Провадження № 2/522/2517/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси:

у складі: головуючої судді Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря Лахматової С.В.,

представника позивача - адвоката Лимара О.М.,

представника відповідача - адвоката Коротняна П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Генуезький Інвест 1» до ОСОБА_1 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДОБУВАННЯ» про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Генуезький Інвест 1» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якій просить: витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «Генуезький Інвест 1» місце для стоянки (паркування) автомобіля № 137, яке знаходиться в нежитлових приміщеннях паркінгу № 1 розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення вказаного паркомісця від автотранспорту та/або іншого майна, яке знаходиться у власності або користуванні ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Генуезький Інвест 1» судові витрати, понесені позивачем по справі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ «Генуезький Інвест 1» є власником нежитлових приміщень паркінгу № 1 та паркінгу № 2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі - продажу від 19.01.2022 зареєстрованими за № 85 та № 86, укладеними між ТОВ «Генуезький Інвест 1» та ТОВ «УКРДОБУВАННЯ», посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. Після придбання вказаних нежитлових приміщень паркінгу № 1 та паркінгу № 2 з`ясувалось, що на паркомісцях в паркінгу, невідомі особи здійснюють паркування автотранспортних засобів. Відповідач звернувся до ТОВ «Генуезький Інвест 1» та повідомив, що він користується місцем для стоянки автомашини № НОМЕР_1 в паркінгу № 1 на підставі Договору оренди місця для стоянки автомашини від 01.11.2013, який був укладений у простій письмовій формі між ОСОБА_1 та ТОВ «УКРДОБУВАННЯ». ТОВ «Генуезький Інвест 1» листом № 21/06 від 21.06.2024 повідомило ОСОБА_1 про те, що Договір оренди місця для стоянки автомашини від 01.11.2013, на підставі якого він користується паркомісцем № 137, був укладений на 49 років в простій письмовій формі, а не в нотаріальній формі, як це передбачено п. 2 ст. 793 ЦК України, що є порушенням вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, у зв`язку з чим такий договір є нікчемним та не породжує юридичних наслідків. Також було повідомлено про необхідність звільнення вказаного паркомісця від автотранспорту та/або іншого майна, яке знаходиться у його власності або користуванні, та повернути паркомісце власнику ТОВ «Генуезький Інвест 1». Відповідач не погодився повернути паркомісце ТОВ «Генуезький Інвест 1» та продовжує безпідставно та незаконно ним користуватися.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 12 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Генуезький Інвест 1». Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 24).

19.09.2025 на адресу суду від представника відповідача адвоката Коротняна П.В. надійшов сформований 18.09.2025 в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначив, що укладання договору оренди відповідало волевиявленню сторін правочину на момент його укладення, адже відповідач вже 11 років користується даним паркомісцем та справно сплачує всі орендні та експлуатаційні платежі, жодних вимог та претензій від Орендодавця не отримував. 24.01.2006 між відповідачем та ТОВ «Прогрес-Строй» було укладено договір № ГЕН-1-356/П згідно якого ТОВ «Прогрес-Строй» продало відповідачу першочергове право на укладання договору оренди Гаражного місця, вартість якого складається із визначених цим Договором вартості безумовного права вимоги на укладання договору оренди із власником Автостоянки на умовах оренди, визначених цим Договором, та 100% вартості орендної плати (без врахування вартості комунальних послуг та експлуатаційних витрат) за весь строк оренди

Гаражного місця. Внаслідок зазначеного договору відповідачем було повністю сплачено вартість орендної плати за весь строк оренди та в подальшому між відповідачем та ТОВ «Укрдобування» було укладено договір оренди місця для стоянки автомобіля від 01.11.2013 та Договір про надання експлуатаційних послуг від 01.11.2013. Твердження позивача, стосовно нікчемності правочину на підставі положень, визначених в п. 2 ст. 793 ЦК України не має відношення до укладеного між відповідачем та ТОВ «Укрдобування» майна, адже положення зазначеної статті стосуються лише Договорів найму будівель або інших капітальних споруд, чим за своїм визначенням паркомісце не являється. На момент укладання договору купівлі-продажу паркінгу, відповідач, разом із двома сотнями інших орендаторів вже майже десяток років користувались своїми паркомісцями у відповідності з договорами оренди, що були укладені між ними та ТОВ «Укрдобування». Отже, не знати про наявність таких договорів ані ТОВ «Генуезький Інвест 1» ані ТОВ «Укрдобування» не могли, незважаючи на те, що в нотаріально посвідченому договорі №85 від 19.01.2022 року зазначили протилежне. Зазначив, що окрім листа-повідомлення №21/06 від 21.06.2024 та самої позовної заяви позивач ніякими наявними в матеріалах справи доказами не підтвердив, що саме відповідач порушує його право на вільне володіння, користування та розпорядження його майном та чим сам він їх нібито порушує. В задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі (а.с. 28-29).

Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Коротняна П.В. про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДОБУВАННЯ».

Закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Генуезький Інвест 1» до ОСОБА_1 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДОБУВАННЯ» про витребування майна з чужого незаконного володіння та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 48).

У судових засіданнях представника позивача - адвокат Лимар О.М. позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Коротнян П.В. позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДОБУВАННЯ» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 19.01.2022 між ТОВ «УКРДОБУВАННЯ» (Продавець) та ТОВ «ГЕНУЕЗЬКИЙ ІНВЕСТ 1» (Покупець) було укладено Договір купівлі продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за № 85.

Відповідно до п. 1 Договору Продавець ТОВ «УКРДОБУВАННЯ» передає у власність (продає), а покупець ТОВ «ГЕНУЕЗЬКИЙ ІНВЕСТ 1» приймає у власність (купує) нежитлові приміщення паркінгу № 1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

19.01.2022 між ТОВ «УКРДОБУВАННЯ» (Продавець) та ТОВ «ГЕНУЕЗЬКИЙ ІНВЕСТ 1» (Покупець) було укладено Договір купівлі продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за № 86.

Відповідно до п. 1 Договору Продавець ТОВ «УКРДОБУВАННЯ» передає у власність (продає), а покупець ТОВ «ГЕНУЕЗЬКИЙ ІНВЕСТ 1» приймає у власність (купує) нежитлові приміщення паркінгу № 2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Також судом установлено, що 24.01.2006 між ТОВ «Прогрес-Строй» (Підприємство) та ОСОБА_1 (Інвестор) було укладено договір № ГЕН-1-356/П, предметом якого було гаражне місце № НОМЕР_1 , зі строком оренди 50 років.

01.11.2013 між ТОВ «Укрдобування» (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) було укладено договір оренди місця для стоянки автомобіля.

01.11.2013 між ТОВ «Укрдобування» (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) було підписано акт прийому-передачі гаражного місця № НОМЕР_1 нежиле приміщення паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 35)

Крім того, 01.11.2013 між ТОВ «Укрдобування» (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) було укладено Договір про надання експлуатаційних послуг (Додаток № 3 до Договору оренди від 01.11.2013 (а.с. 37).

04.11.2023 ОСОБА_1 було сплачено ТОВ «Укрдобування» 28700,00 грн, підстава: Договір оренди місця для стоянки автомашини місце № 137, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 17 від 04.11.2013 (а.с. 36).

Листом № 21/06 від 21.06.2024 ТОВ «ГЕНУЕЗЬКИЙ ІНВЕСТ 1» звернулося до ОСОБА_1 вказуючи, що Договір оренди місця для стоянки автомашини від 01.11.2013, на підставі якого він користується паркомісцем № НОМЕР_1 в паркінгу № 1, був укладений на 49 років є нікчемним та не породжує юридичних наслідків. Також повідомило про те, що він користується паркомісцем № 137 в паркінгу № 1 безпідставно і незаконно та у зв`язку з чим йому потрібно звільните вказане паркомісце від автотранспорту та/або іншого майна, яке знаходиться у його власності або користуванні, та повернути паркомісце власнику ТОВ «ГЕНУЕЗЬКИЙ ІНВЕСТ 1» (а.с. 14).

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18)).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (частина перша статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункти 115, 143 постанови від 14 листопада 2018 року). У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункти 116, 144 постанови від 14 листопада 2018 року). Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

Предметом доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, а саме факти, що підтверджують його права власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі ц незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача підстав для володіння цим майном.

Як установлено вище, 19.01.2022 між ТОВ «УКРДОБУВАННЯ» та ТОВ «ГЕНУЕЗЬКИЙ ІНВЕСТ 1» були укладені Договори купівлі продажу нежитлових приміщень паркінгу № 1 загальною прощею 2378,1 кв.м. та № 2 загальною прощею 3897,2 кв.м.

Право власності ТОВ «ГЕНУЕЗЬКИЙ ІНВЕСТ 1» на зазначені нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Зі змісту пп. 5 та 9 вказаних Договорів купівлі продажу слідує, що нерухомість, яка є предметом договорів на момент відчуження, тобто станом на 19.01.2022, зокрема, в оренду та найм не здана. Відчужувана нерухомість оглянута покупцем.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц, серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Відповідно до принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном його фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).

Вказане підтверджується висновками Великої Палати Верховного суду викладеними у постанові №359/3373/16-ц від 23.11.2021.

В той же час матеріали справи дозволяють зробити висновок про те, що позивач вважає себе позбавленим саме права користування паркомісцем № 137 паркінгу № 1 розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , не будучи при цьому позбавленим права володіння нежитловим приміщенням.

Суд зазначає, що віндикаційні та негаторні вимоги є взаємовиключними і не можуть бути заявлені в одному позові.

Одночасно два способи захисту (віндикаційний і негаторний позови), спрямовані на усунення різних за змістом порушень права власності.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (аналогічні висновки викладені в пункті 5.5 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, права якого, на його думку, порушено може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Разом з тим, позивачем при зверненні до суду за захистом своїх порушених прав з віндикаційним позовом з вимогою про витребування належного йому на праві власності майна, обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, а відтак суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

У зв`язку відмовою в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Генуезький Інвест 1» до ОСОБА_1 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДОБУВАННЯ» про витребування майна з чужого незаконного володіння, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 17 червня 2025 року.

Суддя Юлія КОВТУН