляд та вирішення експерта просив поставити таке питання: Чи є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?

Суд ухвалою від 03.12.2024 задовольнив клопотання представника позивача про поновлення строку для подачі клопотання про призначення експертизи, поновив відповідний строк, задовольнив клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, призначив у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручив експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України. На вирішення експертів поставити таке питання: "Чи є ОСОБА_5 біологічним батьком малолітньої ОСОБА_7 ?". Попередив експерта про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України, залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції. На час проведення експертизи провадження у справі зупинив.

18.03.2025 суд, після надходження висновку експерта, ухвалою поновив провадження у справі та призначив її до розгляду.

06.05.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначити її до розгляду по суті.

Судовий розгляд відкладався через клопотання представника відповідача, зокрема, до 19.06.2025.

19.06.2025 у судове засідання з`явились представник позивача, відповідач та його представники. Треті особи у судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового засіданні повідомленні належним чином. Від вказаних учасників надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Представник позивача, відповідач та його представники не заперечували проти розгляду справи за відсутності третіх осіб, а тому суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності третіх осіб, ураховуючи позицію сторін та заяви третіх осіб про розгляд справи за їх відсутності.

При цьому відповідач заявив про необхідність участі у судовому засіданні позивача особисто. Суд враховує, що позивач виклав свою позицію у позові, відповіді на відзив, в якому зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності, виконав вимоги експерта щодо проведення експертизи, його інтереси представляє адвокат. Норми ЦПК України не передбачають обов`язкової участі позивача у відповідній категорії справ, тобто це є правом особи, а тому враховуючи що позивач виклав свою позицію у заявах по суті, представлений адвокатом, вимога відповідача відхиляється судом, як необґрунтована.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги позову, зокрема, зазначив про наявність беззаперечних доказів (висновку експерта) щодо батьківства. Відповідач та його представники заперечили проти позову, у його задоволенні просили відмовити, зокрема, наголошували на негативному ставленні позивача до відповідача, любов останнього до дівчинки та обмеження в їх спілкуванні.

Фактичні обставини, встановлені судом

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі (встановлено у рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2022 у справі № 303/5276/22).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 народилась донька ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.05.2016, виданим Київським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

22.12.2022 Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області рішенням у справі № 303/5276/22 розірвав шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку Харківського науково-дослідного експертного-криміналістичного центру від 21.02.2025 № СЕ-19/121-24/36987-БД ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 може бути біологічним батьком малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ймовірність даної події становить не менше 99,3 %.

Указані обставини сторони не заперечували.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини).

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Водночас статтею 129 СК України врегульовано порядок вирішення спору про визнання батьківства, згідно з якою особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства (частина перша). До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство (частина друга).

Позбавлення чоловіка, який вважає себе біологічним батьком, права ініціювати позов про визнання батьківства суперечить принципу розумності та справедливості.

У судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України) (постанова Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 487/4523/23).

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

У постанові від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц Верховний Суд дійшов висновку, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у такій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Слід зазначити, що висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (постанова Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 487/4523/23).

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Європейський суду з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства (рішення від 07.05.2009 у справі Калачова проти Російської Федерації). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

У межах розгляду цієї справи було проведено молекулярно-генетичну експертизу, відповідно до висновку якої (від 21.02.2025 № СЕ-19/121-24/36987-БД) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 може бути біологічним батьком малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ймовірність даної події становить не менше 99,3 %.

Указаний висновок експерта жодна із сторін спору не ставила під сумнів.

Тобто наявним у справі доказом (висновком експерта від 21.02.2025 № СЕ-19/121-24/36987-БД), який є належним, допустимим, достовірним та достатнім в розумінні статей 76 80 ЦПК України, підтверджено з ймовірністю не менше 99,3 %, що ОСОБА_5 є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_7 .

При цьому суд також враховує пояснення учасників справи, які фактично не заперечують факт біологічного батьківства ОСОБА_5 стосовно малолітньої ОСОБА_7 (відповідач у відзиві на позов вказує про зовнішню схожість дівчинки з позивачем, в усних поясненнях теж не заперечував вказаної обставини), а тому суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів в порядку статті 89 ЦПК України, вважає, що позивач довів, що він є біологічним батьком ОСОБА_7 , що відповідно до положень статей 5, 128, 129 СК України та статті 7 Конвенції про права дитини є підставою для задоволення позову.

Заперечення відповідача фактично зводяться до негативного ставлення до позивача, непорозуміннями з ОСОБА_6 та пропуску річного строку для звернення з відповідною вимогою.

Водночас взаємовідносини між відповідачем та позивачем та третьою особою не можуть бути підставою для відмови у визнанні батьківства, оскільки стосуються виключно особистих взаємовідносин між вказаними особами і відношенням один до одного, натомість право дитини знати своїх батьків передбачено як статтею 7 Конвенції про права дитини, так і нормами національного законодавства.

Щодо доводів про матеріальне забезпечення ОСОБА_7 , то вони теж жодним чином не впливають на суть спору, оскільки стосуються особистої волі відповідача на участь у житті дитини і не можуть бути достатньою підставою для відмови у задоволенні позову про визнання батьківства за наявності доказів, які підтверджуються відповідну обставину.

Також суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на рішення Європейського суду з прав людини у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 (заява № 209/13) у цій справі з огляду на таке.

Так, Європейський суд з прав людини у вказаному рішенні, визначаючи, чи було втручання "необхідним у демократичному суспільстві", розглянув питання, чи були мотиви, наведені на виправдання здійсненого у даній справі втручання, доречними і достатніми в контексті пункту 2 статті 8 Конвенції. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Суд вважає, що вказані висновки в повній мірі застосовні у цій справі в контексті необхідності врахування того, що найкраще відповідає інтересам дитини.

При цьому за обставинами справи "М.С. проти України" заявник мав малолітню доньку, з матір`ю якої, заявник зареєстрував шлюб. Після народження доньки заявник та його дружина разом із дитиною проживали у м. Суми в квартирі заявника спільно з його батьками, які допомагали у догляді за дитиною. З часом відносини між заявником та дружиною погіршилися, і 20 вересня 2011 року дружина без відома заявника забрала доньку і переїхала з нею жити в інше місце, не повідомивши заявника про їх нове місце проживання. Як пізніше було встановлено національними судами, дружина заявника разом із донькою переїхала у селище поблизу м. Суми та проживала там разом зі своїм дядьком. Лише у грудні 2011 року заявник з`ясував місцезнаходження дружини та доньки, забравши останню до своєї квартири у м. Суми. При цьому заявник стверджував, що помітив на тілі доньки синці, у зв`язку з чим наступного дня була здійснена медична експертиза наявних на її тілі ушкоджень. За результатами проведеної експертизи заявником було ініційовано кримінальне провадження щодо виявлених у доньки тілесних ушкоджень, які, як стверджувала дитина, були завдані її матір`ю. У подальшому це кримінальне провадження було закрите, зокрема у зв`язку з тим, що не було встановлено ступінь тяжкості завданих дитині тілесних ушкоджень. У червні 2012 року місцевий суд у цивільній справі ухвалив рішення про розірвання шлюбу між заявником і його дружиною та визначив місце проживання їх доньки разом із матір`ю.

Тобто за обставинами наведеної справи існував спір між батьком та матір`ю дитини та обґрунтовані припущення щодо вчинення насильства стосовно дитини і не врахування відповідних обставин під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Водночас, повертаючись до обставин цієї справи, жодних доказів або ж обставин щодо вчинення насилля стосовно малолітньої ОСОБА_7 зі сторони позивача чи її матері, матеріали справи не містять, відповідач про таке теж не вказує. Відповідач наголошує тільки на неприязних відносинах між ним та позивачем і його попередньою дружиною, при цьому не наводячи жодного факту негативного ставлення позивача та третьої особи до дівчинки. Відповідно висновки, зроблені у цій справі жодним чином не суперечать висновкам, викладеним у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 (заява № 209/13). А наведений контекст щодо врахування найкращих інтересів дитини у цій справі не є релевантним до обставин справи "М.С. проти України" а тому відхиляються судом.

Щодо строку звернення до суду

Відповідно до частини другої статті 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

У рішенні Європейський суд з прав людини на підставі його практики вказав, що в подібних справах має враховуватися справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. Усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення (§ 23 рішення). ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (рішення від 22.03.2012 у справі "Каутзор проти Німеччини" ("Kautzor v. Germany"), та від 22.03.2012 у справі "Аренс проти Німеччини" ("Ahrens v. Germany")).

Позивач, звертаючись з позовом до суду зазначив, що про батьківство дізнався влітку 2024 року, коли йому про це повідомила ОСОБА_6 . Указані обставин підтвердила і ОСОБА_6 у своїх письмових поясненнях. Тобто за поясненнями обох осіб, які є безпосередніми учасниками відповідних правовідносин, позивач довідався про своє батьківство лише влітку 2024 року.

Відповідач заперечує вказану обставину висловлює власні позицію, що наявність між позивачем та третьою особою інтимних відносин може вказувати на обізнаність заявника про факт батьківства, однак не надає жодного доказу на підтвердження відповідної обставини (доказів спільного проживання значний період, листування тощо).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

У постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

За таких обставин, суд враховуючи, що позивач і третя особа у своїх поясненнях вказуються про те, що остання тільки влітку 2024 року повідомила позивачу про факт батьківства, відсутність жодних доказів про володіння вказаною інформацію раніше і заперечення відповідача, що вказана інформація могла бути відома позивачу раніше, вважає, що більш переконливим (вірогіднішим) є висновок, що позивач довідався про цю обставину тільки влітку 2024 року, оскільки про це вказують безпосередні учасники цих відносин, а відповідач висуває лише припущення без надання жодного доказу на підтвердження вказаної обставини.

З позовом у цій справі позивач звернувся 27.09.2024, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, тобто річний строк з літа 2024 року, передбачений частиною другою статті 129 СК України не пропущений, а тому підстави для його застосування відсутні.

Висновки за результатами розгляду заяви

Отже, суд проаналізував доводи позивача, що він є батьком дитини, дізнався про це лише влітку 2024 року, заперечення відповідача та з урахуванням найкращих інтересів дитини, з метою забезпечення балансу між інтересами дитини та батька щодо встановлення його батьківства, вважає що позов підлягає задоволенню.

Судові витрати

Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, а саме стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 223, 263 265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_6 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) батьком малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Виключити відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з актового запису.

Внести до актового запису № 207 про народження дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 20.05.2016 Київським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, наступні зміни: в графі: "прізвище" замість " ОСОБА_8 " записати " ОСОБА_9 ", ім`я залишити без змін, в графі: "по-батькові" замість " ОСОБА_10 " записати " ОСОБА_11 ", внести відповідні відомості про батька дитини громадянина України " ОСОБА_5 ", ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.06.2025.

Суддя Роман ВІТЮК