Справа №487/4966/24
Провадження № 22-ц/812/999/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Дідух Крістіною Олегівною

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Афоніною С.М., дата складання повного тексту невідома, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що 19 жовтня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/08-112/60519, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 12 584 доларів США на 72 місяця з 19 жовтня 2006 року по 19 жовтня 2021 року зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання зобов`язання 19 жовтня 2006 року між банком і ОСОБА_2 було укладено договір поруки №014/08-112/60519/П.

Зазначають, що відповідачі зобов`язання не виконали належним чином і банк звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2009 року №2-5016/2009 солідарно стягнуто з відповідачів на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/08-112/60519 від 19 жовтня 2006 року у розмірі 10 418,03 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 80 218,83 грн.

В подальшому видано виконавчий лист, який банком подано до примусового виконання.

24 червня 2016 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладений договір відступлення права вимоги №114/23, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передав, а ПАТ «Вектор Банк» прийняв права вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором №014/08-112/60519 від 19 жовтня 2006 року.

24 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений договір відступлення права вимоги №24062016 та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором №014/08-112/60519 від 19 жовтня 2006 року. Ухвалою суду від 31 липня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Профіт Капітал».

Оскільки вищезазначене рішення є не виконаним, позивач просить стягнути 3% річних від суми заборгованості, що підлягала стягненню за рішенням суду за період 04 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 1 525, 99 доларів США на суму заборгованості. 10 418,03 доларів США.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» 828 доларів США 88 центів.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» витрати на правничу допомогу по 2500 грн. з кожного, по 817,56 грн. з кожного судового збору.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов до висновку, що кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, з огляду на те, що з ухваленням 26.05.2009 року рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за вищевказаними Кредитним договором та Договором поруки не припинилося та триватимуть до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

З врахуванням обставин справи, суд першої інстанції вважав, що з відповідачів в солідарному порядку, підлягає стягненню на користь позивача, в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України 3 % річних за період з 04 квітня 2017 року до 27 листопада 2019 року, у розмірі 828 доларів США 88 центів ( 10418,03 доларів СШАх968 днів х3%:100:365.)

При цьому, суд поставився критично на посилання представника відповідача, що відсутні підстави для стягнення 3% річних в доларах США, враховуючи, що рішенням суду стягнута заборгованість в гривневому еквіваленті, оскільки якщо рішенням суду стягнути суми у доларах США з еквівалентом, то це не змінює валюту зобов`язання і не тягне за собою стягнення 3% у гривнах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через адвоката Дідух К.О., з рішенням суду першої інстанції не погоджується в частинні стягнення з неї грошових коштів та вказує, що рішення є передчасним, без з`ясування усіх обставин справи, ґрунтується на безпідставних доказах, які є недопустимим та неналежними та такими, що вводять суд в оману зі сторони позивача, а тому таке рішення є незаконним та необґрунтованим ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального законодавства.

А тому, просила рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї грошових коштів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, вказувала, що 27 листопада 2019 року постановою заступника начальника Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції Миколаївської області Щербатюка А.І. закінчене виконавче провадження № 37104526 за виконавчим листом №°2-5016/2009, виданим Заводським районним судом міста Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 залишку заборгованості у розмірі 68 048,23 гривень. Підставою закінчення виконавчого провадження №37104526 є п.9 ч.1 ст.39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент винесення такої постанови, а саме через стягнення боргу в повному обсязі та перерахування на рахунок стягувача згідно з платіжним дорученням №11718 від 26 листопада 2019 року.

Звертає увагу, що додатково надавалися до суду першої інстанції докази підтвердження перерахування залишку боргу в ході ВП 37104526 на користь Стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції, а саме постанова від 27 листопада 2019 року, в якій заступник начальника Заводського ВДВС міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Щербатюк А.І. вказує на те, шо борг в розмірі 68 048,23 гривень стягнуто в повному обсязі та перераховано на рахунок стягувача згідно платіжного доручення №11718 від 26 листопада 2019 року.

Щодо незастосування строку позовної давності зазначала, що договір відступлення права вимоги №114/2-28 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» укладений 18 грудня 2019 року.

Договір відступлення права вимоги №114/2-28-1 року між АТ «ОКСІ БАНК» та позивачем укладений 18 грудня 2019 року. Тобто з 19 грудня 2019 року позивач мав право на подачу позову.

З 12 березня 2020 року в Україні запроваджений карантин.

Станом на 19 грудня 2019 року курс долара США до гривні становив 21,3141 гривень за 1 долар США. Позивач мав можливість подати позов до 12 березня 2020 року, але цього не зробив.

Станом на 12 березня 2020 року курс долара США до гривні становив 25,624 гривень за 1 долар США.

З 24 лютого 2022 року в Україні оголошений воєнний стан. Позивач подає позов 07 червня 2024 року.

Станом на 07 червня 2024 року курс долара до гривні станови 40,22 гривень за 1 долар США.

Станом на 07 квітня 2025 року курс долара становить 41,1941 гривень за 1 долар США,.

Таким чином, подорожчання долару до гривні за період з 19 грудня 2019 року до 07 квітня 2025 року сталося в 1,9 разів. Вважає, що позивач вживає своїми правами та умисно не звертався до суду за цей час, а зараз користується продовженням строку позовної давності, що призвело до збільшення фінансового тягарю апелянта.

Звертає увагу щодо періоду стягнення та суми стягнення.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції для нарахування 3 % річних бере період з 04 квітня 2017 року по 27 листопада 2019 року та базу нарахування залишає 10 418,03 доларів США.

Разом з тим, така сума не відповідає фактичним обставинам, оскільки борг у примусовому порядку за рішенням суду від 26 травня 2009 року сплачувався апелянтом з 2013 року, на підтвердження чого в суді першої інстанції надавалися банківські квитанції.

Суд не надав оцінки таким доказам та не взяв їх до уваги. Крім того, додатково подавався лист від органу ВДВС про сплату боргу у розмірі 45 811,62 гривень. А тому, якщо й були підстави у позивача на нарахування 3% річних, то не на суму в розмірі 10 418,03 доларів США, а на 80 218,83 гривень - 45 811,62 гривень = 34 407,21 гривень.

Разом з тим, наголошує, що у позивача не було права на стягнення 3% річних, оскільки станом на 18 грудня 2019 року рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 26 травня 2009 року було повністю виконано. Банку Райффайзенбанк Аваль нема чого було передавати за договорами у якості боргу ані Банку ОКСІ БАНК, ані позивачеві. А тому, нарахування 3% річних не було, на яку суму нараховувати та стягувати, тим паче, за будь-який період.

Також, зазначала про відсутність доказів переходу права вимоги за договорами відступлення.

Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції на час подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Зміст апеляційної скарги свідчить, що судове рішення оскаржується лише в частині задоволених вимог про стягнення 3% річних з ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 правом на оскарження рішення суду першої інстанції не скористався, а відтак в цій частині судове рішення не є предметом апеляційного перегляду.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (частина 5 стаття 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 19 жовтня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/08-112/57190 згідно з яким останній надано кредит у розмірі 12 584,00 доларів США строком на 72 місяці з 19 жовтня 2006 року по 19 жовтня 2012 року зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання, між ВАТ «Райффазен Банк Аваль» та ОСОБА_2 19 жовтня 2006 року був укладений Договір поруки №014/08-112/57190/П, за умовами якого останній добровільно зобов`язався в разі невиконання або порушенням ОСОБА_3 зобов`язань перед кредитодавцем погасити заборгованість по кредитному договору солідарно з боржником.

Однак відповідачі зобов`язання виконали не належним чином, тому банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2009 року, справа №2-5016/2009 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 10418,03 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 80218,83 грн., кредитний договір №014/08-112/57190 та договір поруки №014/08-112/57190/П достроково розірвані. Рішення набрало законної сили 08 червня 2009 року ( т.1 а.с.6-7).

Згідно копії свідоцтва про шлюб, виданого 27 квітня 2018 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №215, у звязку з реєстрацією шлюбу відповідач ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_5 » ( т.1 а.с.186).

13 серпня 2009 року Заводським районним судом м. Миколаєва виданий виконавчий лист по справі №2-5016/09.

Із автоматизованого системи виконавчих проваджень вбачається, що 22 березня 2013 року було відкрито виконавче провадження №37104526, де стягувачем ПАТ Райффайзен Банк Аваль», боржником ОСОБА_3 , яке було завершено (т.2 а.с.68).

Між тим, за період 2013 - 2014 року відповідачем ОСОБА_1 сплачено заборгованість у загальному розмірі 63000 грн.( т.2 а.с.21-34). Відповідно до листа Заводського відділу ДВС від 18 липня 2016 року №19604/01.02-38/зас. станом на 18 липня 2016 року відповідачем ОСОБА_1 погашено 45811 грн.62 коп. (т.2 а.с.20).

02 жовтня 2019 року постановою заступника начальника Заводського ВДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції Миколаївської області Щербатюком А.І. прийнято до виконання за виконавчий лист №2-5016/2009, виданий 13.08.2009 року та відкрите виконавче провадження №37104526. Згідно відмітки державного виконавця залишок боргу за виконавчим документом становить 68048.25 грн.( т.2 а.с.36-37)

Постановою заступника начальника Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції Миколаївської області Щербатюка А.І. від 27 листопада 2019 року закінчене виконавче провадження № 37104526 за виконавчим листом №2-5016/2009 щодо боржника ОСОБА_3 . Підставою закінчення виконавчого провадження №37104526 є п.9 ч.1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент винесення такої постанови, а саме через стягнення боргу в повному обсязі 68048 грн.23 коп. та перерахування на рахунок стягувача згідно з платіжним дорученням №11718 від 26.11.2019 ( т.2 а.с.41-42).

18 грудня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» був укладений Договір відступлення права вимоги №114/2-28 ( т.1 а.с.12-15).

В подальшому, 18 грудня 2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» був укладений Договір відступлення права вимоги №114/2-28-1, відповідно до умов якого ВАТ «Оксі Банк» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором №014/08-112/57190 від 19 жовтня 2006 року та до ОСОБА_2 за договором поруки від 19.10.2006 р. №014/08-112/57190/П.

Факт набуття права вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» підтверджується платіжним дорученням №59 від 18 грудня 2019 року та витягом з Реєстру боржників №1 від 26 грудня 2019 року до Договору відступлення права вимоги №114-2/28-1 від 18 грудня 2019 року. Відповідно Витягу з Реєстру боржників №1 від 26 грудня 2019 року до Договору відступлення права вимоги №114-2/28-1 від 18 грудня 2019 року АТ «Оксі Банк» передав ТОВ «ФК «Профіт Капітал» право вимоги щодо ОСОБА_3 за кредитним договором №014/08-112/57190 від 19 жовтня 2006 року на загальну суму 5571,69 доларів США, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 2 098,27 доларів США, сума заборгованості за відсотками - 3 473,42 доларів США.

18 грудня 2019 року позивач набув статус нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню за кредитним договором №014/08-112/57190 від 19 жовтня 2009 року, також по виконанню зобов`язань боржника за рішенням суду та виконавчому провадженню.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 липня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження, а саме первісного стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Профіт Капітал».

Позивачем заявлено про стягнення з відповідачів 3% річних у розмірі 1525,99 доларів США, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, від простроченої суми заборгованості, що підлягала стягненню за рішенням суду, в межах строку позовної давності за період з 04 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, оскільки рішення Заводського районного суду м. Миколаєва не виконано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог та вважав за можливе стягнути з відповідачів у солідарному порядку 3% річних за період з 04 квітня 2017 року по 27 листопада 2019 року.

З вказаним висновком суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується, вважає його передчасним виходячи з наступного.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, з окрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей526,599 ЦК(п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 12 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин»).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова ВП ВС від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

За приписами положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. До основних засад (принципів) цивільного судочинства відносяться, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Так, ТОВ ФК «Профіт Капітал» звернулось до суду з позовом, яким просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку грошову суму в розмірі 1 525, 99 доларів США, нараховану в порядку частини 2 статті 625 ЦК України як три проценти річних від суми грошового зобов`язання, визначеного рішенням суду за період за період 04 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, виходячи із заборгованості у розмірі 10418,03 доларів США.

Як на підставу стягнення вказаної суми, позивач посилався на те, що згідно з Витягу з Реєстру боржників №1 від 26.12.2019 року до Договору відступлення права вимоги №114/2/28 від 18 грудня 2019 року, укладеного між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк», до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором №014/08-112/57190 від 19.10. 2006 року.

Проте витяг із Реєстру боржників №1 від 26.12.2019 року до Договору відступлення права вимоги №114/2/28 від 18 грудня 2019 року у матеріалах справи відсутній.

Отже доказів переходу права вимоги до АТ «Оксі Банк», відносно боржника ОСОБА_6 за Договором відступлення права вимоги №114/2 -28 від 18.12.2019 року, укладеного між ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк», розмір заборгованості, право вимоги на яку перешло до ПАТ «Оксі Банк» матеріали справи не містять.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №1 від 26 грудня 2019 року до Договору відступлення права вимоги №114-2/28-1 від 18 грудня 2019 року, укладеного між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал», до останнього перейшло право вимоги щодо ОСОБА_3 за кредитним договором №014/08-112/57190 від 19 жовтня 2006 року на загальну суму 5571,69 доларів США, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 2 098,27 доларів США, сума заборгованості за відсотками - 3 473,42 доларів США.

Заперечуючи проти задоволення вимог щодо стягнення 3% річних відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву посилалася на те, що постановою заступника начальника Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції Миколаївської області Щербатюка А.І. від 27 листопада 2019 року закінчене виконавче провадження № 37104526 за виконавчим листом №2-5016/2009 щодо боржника ОСОБА_3 , підставою закінчення виконавчого провадження №37104526 є п.9 ч.1 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент винесення такої постанови, а саме через стягнення боргу сумі 68048 грн.23 коп. в повному обсязі та перерахування на рахунок стягувача згідно з платіжним дорученням №11718 від 26 листопада 2019 року. Тобто станом на дату відступлення права вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість, яка стягнула за рішенням суду від 26 травня 2009 року нею була погашена.

Доказів оскарження постанови державного виконавця від 27 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, розмір боргу 10 418.03 дол. США, який взято за основу для розрахунку 3% річних не відповідає фактичним обставинам справи через повне погашення боргу 27 листопада 2019 року.

Приймаючи до уваги вищевикладене, позивачем не надання до суду без поважних причин повних та вичерпних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтований позов, в тому числі не надано доказів, які б спростовували доводи відповідача ОСОБА_1 щодо відсутності заборгованості за день відступлення права вимоги 18 грудня 2019 року за договором між ПАТ «Райфайдзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк», позивач не довів обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, і тягар доведення яких покладено саме на позивача, в тому числі: щодо дійсного розміру заборгованості з виконання рішення суду у спірний період, щодо дати, з якої слід обчислювати початок порушення відповідачами грошового зобов`язання з виконання рішення суду від 26.05.2009 року, щодо розміру заборгованості за кредитним договором, правом вимоги про погашення якої набув ПАТ «Оксі Банк» в порядку відступлення прав вимоги.

Більш того, в матеріалах справи відсутні докази щодо виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2009 року у справі № 2-5016/2009, у період після набрання вказаним рішенням чинності та до дати відступлення права вимоги, обома солідарними боржниками. І в такому випадку суд позбавлений можливості достовірно перевірити доводи позову щодо розміру заборгованості відносно якого нараховано три проценти річних у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак за наведених вище умов ухвалення обґрунтованого рішення про задоволення позову є неможливим, оскільки воно ґрунтувалось би лише на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про часткове задовольняння позову, суд першої інстанції, на вказане уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про стягнення з ОСОБА_1 3% річних на загальну суму заборгованості 10418.03 дол. США, стягнуту за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2009 року. А відтак, доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем заявлених вимог є такими, що заслуговують на увагу.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо пропуску позовної давності, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач при зверненні до суду з цим позовом дотримався позовної давності, яка продовжувалася відповідно до Закону №540-ІХ.

Відповідно до статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції при розгляді справи не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив доводів відповідача ОСОБА_7 і дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2025 року в частині задоволення вимог позивача до ОСОБА_1 слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені цих вимог. З огляду на викладене скасуванню підлягає рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача витрат про сплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та витрат за надання правничої допомоги.

Це ж рішення суд в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 не було предметом апеляційного перегляду.

Щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат у судах першої та апеляційної інстанцій, колегією суддів апеляційного суду виходить з такого.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137ЦПКУкраїни).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України).

У відзив на апеляційну скаргу представник позивача просив стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 12552 грн.

На підтвердження надання правової допомогу представник відповідача ОСОБА_1 Дідух К.О. надала копію договору про надання професійної правничої допомоги від 17 квітня 2025 року, що підписана між Адвокатським об`єднанням «Гроно Легал» та ОСОБА_1 , адвокатом якого є Дідух К.О., акт приймання наданих послуг за цим договором від 13 червня 2025 року на суму 10000 грн., ордер від 23 квітня 2025 року серія ВЕ №1153185 адвоката Дідух Х.О.

Відповідно до преамбули Договору об`єднання надає клієнту професійну правничу допомогу, представляли інтереси у справі 487/4966/24, в тому числі у суді апеляційної інстанції, а клієнт зобов`язаний сплатити виконавцеві гонорар в обсязі та в порядку, передбаченому цим Договором.

Згідно до п.п.1,2 Договору гонорар є винагородою виконавця за надання клієнтові ППД, передбаченої цим договором в цілому і може бути переглянутий в залежності від обсягу наданої ППД, окрім випадків, передбачених п.4 Договору (фіксований розмір гонорару). Розмір гонорару складає 10000 грн.

Відповідно до п.9 адвокат, призначений виконавцем має право: підписувати та подавати від імені клієнта позовні заяви та інші заяви по суті, інші заяви, скарги, клопотання, користуватися усіма процесуальними і та іншими правами, що належать клієнтові згідно з законодавства та випливають із змісту договору, окрім тих, що згідно з законом можуть бути реалізовані виключно клієнтом, тощо.

Відповідно до акту приймання наданих послуг від 13 червня 2025 року: клієнт прийняв та оплати наступні послуги: вивчення матеріалів справи 2 год - 2000 грн.( із розрахунку 1000 грн. за годину): підбір релевантної судової практики 3000 грн.; складання апеляційної скарги -4000 грн; складання заяви про розподіл судових витрат 1000 грн.

Досліджуючи докази на підтвердження витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Колегія суддів приймаючи до уваги, складність справи, враховуючи обсяг фактично виконаної адвокатом роботи із представництва позивача, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності цих витрат, виходячи з конкретних обставин справи, дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 6000 грн.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в суді апеляційної інстанцій, а тому з відповідача на користь позивача слід відшкодувати 5000 грн. таких витрат

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні з апеляційною скаргою відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3633 грн.60 коп.

У зв`язку із задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути сплачений нею судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Дідух Крістіною Олегівною, задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2025 року в частині задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» судового збору та витрат на правничу допомогу скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги та 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 24 червня 2025 року.