Справа № 604/73/25
Провадження № 2/604/138/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сіянко В.М.,

за участі секретаря Феньо О.В.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, в порядку заочного розгляду, в залі суду в сел. Підволочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про встановлення факту перебуваненя фізичної особи на утриманні, -

у с т а н о в и в :

20 січня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Драус О. О. , звернувся до суду з позовом, у якому просив встановити юридичний факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні його брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на те, що позивач є непрацездатною особою - інвалідом третьої групи з дитинства довічно та отримує державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю. Мати заявника - ОСОБА_2 є пенсіонеркою, інвалідом третьої групи та отримує пільгову пенсію. Батько позивача - ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи, не працює. Брат позивача ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 та загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання обов`язків військової служби в зоні ведення активних бойових дій. Також ОСОБА_3 з 2016 року був учасником АТО, з 2020 року до 2022 року тимчасово перебував за межами країни, де мав постійний заробіток. З грудня 2022 року ОСОБА_3 був мобілізований до лав ЗСУ. Фактично вся сім`я ОСОБА_3 перебувала на його утриманні, що підтверджується відповідною довідкою виконавчого комітету Підволочиської селищної ради. Встановлення даного юридичного фвакту необхідно позивачеві для оформлення соціальних виплат та пенсії по втраті годувальника після смерті брата. Оскільки ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29.10.2024 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування особи на утриманні залишено без розгляду, оскільки суд вбачав із даної заяви спір про право, то він змушений звернутися до суду із даним позовом, який просив задовольнити.

21.01.2025 судом відкрито загальне провадження у даній справі, призначено підготовче засідання та надано відповідачу право протягом 15 днівіз дня отримання копії ухвали судуподати письмовий відзив на позов.

03.02.2025 відповідач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження та копії позову з додатками.

13.03.2025 судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

27.05.2025 судом було виключено із числа третіх осіб ОСОБА_4 у зв`язку зі смертю останнього (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання сторони по справі, третя особа та їх представники не з`явилися. Представник позивача - адвокат Драус О. О. та третя особа надали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач не скористався своїм правом подати до суду відзив на позов.

Представник відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечує.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження, копії яких надано представником позивача, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними братами (мають одних і тих же батька та матір) (а. с. 14).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 09.05.2024 (а. с. 15).

Згідно витягу з наказу № 156 від 01.06.2024 командира в/ч НОМЕР_2 Міністерства оборони України ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання обов`язків військової служби в зоні ведення активних бойових дій, пов`язаних із захистом Батьківщини (а. с. 16).

У відповідності до довідки МСЕК № 206100 позивач ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи з дитинства довічно (а. с. 11), проживає в АДРЕСА_1 разом з батьками, бабусею та своєю донькою 2023 року народження, що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с. 12).

ОСОБА_2 (мати позивача) є песіонером за віком (а. с. 21).

Мотивувальна частина.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Згідно п.8 Постанови судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п.2 ст.273 ЦПК ( 1502-06 )), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що: за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні (ст.37 Закону України "Про пенсійне забезпечення" ( 1788-12 )).

Згідно ст. 1 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

За ст. 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. За наявності особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, на користь яких складено таке особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні у відсотках. Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження. У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках.

До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України?"Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

За п.9. Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.212 р . №975, до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 4 цього Порядку, належать зокрема утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно ст. 30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Згідно вищевказаного закону, непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю. г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Стаття 31 закону вказує, хто вважається утриманцем, а саме члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із наданих до суду позиваючою стороною доказів не прослідковується, що позивач перебував на постійному утриманні, чи на повному утриманні, чи одержував від померлого брата ОСОБА_3 постійну фінансову допомогу, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. Не прослідковується із таких документів і сам факт отримання загиблим ОСОБА_3 грошового утримання та можливість утримувати позивача за ці кошти як до мобілізації його до ЗСУ так і під час проходження ним військової служби.

Більше того, з наданого витягу з наказу № 156 від 01.06.2024 командира в/ч НОМЕР_2 Міністерства оборони України прослідковується, що у загиблого ОСОБА_3 є дві доньки: ОСОБА_5 2007 року народження та ОСОБА_6 2012 року народження (а. с. 16).

Натомість довідкою про склад сім`ї (а. с. 12) вбачається, що у позивача є донька ОСОБА_7 , 2023 року народження, яка з ним проживає.

Дані обставини, на думку суду, можуть свідчити, що загиблий ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 не були членами однієї сім`ї, так як мають дітей, про яких кожен із них повинен піклуватися і які є їхнім складом сімей.

Довідка Дорофіївського старостинського округу Підволочиської селищної ради від 12.01.2024 № 47 про те, що ОСОБА_3 до моменту своєї смерті мав на утриманні батьків та брата (позивача ОСОБА_1 ) на думку суду не є належним та допустимим доказом того, що такий факт підтверджує, оскільки не зрозуміло на виконання яких повноважень та на підставі якої норми права секретар Підволочиської селищної ради підписує довідку від імені Дорофіївського старостинського округу та встанолює відповідний факт, що викликає у суду сумніви у відповідності викладених у такій довідці даних фактичним обставинам справи.

Належного підтвердження того факту, що ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи позивачем не надано, оскільки довідка МСЕК № 480598 від 30.08.2019 діє до 01.09.2021 (а. с. 22).

Жодних документів фінансового характеру чи інших доказів, які б підтверджували надання позивачу померлим ОСОБА_3 матеріальної допомоги чи утримання, стороною позивача суду не надано, клопотань про виклик і допит свідків, з цього приводу, перед судом не заявлялося, а суд позбавлений у позовному провадженні збирати докази за власною ініціативою.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову в позові.

Також відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати у виді судового збору слід покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13 81, 89, 141, 223, 263, 265, 354-355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про встановлення факту перебуваненя фізичної особи на утриманні відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 20 червня 2025 року.

Суддя В. М. Сіянко