Провадження №: 2/336/913/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2025 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Нєдєльчевої О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, за яким просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 36 761,14 грн., та судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.02.2018 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 397569.
Відповідно до індивідуальної частини договору № 397569 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 6250,00 грн. строком до 02.12.2018 року.
ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 397569 від 02.12.2018 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 6250,00 грн., а в свою чергу позичальник, не виконав умови договору про надання фінансового кредиту щодо повернення наданих коштів і внаслідок чого виникла заборгованість.
12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» (змінено назву Товариства, надалі - ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу №1.
18.02.2019 року на виконання договору факторингу № 1 від 12.04.2018 було укладено додаткову угоду № 13 та підписано реєстр прав вимог № 13 про те, що на умовах вищезазначеного договору клієнт відступив фактору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до ОСОБА_1 на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором про надання фінансового кредиту № 397569 від 11.02.2018 року, за яким ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло прав кредитора стосовно Відповідача.
Ухвалою суду від 16.12.2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 25.02.2025 року.
Судове засідання 25.02.2025 року було відкладено на 11.06.2025 року у зв`язку із неявкою відповідача.
Представник позивача 11.06.2025 у судове засідання не з`явився у матеріалах справи наявна вимога про розгляд справи за його відсутності проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи у передбаченому законом порядку, однак у судове засідання не з` явився. Судову повістку разом із позовною заявою отримав 22.05.2025 року про що в матеріалах справи наявне поштове повідомлення.
Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.
В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.
Судом встановлено, що 11.02.2018 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту № 397569.
Відповідно до індивідуальної частини договору № 397569 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 6250,00 грн. строком до 02.12.2018 року.
ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 397569 від 02.12.2018 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 6250,00 грн., а в свою чергу позичальник, не виконав умови договору про надання фінансового кредиту щодо повернення наданих коштів і внаслідок чого виникла заборгованість.
Відповідно до розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 24 087,50 грн., а саме : сума основного боргу 6250,00 грн.;cума процентів 3375,00 грн.;cума прострочених процентів 14 062,50 грн.; сума пені 0,00 грн.;cума штрафів 400,00 грн.
Перевіривши розрахунок заборгованості, суд зауважує, що 14 062,50 грн. є не сумою прострочених процентів, як зазначено у розрахунку, а пеня, що нарахована на підставі п. 4.4.1. договору кредиту № 397569 від 02.12.2018. Проте вказане не випливає на правильність розрахунку загальної заборгованості за кредитом.
12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» (змінено назву Товариства, надалі - ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу №1.
18.02.2019 року на виконання договору факторингу № 1 від 12.04.2018 було укладено додаткову угоду № 13 та підписано реєстр прав вимог № 13 про те, що на умовах вищезазначеного договору клієнт відступив фактору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до ОСОБА_1 на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором про надання фінансового кредиту № 397569 від 11.02.2018 року, за яким ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло прав кредитора стосовно Відповідача.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ст.ст.626,628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із статтями 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис , за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст.11 Закону України Про електронну комерцію ).
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , неналежним чином виконував зобов`язання за вищевказаними кредитним договором, відтак у нього утворилася заборгованість, яку він своєчасно не погасив. Як вбачається з матеріалів справи право вимоги заборгованості за кредитним договором перейшло за Договорами до позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС».
За змістом пункту 1) частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У відповідності до вимог статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. За частиною 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
За змістом положень статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом (у тому числі відсотки за користуванням кредитом, штрафи та пеня) у розмірі 24 087,50 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат, за період з листопада 2021 по жовтень 2024 року включно суд виходить з такого.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому дію воєнного стану було неодноразово продовжено, він триває і станом на даний час.
Суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат за період з березня 2022 року по вересень 2024 року, у зв`язку з тим, що, з урахуванням введеного 24.02.2022 року воєнного стану, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних в порядку визначеному ст.625 ЦК України, є безпідставним.
Таким чином, суд стягує з відповідача інфляційні витрати за період з листопада 2021 по лютий 2022 року, що становить 404,30 грн., та 3% річних за цей період у розмірі 221,74 грн.
Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладають на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав договір про надння правової допомоги № 33 від 22.03.2024, детальний описробіт (наданих послуг) за цим договором, в якому зазначено, що вартість таких робіт (послуг) становить 5000 грн.
На підставі наведеного, у звязку із задоволенням позову частково, з відповідача на користь поизвача стягуються витрати позивача по сплаті судового збору та витрат на правничу допмогу у розмрі, пропорційному до розміру позовних вимоги.
Керуючись ст.ст. 76, 80, 81, 89, 141, 264, 273, 279, 280-283, 354 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 3977569 від 11.02.2018 року у розмірі 24 713,54 гривень, яка складається із: суми заборгованості 24 087,50 грн.; суми інфляційних втрат 404,30 грн., суми 3% річних 221,74 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» витрати по сплаті судового збору в сумі 1628,51 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 3361,37 гривень.
Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються такі відомості:
Відповідач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Є.С. Боєв