Справа № 450/3907/24 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В. Є.
Провадження № 22-ц/811/3686/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

16.08.2024 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 19.12.2023-100003650 від 19 грудня 2023 року у розмірі 12570 грн 07 коп., з яких 6000 грн заборгованості по тілу кредиту, 5670 грн 07 коп. заборгованості по відсоткам, 900 грн заборгованості за комісією.

В обґрунтування позову посилалося на те, що 19.12.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» укладено кредитний договір № 19.12.2023-100003650. Відповідач отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 6000 грн строком на 70 днів зі сплатою фіксованої процентної ставки 1,35 % на день. Зазначений договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою електронного підпису у виді одноразових електронних ідентифікаторів. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання, покладені на нього укладеним між сторонами договором, у нього виникла заборгованість у розмірі 12 570,07 грн, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 19.12.2023-100003650 від 19 грудня 2023 року в розмірі 12570 грн, яка складається з 6000 грн заборгованості по тілу кредиту, 5670 грн заборгованості по відсоткам, 900 грн заборгованості за комісією.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості пред`явлених позикодавцем позовних вимог, оскільки такі підтверджуються наданими позивачем документи, а саме додатком до анкети позичальника, пропозицією про укладення кредитного договору, заявою на укладення кредитного договору, паспортом споживчого кредиту, квитанцією № 22 від 05.10.2011 року та довідкою-розрахунком від 19.12.2023 року. Вважає зазначений висновок суду необґрунтованим та таким, що не відповідає матеріалам справи, оскільки надані позивачем докази не можуть вважатися електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та підтверджувати факт укладення чи невиконання договору. Вважає, що суд не врахував положення частини 2 статті 100 ЦПК України, згідно якої електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. При цьому, він неодноразово наголошував на тому, що надані позивачем документи є неналежними доказами у справі, однак зазначені доводи судом не враховано, у зв`язку з чим ухвалено незаконне рішення, яке підлягає скасуванню.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, й передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За положенням ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 19.12.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» укладено кредитний договір № 19.12.2023-100003650 шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки кредитного договору, підтвердження укладення кредитного договору, додатку до анкети позичальника, паспорту споживчого кредиту накладенням одноразових електронних ідентифікаторів.

ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 6000 грн строком на 70 днів зі сплатою фіксованої процентної ставки 1,35 % на день, що становить 492,75 % річних. Одноразова комісія за видачу кредиту становить 900 грн.

ТОВ «Споживчий центр» зобов`язання за кредитним договором № 19.12.2023-100003650 від 19.12.2023 року виконало та перерахувало ОСОБА_1 6000 грн, що підтверджується квитанцією від 19.12.2023 року (а.с. 19).

Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 19.12.2023-100003650 від 19 грудня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за цим договором становить 12570 грн 07 коп., з яких 6000 грн - тіло кредиту, 5670 грн 07 коп. - відсотки за період з 19 грудня 2023 року по 26 лютого 2024 року, 900 грн - комісія.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр», районний суд виходив з того, що відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження неотримання ним грошових коштів або неознайомлення з істотними умовами кредитного договору, як і не долучено доказів на підтвердження сплати грошових коштів, а також доказів, на підставі яких можна було б зробити висновок про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому, суд першої інстанції враховував, що оскільки денна процентна ставка у розмірі 1,35 % не перевищує розміру, встановленого п. 17 IV «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про споживче кредитування», та відповідає розділу 5 паспорту споживчого кредиту, то розмір заборгованості відповідача перед позивачем по відсотках становить 5670 грн (6000 ? 70 ? 1,35) : 100, а не 5670,07 грн, як вбачається з наданої позивачем довідки. Враховуючи, що ОСОБА_1 у встановлений договором строк не повернув кредитні кошти, не сплатив нараховані проценти за користування кредитними коштами та не повернув комісію за видачу кредиту, суд вважав наявними підстави для стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором № 19.12.2023-100003650 від 19.12.2023 в розмірі 12 570 грн.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає встановленим обставинам та зібраним у справі доказам.

При цьому, ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій ОСОБА_1 не спростовано факт отримання ним кредитних коштів, користування такими, а також наявність заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами в межах строку кредитування.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності наданих ТОВ «Споживчий центр» доказів на підтвердження обґрунтованості пред`явлених позовних вимог вимогам ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» колегією суддів не враховуються, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, а саме долученими позивачем оригіналом кредитного договору та паспортом споживчого кредиту, форма та зміст яких відповідає вимогам закону.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра