Справа № 698/382/25
Провадження № 2/698/253/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 р. Калинопільський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Лазаренка В.В.,

при секретарі судових засідань Триліс Я.О.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Мокрокалигірської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мокрокалигірської сільської ради, у якому з урахуванням уточнюючих позовних вимог просить припинити право власності ОСОБА_2 , на земельну ділянку, загальною площею 0,2499 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЧР № 8-160-2 та визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,2499 га, кадастровий номер :01:001:0212, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що 04.05.2007 року її батьками, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які діяли від її імені, було укладено договір про купівлю-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 2015 року вона фактично вступила у володіння та користування вказаним житловим будинком. Разом з тим, у 2024 році їй стало відомо, що земельна ділянка площею 0,41 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 .. Під час виготовлення технічної документації на вказану земельну ділянку її було розділено на дві земельні ділянки: 1) земельна ділянка площею 0,2499 га, кадастровий номер :01:001:0212, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 2) земельна ділянка площею 0,1663 га, кадастровий номер :01:001:0213, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. В подальшому їй стало відомо, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 24.11.2020 року. Вважає, що на підставі положень ч. 1 ст. 120 ЗК України у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок до неї перейшло і право власності на земельну ділянку, площею 0,2499 га, що також розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Ухвалою суду від 07.05.2025 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання на 05.06.2025 року. Задоволено клопотання позивачки та витребувано від Державного нотаріуса Катеринопільської державної нотаріальної контори відомості про те, чи заводилася спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сміла, Черкаської області, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 24.11.2022 року, актовий запис про смерть № 885 від 24.11.2020 року, складений та виданий Смілянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

У підготовчому засіданні позивачка просила позовні вимоги задоволити в повному обсязі та не заперечувала щодо розгляду справи у підготовчому засіданні в зв`язку з визнанням позову відповідачем.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачкою докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до приписів ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на житловий будинок 04.05.2007 року) передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній станом на травень 2007 року, визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, ч. 1 ст. 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) зазначено, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір присадибної ділянки (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), на отримання якої в селах із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, складає не більше 0,25 гектара (п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого 20.01.1998 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8-160-2 на підставі рішення Мокрокалигірської сільської ради від 27.08.1997 року за № 9-22, ОСОБА_2 набув право приватної власності на земельну ділянку площею 0,41 га, яка розташована на території с. Мокра Калигірка Мокрокалигірської сільської ради. Вказану земельну ділянку передано для обслуговування житлового будинку та господарських приміщень і ведення особистого підсобного господарства.

Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-024 від 29.05.2024 року власником земельної ділянки площею 0,2499 га, кадастровий номер :01:001:0212, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 ..

Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-024 від 29.05.2024 року власником земельної ділянки площею 0,1663 га, кадастровий номер :01:001:0213, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 ..

Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 04.05.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Катеринопільської державної нотаріальної контори Івоніу Л.А., та зареєстрованого у реєстрі за № 1066, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які діяли від імені малолітньої дочки ОСОБА_5 , купили житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на земельній ділянці, площею 0,41 га, яка перебуває у приватній власності. Також вбачається, що вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку не містить волевиявлення сторін щодо земельної ділянки, яка пов`язана з житловим будинком.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14987541 від 21.06.2007 року ОСОБА_5 на праві приватної власності є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 1066 від 04.05.2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва по смерть Серія НОМЕР_1 , виданого 24.11.2020 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено актовий запис № 885.

Із копії свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_3 від 06.09.2016 року встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 06.09.2016 року уклали шлюб. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища ОСОБА_7 .

Згідно довідки виконавчого комітету Мокрокалигірської сільської ради від 14.07.2023 року № 94 житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 на присадибній земельній ділянці площею 0,4162 га, яка згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 8-160-2 належить ОСОБА_2 ..

З наданих суду доказів встановлено, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилася.

Згідно виписки № 01/25-619 від 30.09.2024 р. (витяг з погосподарської книги) за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані особи відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов, не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,2499 га, кадастровий номер :01:001:0212, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгля

Таким чином, оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із письмовою заявою, в якій зазначав про визнання позовних вимог, суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим визнання позову відповідачем слід прийняти та ухвалити у підготовчому засіданні рішення про задоволення позову.

Отже, суд дійшов висновку, що за ОСОБА_1 слід визнати право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,2499 га, кадастровий номер :01:001:0212 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить їй на праві приватної власності з 04.05.2007 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 317, 328, 377, 381, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Мокрокалигірської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Припинити право приватної власності ОСОБА_2 , на земельну ділянку, загальною площею 0,2499 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку та господарських приміщень і ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЧР № 8-160-2.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,2499 га, кадастровий номер :01:001:0212, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Лазаренко