Справа № 307/3729/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» на заочне рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2025 року, повний текст якого складено 07 березня 2025 року, ухвалене суддею Сас Л.Р., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У серпні 2024 року ТОВ «Споживчий Центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 28.03.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №28.03.2024-100000759 згідно якого, позичальнику надано кредит у розмірі 6 000 гривень на 70 днів. Процентна ставка фіксована та становить 1,35% за 1 день користування кредитом. Комісія пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та стягується одноразово. Неустойка становить 60 грн та нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язань.

Відповідачкою ОСОБА_1 28.03.2024 електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 6 000 грн., а отже акцептовано умови Договору. Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 05.06.2024, утворилась заборгованість у розмірі 13 800,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 000,00 грн., за процентами в розмірі 5 670,00 грн., комісії 900,00 грн. та неустойки - 1 260,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Враховуючи викладене, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №28.03.2024-100000759 від 28.03.2024 у розмірі 13 800 грн. та 2 422,40 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Заочним рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2025 року, повний текст якого складено 07 березня 2025 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованість за кредитним договором №28.03.2024-100000759 від 28.03.2024 у розмірі 6 000 гривень та 1 051 грн. судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду ТОВ «Споживчий Центр» подало апеляційну скаргу на заочне рішення суду першої інстанції та просить скасувати таке, прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Вважає, що заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що незрозумілими є мотиви суду першої інстанції на підставі яких суд прийшов до висновку щодо відмови у стягненні відсотків за користування кредитом.

Суд не досліджував правильність розрахунку, а лише відхилив подані позивачем документи.

Щодо комісії за надання кредиту, то вказує, що відповідачка своїм підписом підтвердила, що ознайомлена з усіма істотними умовами договору,Ж зокрема й щодо порядку та строків повернення кредиту, нарахування процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати, а тому комісія є такою, що підлягає стягненню.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Апеляційним судом встановлено, що із пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки, відповіді позичальника про прийняття пропозиції, інформаційного повідомлення підтвердження кредитного договору та додатку до анкети позичальника вбачається, що 28 березня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 28.03.2024-100000759 та відповідачці надано кредит у розмірі 6 000 грн. Кредит надано на споживчі цілі. Такий договір підписано одноразовим цифровим підписом надісланим позивачці на вказаний нею під час оформлення заявки особистий номер телефону НОМЕР_1 .

Згідно п. 3.1. Договору за цим Договором, кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 4.1 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування на рахунок споживача НОМЕР_2 хх-хххх-4237.

Згідно з п. 4.3. договору, днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця.

У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитодавця, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу.

Згідно заявки, сума кредиту 6 000 грн., строк на який надається кредит 70 дні з дати його надання; дата повернення кредиту 05.06.2024; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.

Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожен день користування кредитом, протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту; розрахунок денної процентної ставки: 1,2% = (5024,61/6000)/70 х 100%; комісія 900 грн.; неустойка 60,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання/неналежно виконаного зобов`язання; розмір процентів річних становить 365%.

ОСОБА_1 28 березня 2024 року електронним цифровим підписом підписала пропозицію щодо укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту та відповідь позичальника про прийняття пропозиції; після підтвердження укладення кредитного договору, відповідачка отримала на свій рахунок кошти у розмірі 6 000,00 грн., чим акцептувала умови договору (а. с. 23 - 34).

Із паспорта споживчого кредиту видно, що ОСОБА_1 28 березня 2024 року підписала за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А289 паспорт кредиту, чим підтвердила, що отримала та ознайомлена з інформацією про умови надання кредиту та загальну орієнтовану загальну його вартість, що надані, виходячи із обраних нею умов надання кредиту, та у якому визначені умови кредитного договору, а саме: тип кредиту; сума кредиту; строк кредитування; мета отримання кредиту; спосіб та строк надання кредиту; можливі види (форми) забезпечення кредиту; процентна ставка, відсотків річних; тип процентної ставки; платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом; реальна річна процентна ставка; кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів); наслідки прострочення та/або невиконання зобов`язань за договором позики: проценти відповідно до ст. 625 ЦК України; неустойка за невиконання/неналежне виконання грошових зобов`язань; право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування» ( а. с. 20 - 22).

Згідно квитанції №, платник «Швидкий кредит» 28 березня 2024 року на підставі договору №28.03.29 через платіжну систему LIQPAY перерахував на картку НОМЕР_3 грошові кошти на суму 6 000 грн. (а. с. 36)

Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Позивач у своїй апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом та відмови у стягненні комісії за надання кредиту, а тому в силу приписів статті 367 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи, кредитний договір №28.03.2024-100000759 укладено 28.03.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 .. Отримання кредитних коштів ОСОБА_1 у розмірі 6 000 гривень сторонами спору не заперечується та встановлено судом першої інстанції.

Суд першої інстанції відмовив у стягненні 5 670 гривень процентів за користування кредитом у зв`язку з тим, що позивач не надав суду детальний розрахунок заборгованості, а тому суд не може встановити точну суму заборгованості, яка підлягає стягненню, оскільки невідомо чи відповідачка здійснювала погашення і яким чином здійснювалися нарахування.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами суду першої інстанції з огляду на наступне.

В заявці кредитного договору №28.03.2024-100000759 від 28.03.2024 пунктом 5 передбачено, що процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Згідно пункту 12 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача становить 11 024,61 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 5 024,61 грн.

Згідно правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 у справі №559/1622/19 на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. У справі, яка переглядається, відповідачі не заперечували проти розміру заборгованості, не спростовували його.

Крім цього, згідно Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2024 у справі №753/25081/21 касаційний суд виснував, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Відповідачка відзив на позовну заяву чи апеляційну скаргу не подавала. Контраргументи чи власні розрахунки з приводу заборгованості суду не надала.

Таким чином, розмір відсотків, які слід стягнути становить суму 5 670 гривень (6 000 х 1,35% = 81 х 70) заявлених позивачем.

Такі проценти є обґрунтовані та доведені належними та допустимими доказами, які наявні в матеріалах справи та узгоджуються з умовами підписаного між сторонами договору.

Крім цього, позивач вважає, що судом неправомірно відмовлено у стягненні 900 грн. комісії за надання кредиту.

Колегія суддів апеляційного суду не поділяє думку позивача та погоджується з позицією висловленою судом першої інстанції.

Зокрема, пунктом 8 Заявки кредитного договору №28.03.2024-100000759 укладеного 28.03.2024 передбачено, що комісія пов`язана з наданням кредиту становить 15% від суми кредиту та дорівнює 900 гривень. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.

Так, суд першої інстанції вказав, що банк не уповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Дана позиція узгоджується з позиціями висловленими у Постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 та у Постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 виснувала, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, стягнення з відповідача комісії за надання кредиту є неправомірним та не підлягає задоволенню.

Позивач в своїй скарзі не оскаржує відмову суду першої інстанції у стягненні неустойки в розмірі 1 260 гривень, а тому слід вважати, що з рішенням суду в цій частині ТОВ «Споживчий Центр» погоджується.

З вищенаведеного слідує, що достягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» підлягає заборгованість за договором кредиту №28.03.2024-100000759 від 28.03.2024 у розмірі 5 670 гривень процентів за користування кредитом.

Отже, суд першої інстанції не дослідив належним чином питання нарахування процентів за користування кредитом та прийшов до помилкових висновків у цій частині щодо відмови у задоволенні такої позовної вимоги, а тому апеляційний суд на підставі пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України скасовує заочне рішення суду першої інстанції в цій частині відхиленої позовної вимоги та стягує такі з ОСОБА_1 .

Оскільки, апеляційний суд задовольняє вимоги апеляційної скарги частково тільки в частині нарахованих процентів за користування кредитними коштами і відхиляє стягнення нарахованої комісії, то враховуючи положення статті 141 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат у відповідно до задоволених вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги стосувались вимоги у сумі 6570,00 гривень, а апеляційний суд задовольнив тільки суму 5670,00 гривень, що становить 86,30% (5670,00 : 6570,00 х 100), тому стягненню підлягає судовий збір у сумі 2 090,53 гривень (2422,40 х 86,30%).

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 12, 81, 141, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», задовольнити частково.

Заочне рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2025 року, скасувати в частині відхиленої позовної вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитом, ухваливши з цієї вимоги нове судове рішення про задоволення такої позовної вимоги.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», , адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А заборгованість за кредитним договором №28.03.2024-100000759 від 28.03.2024 у розмірі 5 670,00 гривень простроченої заборгованості за нарахованими процентами, та судові витрати у розмірі суми 2 090,53 гривень за подання апеляційної скарги.

У решті вимог, заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: