Справа № 136/461/25
Провадження № 22-ц/801/1463/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 рокуСправа № 136/461/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Кривенка Д. Т. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 червня 2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» Груць Н. І. подала заявку на отримання кредиту № 3372154. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан».

ТОВ «Мілоан» надіслано відповідачу електронним повідомленням (sms) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору № 3372154 від 03 червня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства.

Відповідно до умов кредитного договору, до укладення договору боржник отримала проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилася з усіма його умовами та правилами, що розміщені на вебсайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» розміщені для ознайомлення на офіційному веб-сайті кредитодавця.

Таким чином, відповідач уклала договір про споживчий кредит № 3372154 від 03 червня 2021 року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 2 000 грн

13 вересня 2021 року згідно із умовами договору відступлення прав вимоги № 07Т, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 3372154 від 03 червня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», і відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача.

Сума боргу перед новим кредитором становить 9 480 грн, із яких заборгованість за тілом кредиту становить 2 000 грн, заборгованість за відсотками становить 6 900 грн, заборгованість за комісійними винагородами становить 580 грн, заборгованість за пенею становить 0 грн.

Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, ТОВ «Діджи Фінанс» у заявленому позові просило суд стягнути з неї на свою користь вказаний розмір заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» було відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що із наданих позивачем доказів встановлено факт укладення кредитного договору № 3372154 від 03 червня 2021 року та надання відповідачу кредиту в сумі 2 000 грн на умовах визначених договором.

Однак додана до позовної заяви довідка-розрахунок заборгованості відповідача не може бути прийнята судом, як доказ існування її заборгованості перед позивачем, оскільки ця довідка-розрахунок не є первинними документом, не відповідає вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04 липня 2018 року.

Оцінивши подані позивачем докази, суд вважав їх недостатніми, оскільки вони не підтверджують заборгованість відповідача.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити та вирішити питання судових витрат.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 23 травня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2025 року суддю Рибчинського В. П. замінено на суддю Копаничук С. Г.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 червня 2025 року справу призначено до розгляду на 19 червня 2025 року в порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з платіжним доручення № 47852641 від 03 червня 2021 року платник ТОВ «Мілоан» здійснив переказ грошових коштів у розмірі 2 000 грн для отримувача ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), кредитний рах. № 516874*88, призначення платежу: кошти згідно договору 3372154.

Відповідач не оспорив договір про надання споживчого кредиту № 3372154 від 03 червня 2021 року за його безгрошовістю, в матеріалах справи відсутні докази про те, що кредитний рахунок (платіжна карта) НОМЕР_2 не належить відповідачу.

Відповідачем до суду першої інстанції не було подано належних та допустимих документальних доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 , або доказів того, що вказаний картковий рахунок не належить відповідачу.

Отже, факт надання відповідачу кредитних коштів є доведеним позивачем, як і доведеним є факт наявності простроченого грошового зобов`язання у відповідача перед позивачем та його розмір.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

03 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора було укладено кредитний договір № 47852641 (а. с. 27-31).

Сума кредиту 2 000 грн (п. 1.2 договору).

Строк кредитування 15 днів з 03 червня 2021 року (п. 1.3 договору).

Термін повернення кредиту і сплати комісії 18 червня 2021 року (п. 1.4 договору).

Комісія на надання кредиту 580 грн (п. 1.5.1 договору).

Проценти за користування кредитом 900 грн, які нараховують за ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту на кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 договору).

Стандартна базова ставка 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту на кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору).

Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1 договору).

На а. с. 11, 31-32 анкета-заява на кредит № 3372154, паспорт споживчого кредиту із аналогічними умовами.

Відповідно до платіжного доручення № 47852641 від 03 червня 2021 року платник ТОВ «Мілоан» здійснив переказ грошових коштів у розмірі 2 000 грн для отримувача ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), кредитний рах. № 516874*88, призначення платежу: кошти згідно договору 3372154 (а. с. 34).

Згідно із розрахунком, здійсненим ТОВ «Мілоан», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 3372154 станом на 17 червня 2021 року становить 9 480 грн, з яких 2 000 грн заборгованість по тілу кредиту, 6 900 грн заборгованість за відсотками, 580 грн заборгованість за комісією (а. с. 15).

13 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 3372154 від 03 червня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а ТОВ «Діджи Фінанс» відповідно набуло права вимоги за вказаним договором (а. с. 17-22).

Згідно з копією акту приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 07Т від 13 вересня 2021 року, ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло реєстр боржників в кількості 9 315 штук (а. с. 23).

Відповідно до витягу з реєстру боржників за договором факторингу № 07Т від 13 вересня 2021 року, заборгованість ОСОБА_1 за договором № 3372154 від 03 червня 2021 року становить 9 480 грн, з яких 2 000 грн заборгованість по тілу кредиту, 6 900 грн заборгованість за відсотками, 580 грн заборгованість за комісією (а. с. 14).

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс», суд першої інстанції вважав, що позивачем не було надано доказів наявності заборгованості відповідача.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Судом встановлено, що кредитний договір № 3372154 від 03 червня 2021 року укладено в електронному вигляді, із застосуванням одноразового цифрового ідентифікатора. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання позик, після чого позикодавцем надіслано останній за допомогою засобів зв`язку на указаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використала для підтвердження підписання договору позики.

Позивачем надано докази перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідачки первісним кредитором, що не спростовано ОСОБА_1 .

Також відповідачка не надала доказів повернення кредитних коштів, спростування розміру заборгованості.

Апеляційний суд вважає хибними висновки місцевого суду про недоведеність позовних вимог через відсутність у справі первинних банківських документів, що підтверджують заборгованість, оскільки ТОВ «Мілоан» не є банківською установою.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Аналіз указаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

Відступлення права вимоги за своїм змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У відповідності до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Позивачем на підтвердження переходу до нього права грошової вимоги за кредитним договором № 3372154 від 03 червня 2021 року було надано договір факторингу № 07Т від 13 вересня 2021 року, акт приймання-передачі реєстру боржників, витяг із відповідного реєстру, докази фінансування, а отже доведено належними та допустимими доведено право вимоги до відповідача.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Діджи фінанс», на що суд першої інстанції уваги не звернув, дійшовши помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» підлягають задоволенню, судові витрати зі сплати судового збору, понесені ним у судах першої та апеляційної інстанцій, у загальному розмірі 6 056 грн слід стягнути на його користь із ОСОБА_1 .

Окрім того у позовній заяві та апеляційній скарзі позивач ставить питання про стягнення з відповідачки на його користь 8 000 грн понесених нею витрат на правничу допомогу, з яких 4 000 грн за правничу допомогу у суді першої інстанції та 4 000 грн у апеляційному суді.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанції ТОВ «Діджи Фінанс» надало договір про надання правової допомоги № 01/11 від 12 лютого 2025 року (а. с. 24-26, 80-82), детальні описи виконаних робіт від 19 лютого 2025 року та від 22 травня 2025 року, акти про підтвердження факу надання правничої допомоги адвокатом від 19 лютого 2025 року та від 22 травня 2025 року (а. с. 10, 84).

Вказані документи були надіслані відповідачці разом із копіями позовної заяви та апеляційної скарги.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Проте як вбачається із матеріалів справи, правом на заперечення проти заявленого розміру судових витрат ОСОБА_1 не скористалася.

Враховуючи викладене, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності розміру судових витрат на правничу допомогу, враховуючи відсутність заперечень відповідачки проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з неї на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 3372154 від 03 червня 2021 року у розмірі 9 480 грн (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят), з яких 2 000 грн заборгованість по тілу кредиту, 6 900 грн заборгованість за відсотками, 580 грн заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 6 056 грн (шість тисяч п`ятдесят шість грн) судових витрат зі сплати судового збору та 8 000 грн (вісім тисяч грн) судових витрат на правничу допомогу, понесених ним у судах першої та апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи Фінанс» , юридична адреса вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ.

ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук