Справа № 529/56/25
Провадження № 2/529/154/25
РІШЕННЯ

іменем України

17 червня 2025 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Петренко Л.Є.

з участю секретаря Звягольської В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник позивача ТОВ "Споживчий цент"- Мохир Я.В. звернувся до суду з позовною заявою, яка сформована в системі "Електронний суд" про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтовування позовних вимог представник позивача зазначає, що 10.05.2023 між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір (оферти) №10.05.2023-100002471, згідно умов якого відповідачці ОСОБА_1 надано кредитні кошти в сумі 7 000 грн., строком 28 днів, який остання підписала електронним цифровим підписом.

В подальшому відповідачка ОСОБА_1 переоформила вказаний кредитний договір шляхом укладення іншого кредитного договору №24.05.2023-010000095 шляхом підписання заявки , що є невід`ємною частиною даного договору.

В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 8 045 грн. 95 коп, що включає заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4 530 грн, процентів - 2 645 грн. 95 коп., а також комісії в розмірі 1 050 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

30.01.2025 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду такої за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник позивача у прохальній частині позову вказав, про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_2 на судові засідання, які були призначені на 27.02.2025, 21.04.2025, 20.05.2025 подавала заяви про відкладення судового засідання з метою мирного врегулювання спору.

21.04.2025 постановлено ухвалу суду про витребування у позивача доказів.

01.05.2025 представником позивача подано до суду заяву про виконання ухвали суду.

Крім того, відповідачкою ОСОБА_1 подано до суду заяву в якій вона вказала про неправомірність нарахування їй позивачем комісії за надання кредиту, що є поршенням ЗУ «Про споживче кредитування». Також вважає, що позивачем у період дії воєнного стану неправомірно нараховано неустойку в сумі 2 422 грн. 40 коп. Вказує на відсутність з позивачем належної комунікації.

23.05.2025 на виконання ухвали суду представником позивача подано інформацію про те, що відповідачка 19.03.2025 зверталась до ТОВ «Споживчий центр» із заявою проханням укладення мирного договору та узгодження взаємоприйнятних умов погашення заборгованості. На вказаний лист останній була подана відповідь у якій йшлось про те, що на етапі перебуванні справи на розгляді в суді, спрощення, реструтуризація заборгованості або акційні пропозиції щодо її погашення є неможливими.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10.05.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 10.05.2023-100002471 шляхом підписання Заявки, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Вказаний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А436 (а.с. 30-31).

Строк на який надавався кредить становить 28 дні з дати його надання, датою повернення кредиту сторонами визначено 06.06.2025 (а.с 30).

Згідно пункту 10.1 Кредитного договору цей Договір набирає чинності з дати отримання кредитором у інформаційній системі кредитора від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитора на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитора.

Відповідно до умов Кредитного договору ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 7 000 грн., що підтверджується квитанцією від 10.05.2023 (а.с. 13), з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного та періоду «Економ». Ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ».

Отже, первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання, а черговий період - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду.

Крім того сторони погодили комісіію, пов`язану з наданням кредиту 15% від суми Кредиту та становить 1050 грн.

Також позивачем до матеріалів справи додано пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) у якій викладені умови кредитного договору (а.с.26 зворот-29).

Згідно п. 3.1 Договору за цим Договором кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 3.2 Договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності, що зазначено в п. 4.1 Договору.

Днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту/сплати платежу день зарахування коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора - п. 4.3 Договору.

В п. 4.8 Договору зазначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 69 445 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 9 940 грн. 93 коп.

Відповідно до п. 6.1 Договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора до дати, вказаної у Заявці, яка є невід`ємною частиною цієї оферти.

У разі несплати кредиту та/або процентів до останнього дня максимального строку, на який надається кредит, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів до позичальника може бути застосована неустойка згідно п. 7.7. Кредитного договору, що зазначено в п. 9.1 Договору.

Пролонгація строку, на який надається кредит, здійснюється позичальником на підставі звернення до кредитодавця в паперовій або електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права та шляхом сплати ним процентів за черговий період без сплати чергової частини суми кредиту, що продовжує строк, на який надається кредит, на ще один період, за який сплачуються проценти.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 здійснила пролонгацію вказаного вище кредитного договору, шляхом переукладання кредитного договору на кредитний договір №24.05.2023-010000095 від 24.05.2023. Вказаний договір укладено на 28 днів (а.с. 15 зворот-23).

Переукладений 24.05.2025 кредитний договір підписано відповідачкою ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором С119, який їй був надісланий смс-повідомденням.

В подальшому, 02.06.2023 відповідачка ОСОБА_2 звернулась до позивача ТОВ «Споживчий центр» з електронним зверненням позичальника про продовження строку, на який надається кредит за договором 24.05.2023-010000095 від 24.05.2023 на ще один черговий період , до 04.07.2023 (а.с.24)

Таким чином, кінцевий строк кредитного договору до 04.07.2023.

Після 04.07.2023 року кредитодавець ТОВ "Споживчий центр" не нараховував відсотків та жодних штрафних санкцій, що вбачається з детального розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

Разом з тим, як вбачається з вказаного розрахунку заборгованості, відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх договірних обов`язків в частині погашення кредитної заборгованості. На погашення заборгованості тричі вносила платежі 02.06.2023 в сумі 1 176 грн., 08.11.2023 1 500 грн. та 26.11.2023 в сумі 1 150 грн., тому як наслідок має заборгованість в загальній сумі 8 045 грн. 95 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 4 350 грн., заборгованості за відсотками 2 645 грн. 95 коп., та комісії 1 050 грн.

Відповідачкою ОСОБА_1 на спростування вказаного розрахунку не подано до суду відповідних доказів, які були б належними та достатніми.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19.

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифкатора А436 підписано заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору, з якою позичальник ознайомилась 10.05.2023 за посиланням, яке зазначено у самій заявці.

Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Крім того, проценти за користування кредитом визначено відповідно до статей 1048, 1056-1 ЦК України, вони не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні вищевказаного положення закону.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання ч. 1 ст. 549 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене та укладення відповідачкою кредитного договору в умовах якого чітко визначено процентну ставку за кредитом, відсутність заявлених позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, суд відхиляє доводи відповідачки про нарахування позивачем надмірних штрафних санкцій, тому заборгованість за процентами за користування кредитом на сумі 2 645 грн. 95 коп., підлягає стягнення з відповідачки.

Що стосується комісії за надання кредиту суд зазначає наступне.

Відповідно до умов Кредитного договору сторони узгодили комісію за видачу кредиту, яка становить 15 % від суми виданого Кредиту та становить 1050 грн.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

За приписами частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року N 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Сторони погодили при укладенні Договору, сплату комісії за надання кредиту 15 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Сплату іншого виду комісій вказаним Договором кредиту, так і паспортом споживчого кредиту не встановлено.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про правомірність дій ТОВ "Споживчий центр" щодо нарахування заборгованості за комісією, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 року у справі N 496/3134/19.

Враховуючи вищевикладене, умови кредитного договору щодо обов`язку відповідачки сплатити комісію саме за надання кредиту в сумі 1 050 грн. є правомірними.

Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи те, що обов`язку з повернення коштів за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала, з останньої на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 8 045 грн. 95 коп., яка складається з 4 350 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2 645 грн. заборгованості за процентами та комісії за надання кредиту 1 050 грн.

Враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, керуючись ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп.

Керуючись статтями 12, 81, 133, 141, 144, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А; ) заборгованість за Кредитним договором № 10.05.2023-100002471 від 10.05.2023, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 4 350 грн., заборгованості за відсотками в сумі 2 645 грн та комісії за надання кредиту в сумі 1050 грн., а всього 8 045 (вісім тисяч сорок п`ять) грн. 95 коп.,

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А; суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуюча Л.Є. Петренко