КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/4449/23 Головуючий у суді І інстанції:Машкевич К.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Фесика Ігоря Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 квітня 2025 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено.

Поділено майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 майнові права на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 майнові права на квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості майна в розмірі 132 584, 96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13 420 грн судового збору.

05 травня 2025 року представником позивача подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 70000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги надає наступні документи: копію Договору про надання правничої (правової) допомоги від 07 серпня 2023 року з додатком, копію Акту виконаних робіт від 01 травня 2025 року, копію квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 01 травня 2025 року.

На підставі викладеного просив задовольнити заву.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 травня 2025 року заяву про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 40 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з вказаним додатковим судовим рішенням, адвокат Фесик І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 травня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким залишити заяву про розподіл судових витрат без розгляду.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що стороні позивача не було надіслано заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками, які прикладались до цієї заяви.

Не була розміщена заява про ухвалення додаткового рішення і в електронному суді.

15 травня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва без повідомлення сторін про розгляд справи, не надіславши позивачу матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення ухвалив рішення про розподіл судових витрат.

Позивач не обізнаний на підставі яких документів суд першої інстанції ухвалив рішення про розподіл судових витрат пов`язаних розглядом справи.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що під час судового розгляду представник відповідача не робив заяву, що документи на правничу допомогу будуть надані протягом 5 днів після ухвалення судом рішення, не повідомляв суд про поважні причини не можливості подати такі документи до закінчення судових дебатів. До зустрічного позову не було прикладено договору про надання правничої допомоги та інших документів, які підтверджують судові витрати та існували на момент звернення з зустрічним позовом.

Крім того, представник апелянта посилався на правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 160/16902/20.

20 червня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Вагоровської А.Е., просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення та задовольняючи частково заяву представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що заявлені загальні витрати на правову допомогу в розмірі 70 000,00 грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, необґрунтовані, оскільки перевіряючи опис виконаних робіт наданий представником позивача вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом, обсягом виконаної адвокатом роботи. Враховуючи предмет спору сторін та складність справи, врахувавши положення ч.4 ст.137 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що звертаючись з відзивом на позовну заяву представник ОСОБА_2 - адвокат Вагоровська Анжеліка Едуардівна, просила судові витрати понесені відповідачкою, в тому числі витрати на правову допомогу адвоката покласти на позивача, при цьому зазначивши що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат становить витрати на професійну правничу допомогу, які відповідачка понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції складає 50 000 грн, про що буде надано суду відповідні докази (а.с. 116 том 1).

В подальшому звертаючись з зустрічною позовною заяву представник ОСОБА_2 - адвокат Вагоровська А.Е. зазначала, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат становить витрати на професійну правничу допомогу, які ОСОБА_2 понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції складає 70 000 грн, про що буд надано суду відповідні докази (а.с. 192 зворот том 1).

В подальшому, після ухвалення судом рішення по суті, 05 травня 2025 року представником позивача за зустрічним позовом подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення (а.с. 191-198 том 2).

Заява обгрунтована тим, що витрати на професійну правову допомогу на загальну суму 70 000 грн, понесені позивачкою за зустрічним позовом підтверджуються відповідними доказами, розмір таких витрат був заявлений адвокатом в судових дебатах та у відзиві на позовну заяву. ОСОБА_2 була надана професійна правнича допомога у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірах, а також здійснено реальну оплату такої допомоги.

Крім того, щодо строку звернення з даною заявою представник Ісько О.Ю. зазначала, що оскільки рішення суду в судовому засідання 14.04.2025 року не було проголошено, а було отримано представником через сервіс державних послуг онлайн «Дія» тільки 30.04.2025 року після 17 години, представник вважає причини пропуску строку, визначені ст. 141 ЦПК України поважними.

З огляду на викладене, представник ОСОБА_2 - адвокат Вагоровська А.Е. просила:

поновити строк на подання доказів понесених судових витрат;

задовольнити дану заяву повністю та прийняти додаткове рішення по справі;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 70 000 грн витрат на професійну правову допомогу.

До заяви як докази понесення витрат на професійну правничу допомогу долучено копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 07.08.2023 року укладеного між адвокатом Ісько Ольгою Юріївною та ОСОБА_3 (а.с. 195-195 зв. том 2); копію акту виконаних робіт від 01.05.2025 року до договору про надання правничої (правової) допомоги від 07.08.2023 року (а.с. 196 том 2); копію квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 01.05.2025 року (а.с. 197 том 2).

Натомість, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що заява представника позивача за зустрічним позовом не містить обґрунтування поважних причин неподання нею доказів, що підтверджують розмір судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст.270 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ч. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду № 346/2744/21 від 22 квітня 2024 року.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стягуючи з відповідача на користь позивачки судові витрати на правову допомогу, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги, що подана заява представника позивача про розподіл судових витрат (на правову допомогу) не містить відповідно до ч.1 ст. 246 ЦПК України обґрунтування поважності причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів.

Заявлене представником позивача клопотання про поновлення строку на подання доказів понесених судових витрат, з тих підстав, що рішення суду першої інстанції від 14.04.2025 року отримано стороною позивача лише 30.04.2025 року, не є підставою для задоволення такої заяви, оскільки змістом норм ст. 141 ЦПК передбачено, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому в даній нормі відсутні посилання про обчислення строку з дня отримання стороною судового рішення.

Отже, сторона позивача без поважних причин не подала докази на підтвердження розміру понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, тому в суду згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України не було підстав вирішувати питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позову.

Суд першої інстанції не застосував норму ч. 1 ст. 246 ЦПК України, а також не врахував висновків викладених Верховним Судом у постановах від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 та від 22 квітня 2024 року у справі № 346/2744/21, про те що доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів представник ОСОБА_2 - адвокат Вагоровська А.Е. не подала, тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_2 ..

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стягуючи з позивача на користь відповідача судові витрати на правову допомогу, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги, що подана заява представника позивача за зустрічним позовом про розподіл судових витрат на правову допомогу не містить відповідно до ч.1 ст. 246 ЦПК України обґрунтування поважності причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів.

Отже, сторона позивача за зустрічним позовом без поважних причин не подала усі докази на підтвердження розміру понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, тому в суду згідно ч. 1 ст. 246 ЦПК України не було підстав вирішувати питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позову.

Суд першої інстанції не застосував норму ч. 1 ст. 246 ЦПК України і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_2 ..

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з прохальною частини апеляційної скарги адвоката Фесика І.А., поданої в інтересах ОСОБА_1 , останній просив скасувати додаткове рішення Голосіївського районного суду від 15.12.2025 року та ухвалити нове рішення, яким залишити заяву про розподіл судових витрат без розгляду.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до правових висновків викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 зазначено, що: «за відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Натомість наслідком закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду.».

Враховуючи наведені правові висновки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Вагоровської Анжеліки Едуардівни про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правову допомогу відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Фесика Ігоря Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Вагоровської Анжеліки Едуардівни про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правову допомогу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «15» вересня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко