Справа № 529/234/25
Провадження № 2/529/215/25
РІШЕННЯ

іменем України

17 червня 2025 року Диканський районний суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді Петренко Л.Є.

з участю секретаря - Звягольської ВА.

позивачки - ОСОБА_1

представника відповідачки - адвоката Костенка В.О.

третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання матері

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 19.03.2025 звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_3 , яка є її дочкою, аліменти на утримання матері.

В обґрунтування позову зазначає, що вона є особою похилого віку, отримує пенсію в розмірі 5880 грн.. Однак сума отримуваної пенсії не покриває її витрати на придбання ліків та лікування, а також інших потреб, які пов`язані з її станом здоров`я, а також належним рівнем життя.

Разом з цим, позивачка ОСОБА_1 має двох повнолітніх дочок - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - третю особу по справі.

Так відповідачка ОСОБА_3 у зв`язку із втратою сина, який загинув у 2023 році під час служби в ЗСУ, отримує пенсію по втраті годувальника в розмірі 10 000 грн.. Також остання отримала одноразову грошову допомогу в сумі 5 000 000, яка їй виплачується по 80 000 грн. щомісячно.

Позивачка зазначає, що вона у січні 2025 року звернулась до відповідачки ОСОБА_3 із заявою про надання їй матеріальної допомоги (аліментів) на своє утримання, в розмірі 25 % її доходів, однак жодної відповіді чи допомоги від дочки - відповідачки вона не отримала.

Разом з тим, як вказує позивачка ОСОБА_1 її молодша дочка ОСОБА_2 постійно надає допомогу, купує ліки та здійснює постійний догляд за нею. Позивачка ОСОБА_1 після перенесеної операцію по видаленню жовчного міхура, перенесеної пневмонії та гіпертонічного кризу потребує постійної фінансової допомоги, а також моральної підтримки. Крім того за результатами обстеження у 2024 року у позивачки виявлено ряд інший захворювань, які потребують значних витрат на лікарські консультації та лікування, однак через скрутне матеріальне становище вона не взмозі самостійно оплатити вказані медичні послуги. Після смерті сина ОСОБА_4 та онука ОСОБА_5 , які померли в один рік, саме молодша дочка - третя особа у справі взяла на себе організаційні та фінансові витрати, пов`язані з їхнім похованням та поминальними обідами.

В той же час, у 2005 році при захворюванні відповідачки ОСОБА_3 , саме позивачка ОСОБА_1 відвезла її до Київської лікарні та організувала операцію, кошти на яку вона взяла у кредит, а також продовжувала виховувати її сина - свого онука ОСОБА_5 .

Після повторного звернення позивачки до своєї доки ОСОБА_3 стосовно надання їй фінансової допомоги, для лікування та після операційної реабілітації, остання їй відмовила та припинила спілкування, до теперішнього часу, вона не телефонує їй як матері, не цікавиться її станом здоров`я, що свідчить про її байдужість до її потреб та моральних обов`язків доньки, що і слугувало підставою його зверненню до суду з вказаним позовом.

20.03.2025 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

14.04.2025 відповідачкою ОСОБА_3 до суду подано відзив на позов у якому остання вказала, що вона не визнає заявлених до неї позовних вимог, оскільки вона сама є інвалідом 3 групи, перебуває під медичним наглядом у онкодиспансері, має тяжкий стан здоров`я та потребує лікування і підтримки. Протягом значного часу вона отримувала пенсію за інвалідністю в розмірі 2 000 грн., та в цей період жодної зацікавленості позивачки як матері в її добробуті не було. При цьому, відповідачка ОСОБА_3 вказує, що у неї з матір`ю - позивачкою по справі тривалий час існують напружені відносини, а саме заявлення вказаного позову має маніпулятивний характер та бажання вплинути на розподіл коштів, які вона отримує за загибель її сина - онука позивачки. Саме після початку отримання ОСОБА_3 пенсії по втраті годувальника, позивачка вирішила звернутись до суду, хоча до того жодних претензій до неї вона на виявляла.

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_3 вказала, що вона хоча і мала тяжкий стан здоров`я та вкрай обмежений фінансовий ресурс, знаходила можливість підтримувати матір матеріально. ОСОБА_3 вказує, що вона неодноразово переказувала матері - позивачці по справі грошові кошти, однак квитанцій не зберігала про всі перекази, оскільки не вважала формалізувати допомогу останній. Загалом ОСОБА_3 вказує, що 22.08.2024 надсилала позивачці ОСОБА_1 30 050 грн., 19.08.2024 - 5 025 грн. 13 коп., 17.08.2024 - 3 015 грн. 08 коп., 12.08.2024 - 5 025 грн. 13 коп., 03.08.2024 - 3 015 грн. 08 коп., 18.06.2024 - 10 050 грн., 31.05.2024 - 3 015 грн. 08 коп.

Частину вказаних коштів остання передавала готівкою, зокрема знімала їх у банкоматі біля лікарні та ці зняття фіксуються у банківській виписці.

Відповідачка ОСОБА_3 вважає, що вона належно та добровільно виконує моральний та матеріальний обов`язок перед своєю матір`ю - позивачкою по справі.

Крім цього відповідачка у відзиві на позов зазначила, що мати отримує пенсію в сумі 5 880 грн., що в двічі перевищую прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, встановлений законодавством на 2025 рік. Крім цього позивачка ОСОБА_1 має у своїй власності нерухомість, яку можу використовувати для отримання доходу.

Сама ж позивачка, на думку ОСОБА_3 , не довела наявності реальної потреби в матеріальній допомозі, не надано підтверджень її витрат на лікування чи фактичної відсутності інших джерел існування, ігнорується участь іншої повнолітньої дочки, яка має такий же обов`язок як і відповідачка перед матір`ю.

21.04.2025 позивачкою ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив, у якій окрім іншого вказала, що відповідачка ОСОБА_3 намагається приховати від суду свої реальні доходи. Разом з тим зазначені перекази стосуються лише витрат серпня 2024 року, не є систематичними та не покривають її витрат на лікування та проживання. Сама ж відповідачка ігнорує свої зобов`язання передбачені Сімейним кодексом України, зосереджуючись на власних потребах, хоча її доходи значно перевищують доходи позивачки. При цьому відповідачка ОСОБА_3 з 01.09.2024 по 21.04.2025 жодного разу не здійснила переказ коштів на утримання матері. У 2023 році, після отримання виплат за загиблого сина, відповідачка ОСОБА_3 припинила свої спілкування з позивачкою, витрачаючи кошти на себе, а не на потреби сім`ї. Також остання ухиляється від сплати комунальних платежів, хоча є співвласницею квартири, де проживає позивачка, як наслідок саме позивачка ОСОБА_1 погасила такі за власний рахунок. Під час перебування у лікарні у 2024 році остання надала незначну допомогу, а після того як дізналась, що ОСОБА_1 потребує коштів на операцію відмовила у подальшій підтримці.

Також позивачка ОСОБА_1 у відповіді на відзив вказала, що її молодша дочка ОСОБА_2 допомагала з вихованням онука - сина відповідачки, на даний час постійно фінансово допомагає їй, як матері, хоча має чоловіка з інвалідністю 2 групи.

24.04.2025 третя особа ОСОБА_2 подала до суду письмові пояснення у яких окрім іншого вказала, що вона на даний час здійснює догляд за матір`ю - позивачкою, надає їй всебічну допомогу та підтримку. При цьому має труднощі у власному житті, оскільки її чоловік має інвалідність 2 групи у якого діагностували рак сечового міхура, переніс операції на голові - трепанацію черепа внаслідок травми, а її власний стан здоров`я також потребує уваги та лікування.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 пояснила, що позовні вимоги підтримує з підстав викладених у позові. Також додатково суду пояснила, що їй на даний час виповнилось 78 років, вона потребує дороговартісного лікування та придбання ліків, однак її пенсія та допомога від молодшої дочки не покриває всіх її витрат. Сама ж відповідачка ОСОБА_3 не надає їй жодної матеріальної допомоги. Хоча коли у 2005 році у останньої виявили онкозахорювання, саме вона її відвезла до м. Києва, де їй зробили дороговартісну операцію, яку оплатила їй також вона з коштів взятих у кредит. Також ОСОБА_3 проходила реабілітацію у м. Полтава, після чого вела розгульний спосіб життя. При цьому, свого сина ОСОБА_3 покинула на позивачку, якого вона і виховувала.

На даний час, як пояснила позивачка, вона має пенсію в сумі 6 400 грн., інвалідності не має. Потребує лікування, в тому числі і онкозахворювання. При цьому має у спільній частковій власності квартиру, з яких її частка становить лише частини, земельних ділянок, які можна б було здавати в оренду не має. В той же час, син та онук загинули в ході війни у 2023 році, як наслідок у позивачки погіршилось здоров`я. При цьому саме онук раніше допомагав їй матеріально, вона здійснювала його виховання, а не рідна матір. Відповідачка ОСОБА_3 дійсно отримувала пенсію по інвалідності в сумі 2100, а в подальшому, після загибелі сина- її онука, отримала пенсію по втраті годувальника, сума якої 10 000 грн. Дійсно у 2024 році відповідачка декілька разів перераховувала кошти на її картку, але це були кошти в рахунок погашення боргу за поховання її сина. В рахунок сплати комунальних послуг відповідачка коштів не надає, не дзвонить та не цікавиться життям матері. Просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідачка ОСОБА_3 - адвокат Костенко В.О. в судовому засіданні пояснив, що у 2005 році відповідачка ОСОБА_3 перенесла тяжку операцію, внаслідок чого до 2018 року мала 2 групу інвалідності. Зараз має 3 групу інвалідності. Наразі вона має незадовільний стан здоров?я, у неї обмежені рухи, нечітка мова, затримка мислення. У 2024 році ОСОБА_3 перераховувала кошти матері, в той же час ОСОБА_1 має і іншу дочку, яка також зобов`язана утримувати свою непрацездатну матір.

Вказує, що позивачка повинна довести те, що вона потребує матеріальної допомоги, оскільки має дохід який перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, розмір пенсії позивачки складає 6400 грн. Тому вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа - ОСОБА_2 суду вказала, що вона є дочкою позивачки ОСОБА_1 , остання має підозру на онкологію, всі кошти витрачає на ліки та економить на харчуванні. Вона як дочка постійно допомагає матері, купує ліки, продукти харчування, возить до лікарні. В той же час відповідачка ОСОБА_3 з листопада 2023 припинила своє спілкування з матір`ю. Матеріальної допомоги матері відповідачка не надає. Також ОСОБА_2 зазначила, що відповідачка ОСОБА_6 на даний час має 3 групу інвалідності, тобто її стан здоров`я з минулими роками покращився, пересувається вона самостійно, веде активний спосіб життя та у 2024 році вийшла заміж. Вважає несправедливим те, що тільки одна дочка надає допомогу матері.

Заслухавши позивачку, представника відповідачки, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з належно завіреного свідоцтва про народження ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

В подальшому ОСОБА_7 , після укладення шлюбу та його розірвання, та повторного його укладення має прізвище « ОСОБА_7 » (а.с. 9а-11).

Позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку в Решетилівському об`єднаному УПФ в Полтавській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії отриманої ОСОБА_1 за період з 01.03.2024 по 28.02.2025 складає 70 664 грн. 04 коп. (а.с. 15).

При цьому, з довідки про доходи № 422466, виданої 28.04.2025 відділом обслуговування громадян №15 УПФ в Полтавській області розмір пенсії позивачки ОСОБА_1 з березня 2025 року становить 6 450 грн. 97 коп.

ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 . З останньою за вказаною адресою також зареєстрована ОСОБА_3 - відповідачка по справі (а.с.26).

На підтвердження свого незадовільного стану здоров`я позивачка ОСОБА_1 подала до суду медичні виписки, з медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 19-20), а також електронні медичні направлення (а.с.174-181), з яких дійсно вбачається, що остання має незадовільний стан здоров`я та потребує постійного медикаментозного лікування.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.12.2008 ОСОБА_1 - позивачка у справі є співласником житлової квартири, розташованої по АДРЕСА_1 . Частка належна позивачці ОСОБА_1 у даній квартирі становить частини (а.с.25).

Разом з тим, позивачка ОСОБА_1 самостійно несе витрати на утримання згаданої вище квартири, зокрема сплачує комунальні послуги за розподіл природного газу, за постачання природного газу, спожиту електроенергію тощо (а.с. 192-195, а.с.200-202).

Згідно зі ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до положень ст.51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Частиною першою ст.202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до аб. 17 ч.1 ст.1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років - ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

З указаного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19. Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 757/52096/18, провадження № 61-9640св20.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин суд не приймає доводи представника відповідачки - адвоката Костенка В.О. щодо отримання позивачкою ОСОБА_1 пенсії двічі більшої за прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, встановлений законом на 2025 рік, як на підставу для відмови у задоволенні позову.

Як встановлено вище, ОСОБА_1 є непрацездатною і отримує лише пенсію, щомісячний розмір якої становить 6 450 грн та іншого доходу не має, при цьому остання непрацездатна, має ряд захворювань, потребує лікування, а тому слід дійти висновку що остання потребує матеріальної допомоги, що дає підстави для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати матір

Батьківських прав відносно відповідачки позивачка не позбавлялась, обставин щодо її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків судом не встановлено.

Обставин які б слугували підставами для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати матір судом не встановлено.

Щодо можливості відповідачки ОСОБА_3 сплачувати аліменти на утримання непрацездатної матері слід зазначити наступне.

Як вбачається з довідки № 05-Д від 15.04.2025, виданої Комунальним підприємством «Полтавський обласний клінічний онкологічний диспансер Полтавської обласної ради» ОСОБА_3 з 13.09.2005 перебуває на обліку з діагнозом: пухлина головного мозку. Оперувалась в Київському інституті нейрохірургії. Динамічний огляд в КП «ПОКОД ПОР» не проходила (а.с.233).

Як вбачається з копії посвідчення, ОСОБА_3 у 2007 році встановлена 2 група інвалідності, а з 2012 року встановлена 3 група інвалідності довічно (а.с.107)

Відповідачка ОСОБА_3 не працює, однак перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію по втраті годувальника - сина ОСОБА_5 з 26.06.2023 року. Місячний розмір отримуваної пенсії з березня 2025 року складає 10 600 грн. 59 коп. (а.с. 53). Також відповідачка отримує пенсію, як інвалід 3 групи (а.с.46-52)

Як вбачається з відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 призначено одноразову грошову допомогу відповідно до п. 2 постанови КМУ №168 від 28.02.2022 в сумі 3 750 000 грн. Призначена одноразова грошова допомога виплачується поетапно: на першому етапі 1/5 від призначеної суми, залишок невиплаченої суми одноразової грошової допомоги - щомісячно, частками впродовж40 наступних місяців.

Виплата одноразової грошової допомоги розпочата 31.08.2023, станом на 26.03.2025 загальна сума одноразової грошової допомоги, виплаченої ОСОБА_3 , становить 2 175 000 грн.. Залишок такої допомоги буде перераховуватися на картковий рахунок ОСОБА_3 щомісячно в сумі 75 000 грн. (а.с.55).

Разом з тим, суд не приймає твердження відповідачки ОСОБА_3 про те, що вона в добровільному порядку надає своїй матері матеріальну допомогу, оскільки з наданих виписок банківської карти ОСОБА_3 , вбачається, що остання перераховувала кошти на банківський рахунок матері 03.08.2024, 12.08.2024, 17.08.2024, 19.08.2024, 20.08.204, в подальшому жодних платежів не здійснювала, з таких не вбачається систематичної допомоги на утримання матері. Отримання такої допомоги не заперечувала і сама ОСОБА_1 .

На підтвердження надання ОСОБА_1 матеріальної допомоги в готівковій формі ОСОБА_3 та її представник доказів не надали.

Також суд оцінює критично твердження представника відповідача про незадовільний стан здоров?я відповідачки, посилаючись при цьому на висновок МРТ від 10.06.2025, оскільки вказаний висновок достеменно не підтверджує наявність у відповідачки тяжких захворювань, а є лише лікарським обстеженням. При цьому доказів наявності у відповідачки тяжких захворювань, які б потребували значних коштів на їх лікування матеріали справи не містять.

Таким чином, хоча остання і має хворобливий стан здоров`я, однак, знаходиться у працездатному віці, протипоказань щодо праці через стан здоров`я не має, матеріалами справи не спростовано належними та допустимими доказами можливість відповідачки надавати позивачці посильну майнову (фінансову) допомогу, якої ОСОБА_1 потребує не лише через непрацездатність.

Відповідно до статті 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Що стосується розміру аліментів, то суд при визначені їх розміру виходить з того, що позивачка ОСОБА_1 окрім відповідачки ОСОБА_3 має і іншу дочку - ОСОБА_2 , яка за твердженнями самої позивачки та 3 особи виконує свій обов`язок по її утриманню, тобто отримує допомогу від іншої дочки. Тому суд дійшов висновку, що аліменти в розмірі 1/6 частини доходу відповідачка може надавати на утримання своєї непрацездатної матері.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивачки як непрацездатної матері аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів її доходу щомісячно і довічно.

Враховуючи, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, то судовий збір підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_3 в доход держави в сумі пропорційній задоволеним позовним вимогам, а саме 807 грн. 60 коп.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , непрацюючої, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання матері у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 березня 2025 року і довічно.

Допустити негайне виконання рішення суду у розмірі місячної суми платежу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 807 (вісімсот сім) гривень 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 19.06.2025.

Головуюча Л.Є. Петренко