Справа № 130/3143/23
Провадження № 22-з/801/79/25
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач:Сало Т. Б.
17 червня 2025 рокуСправа № 130/3143/23м. Вінниця
Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Панасюка О.С., Шемети Т.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,
На розгляді суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «PEUGEOT 308», 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля «PEUGEOT 308», 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 73 955 (сімдесят три тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень, а також судові витрати в сумі 5 673 (п`ять тисяч шістсот сімдесят три) гривні 60 копійок.

У задоволенні позовних вимог в частині визнання житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину в майні подружжя, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0942 га, кадастровий номер :00:001:5509, для будівництва в обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 27 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 грудня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Визнано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в майні подружжя, а саме:

- житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки площею 0,0942 з кадастровим номером :00:001:5509 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Збільшено розмір судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 5 673 (п`ять тисяч шістсот сімдесят три) гривні 60 копійок до 8 916 (вісім тисяч дев`ятсот шістнадцять) гривень 80 копійок.

У решті рішення суду залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 4 864 (чотири тисячі вісімсот шістдесят чотири) гривні 80 копійок.

02 червня 2025 року ОСОБА_1 подала заяву, в якій вона просить увалити додаткове рішення у даній справі, яким вирішити питання розподілу судових витрат, понесених позивачем у даній справі. Також просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати в розмірі 38 500 гривень, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В обґрунтування заяви зазначено, що позивачем на виконання вимог ч. 8 ст.141 ЦПК України у позовній заяві від 09 листопада 2023 року було зроблено заяву і вказано, що ОСОБА_1 здійснила сплату в розмірі 3 000 гривень, в подальшому продовживши договір про надання правової допомоги на представлення її інтересів в суді і розмір витрат на правову допомогу збільшився до 12 000 гривень, а також у позовній заяві від 13 грудня 2023 року, зазначивши, що попередній розмір витрат на правову допомогу складає в орієнтовному розмірі 20 000 гривень. Останній днем подання цієї заяви є 01 червня 2026 року, тобто вихідний день, а тому, подавши вказану заяву 02 червня 2025 року позивачка дотрималася визначеного законом строку. Оскільки за результатами розгляду справи позовні вимоги задоволено у повному обсязі, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача решти понесених судових витрат на правничу допомог у розмірі 38 500 гривень, з яких 6 500 гривень це витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції.

У судове засідання, призначене на 17 червня 2025 року, учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

17 червня 2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Смірнова С.М. надійшла заява, в якій він просив розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та її представника. Також просив вимоги заяви задовольнити у повному обсязі.

У ч. 4 ст. 270 ЦПК України зазначено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, а відтак суд розглядає питання про ухвалення додаткового рішення у справі у відсутність сторін.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового її задоволення наступних підстав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У ч. 3 ст. 270 ЦПК України зазначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У ч. 1 ст. 133 ЦПК України зазначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України).

Встановлено, що у позовній заяві від 09 листопада 2023 року (яка стосувалася поділу транспортного засобу) ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені та документально підтверджені судові витрати. Зазначила, що вона понесла витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень.

У позовній заяві від 13 грудня 2023 року (яка стосувалася поділу житлового будинку та земельної ділянки) ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені та документально підтверджені судові витрати. Зазначила, що вона понесла витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 гривень, і у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази на підтвердження понесених витрат будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь документально підтверджені судові витрати.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог позову (щодо поділу транспортного засобу) суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 5 673,60 грн, які включають в себе: судовий збір в сумі 1 073,60 грн; витрати, пов`язані із визначенням ринкової вартості автомобіля в розмірі 1 600 грн; витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн.

За результатами апеляційного перегляду позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено у повному обсязі.

Збільшено розмір судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 5 673,60 грн до 8 916,80 грн. Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 4 864,80 грн.

При зміні розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 в суді першої інстанції, не збільшувалися апеляційним судом, зважаючи на зроблену нею заяву в позові від 13 грудня 2023 року про подальше надання доказів на підтвердження їх розміру в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

02 червня 2025 року ОСОБА_1 , в межах визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку подала заяву про розподіл судових витрат.

У вказаній заяві зазначено, що загальний розмір понесених витрат на правничу допомогу становить 38 500 гривень, з яких:

- 12 000 гривень, про 3 000 гривень з яких було зазначено у позові від 09 листопада 2023 року і у подальшому збільшилися до 12 000 гривень;

- 20 000 гривень, про які було зазначено у позові від 13 грудня 2023 року;

- 6 500 гривень, понесених при апеляційному перегляді справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині шостій вказаної статті зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Що стосується витрат на правничу допомогу, про які зазначено у позові від 09 листопада 2023 року, то апеляційний суд звертає увагу на те, що вимоги цієї позовної заяви були задоволені судом першої інстанції і судове рішення не оскаржувалося сторонами.

Суд першої інстанції вирішив питання судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, стягнувши з відповідача на користь позивачки 3 000 гривень, про які було зазначено у позовній заяві.

Фактично, ОСОБА_1 намагається переглянути цей розмір витрат на правничу допомогу, надавши додаткові докази, які не були предметом розгляду суду першої інстанції, а саме договір про надання правової допомоги від 24 січня 2024 року.

А тому, вимоги заяви в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень задоволенню не підлягають.

Так само як і не підлягають задоволенню вимоги заяви про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, понесених при апеляційному перегляді справи, в розмірі 6 500 гривень згідно додаткової угоди від 20 грудня 2024 року до договору про надання правової допомоги від 05 грудня 2023 року.

Апеляційний суд виходить з того, що заявляючи вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат за апеляційний перегляд остання не заявила про те, що докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення постанови.

Для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу сторона у справі зобов`язана надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення заяви в цій частині та стягнення 6 500 гривень відсутні.

Натомість, апеляційний суд вважає, що вимоги заяви в частині стягнення витрат на правничу допомогу, про які йшла мова у позові від 13 грудня 2023 року, підлягають частковому задоволенню.

На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано:

- ордер серії АВ №1106898 від 13 грудня 2023 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Смірновим С.М. у Жмеринському міськрайонному суді Вінницької області;

- копію договору про надання правової допомоги від 05 грудня 2023 року, укладеного між адвокатом Смірновим С.М. та ОСОБА_1 .. У розділі 3 договору сторони погодила, що клієнт сплачує адвокату за надання правової допомоги гонорар в розмірі 20 000 гривень і для визначення розміру витрат адвокат складає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. У підтвердження того, що адвокат належним чином надав клієнту правову допомогу у справі в цілому чи на окремих стадіях складається акт приймання-передачі наданих послуг;

- квитанції б/н від 05 грудня 2023 року на суму 10 000 гривень та від 18 грудня 2024 року на суму 16 000 гривень;

- акт приймання передачі наданих послуг від 02 червня 2025 року, у якому сторони визначали, що адвокат в повному обсязі належним чином виконав договори про надання правової допомоги від 06 листопада 2023 року, 05 грудня 2023 року, 24 січня 2024 року та додаткову угоду від 20 грудня 2024 року і клієнт не має до адвоката жодних претензій. На виконання п. 3.1 вищезазначених договорів про надання правової допомоги клієнт сплатив адвокату гонорар в сумі 38 500 гривень на підставі чотирьох платежів 05 грудня 2023 року, 24 січня 2024 року, 18 грудня 2024 року, 28 травня 2025 року.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

Зазначаючи в договорі про надання правової допомоги від 05 грудня 2023 року фіксований розмір гонорару за участь особи, яка надає правову допомогу у справі в судовому засіданні, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді - 20 000 гривень адвокат Смірнов С.М. у цьому договорі зазначив, що він для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат складає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. У підтвердження того, що адвокат належним чином надав клієнту правову допомогу у справі в цілому чи на окремих стадіях складається акт приймання-передачі наданих послуг.

Тобто перелік наданих послуг має бути конкретизованим у детальному описі робіт, якого заявником надано не було.

Разом з тим, в підтвердження того, що адвокатом належним чином було надано клієнту правову допомогу у справі сторонами складено акт приймання-передачі наданих послуг.

Враховуючи, що адвокатом було надано правничу допомогу, беручи до уваги характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з обставин даної справи колегія суддів дійшла висновку, що витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції за задоволеними апеляційним судом вимогами, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , слід визначити у загальному розмірі 10 000 гривень.

Керуючись ст. 137, 270, 381 ЦПК України,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.С. Панасюк

Т.М. Шемета