Справа № 624/472/25
№ провадження 2/624/280/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року Кегичівський районний суд Харківської області в складі: головуючого-судді Богачової Т.В., з участю секретаря Лебідь Л.В., розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду, в с-щі Кегичівці, Берестинського району, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради Харківської області про позбавлення батьківських прав

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що 05.06.2012 позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 21.12.2018 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано на підставі рішення Сахновщинського районного суду Харківської області у справі № 624/558/18. Відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу перестав цікавитися вихованням та утриманням сина, з 2018 року і донині проживає окремо, жодної матеріальної допомоги дитині не надає. 09.08.2019 Кегичівським районним судом у справі № 624/259/19 було видано судовий наказ про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , відповідно до якого з відповідача ОСОБА_2 підлягають до стягнення аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 16 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Як до винесення судом вказаного вище рішення так і після цього відповідач ОСОБА_2 не виявляв жодного бажання брати участь у житті та вихованні сина, матеріальної допомоги на його утримання також не надавав. Так, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданої Кегичівським відділом державної виконавчої служби у Берестейському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 23 травня 2025 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина в загальній сумі 159732,88 грн. Отже, крім аліментів, які відповідач не сплачує, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав і не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з ним, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Дитина не отримує від батька жодних подарунків на день народження, жодної іграшки чи гостинця. Як стало відомо позивачу, у відповідача тепер є інша родина, в якій у нього також народилася дитина. Тому своїм сином від попереднього шлюбу відповідач не надто цікавиться. Отже, протягом шести років (з 2019 по 2025 роки), тобто від часу винесення судом судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини та рішення про розірвання шлюбу, відповідач належних висновків не зробив та повністю самоусунувся від виховання та утримання свого сина. Під час спілкування з позивачкою, відповідач ОСОБА_2 сказав, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 і готовий це підтвердити в суді.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 27 травня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Учасники справи у підготовче засідання не з`явились, про дату час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялись належним чином.

Представник позивача, адвокат Ковток О.В., подала заяву, згідно з якою повідомляє, що позивач підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити, справу розглянути без їх участі.

Представник відповідача, адвокат Доценко Ю.Г., подав заяву, згідно з якою позовні вимоги, викладені в позовній заяві, сторона відповідача визнає в повному обсязі та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Розгляд справи просить провести без участі відповідача та його представника.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради, Гордієвич Є.М. подала заяву, в якій повідомила, що орган опіки та піклування підтримує позовні вимоги, надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Підготовче засідання просить провести без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.ч. 3,4, ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

В підготовчому засіданні встановлено, що сторони, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Чапаєвською селищною радою Кегичівського району Харківської області від 07.08.2012.

Шлюб між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний рішенням Кегичівського районого суду Харківської області від 21.12.2018. Рішення набрало законної сили 22.01.2019.

З відповідача ОСОБА_2 судовим наказом Кегичівського районного суду Харківської області від 09.08.2019, присуджено стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів здійсненого Кегичівським ВДВС у Берестинському районі Харківської області, ОСОБА_2 станом на 23.05.2025 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 159732,88 грн.

Органом опіки та піклування Кегичівської селищної ради надано висновок №04-09/1990 від 20.06.2025, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Висновок обгрунтований тим, що 06 червня 2025 року Службою у справах дітей Кегичівської селищної ради було обстежено житлово-побутові умови проживання родини ОСОБА_2 . Встановлено, що ОСОБА_2 має іншу родину, умови проживання задовільні, з сином не спілкується, так як дитина вже більше 3 років проживає за кордоном, але він бажає з ним спілкуватися. Так як на даний час він не працює, тому немає можливості сплачувати аліменти, до цього коли був заробіток на утримання дитини передавав готівкою кошти. На засідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Кегичівської селищної ради 18 червня 2025 року було запрошено ОСОБА_2 16 червня 2025 року надійшла від нього заява про те, що він просить розглядати питання на комісії без його присутності, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує такі положення закону.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В цій ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.

Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розвиту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).

Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції).

Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими:

Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167).

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.

Згідно з наданими суду доказами, суд доходить висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не піклується про стан її здоров`я, не забезпечує необхідними умовами проживання, харчування, навчання, хоча б мав це робити, тобто з власної вини ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо вихованню дитини.

На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , що повністю відповідає інтересам дитини.

Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України).

Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки у підготовчому засіданні підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на нього ст. 150 СК України, стосовно неповнолітньої дитини.

Батько дитини позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав визнав.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що аліменти з відповідача судовим рішенням вже стягнуті.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування..

Судом встановлено, що дитина перебуває під опікою своєї матері.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Позивач заявила, що бажає судові витрати залишити за собою.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 142, 200, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради Харківської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження №44 складений 07.09.2012 Чапаєвською селищною радою Кегичівського району Харківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с. Чапаєве, Кегичівського району, Харківської області, громадянка України, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Кегичівським РВ УМВС України в Харківській області 20.04.2004, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Ковток Ольга Вікторівна, ордер серії АХ №1237469 від 26.05.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХВ №002285 від 14.11.2018.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, паспорт серії НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: Доценко Юрій Глібович, ордер серії АХ №1269161 від 23.06.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2045 від 23.11.2016, адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради Харківської області, , адреса: 64003, Харківська область, Берестинський район, с-ще Кегичівка, вул. Волошина, буд. 33.

Представник третьої особи: Гордієвич Єлізавета Миколаївна, головний спеціаліст Служби у справах дітей Кегичівської селищної ради, довіреність №06/04-46 від 06.05.2025, адреса робочого місця: 64003, Харківська область, Берестинський район, с-ще Кегичівка, вул. Волошина, буд. 33.

Суддя Т.В. Богачова