ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року місто Київ

Справа № 369/2235/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11849/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Білик Любомир Володимирович , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 березня 2025 року (ухвалено у складі судді Пінкевич Н.С., повне рішення виготовлено 21 березня 2025 року)

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що у шлюбі з відповідачкою перебуває з 2003 року.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину: ОСОБА_2 , 2014 року народження.

Сімейне життя з ОСОБА_1 не склалось через різні погляди на життя, тривалий час разом не проживають, особисте господарство ведуть окремо.

Оскільки подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам, просив суд розірвати шлюб, зареєстрований 18 листопада 2003 року у Щирецькій сільській раді Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 63.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Києво-Святошинський районний суд Київської області рішенням від 21 березня 2025 року позов задовольнив, шлюб, зареєстрований 18 листопада 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у Щирецькій сільській раді Пустомитівського району Львівської області, актовий запис №63 - розірвав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з мотивами такого рішенням, Білик Л.В. в інтересах ОСОБА_1 12 травня 2025 року подав засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення змінити в частині мотивів його ухвалення, урахувавши докази та аргументи, викладені в апеляційній скарзі.

Узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що в судовому засіданні представник відповідача не визнавав позовних вимог, а лише не заперечував проти розірвання шлюбу, однак не з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві, які в подальшому були відображені в оскаржуваному рішенні, а з підстав подружньої зради позивача, про що представник відповідача наголосив у судовому засіданні під час судового виступу.

Вважає, що вказані в рішенні суду факти не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими та недоведеними і в подальшому можуть вплинути на вирішення спору щодо поділу спільного майна подружжя.

Посилається на те, що від шлюбу у сторін народилося троє дітей. Обставина їх проживання разом із матір`ю підтверджується витягами з реєстру територіальної громади. Позивач регулярно переказував грошові кошти відповідачці на утримання сім`ї та ведення спільного господарства. Зокрема, 07 жовтня 2024 року сторони придбали однокімнатну квартиру, у яку вони мали намір переїхати усією сім`єю, проте через зраду позивача у січні 2025 року, цього не відбулося.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалася.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача - адвокат Андреєва О.В. проти апеляційної скарги заперечувала з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила скаргу відхилити а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися. Представник відповідачки - адвокат Білик Л.В. подав до суду заяву про розгляд справи без участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

З урахуванням наведено та з огляду на приписи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки та її представника, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляд, та подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції установив, що 18 листопада 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб у Щирецькій сільській раді Пустомитівського району Львівської області, актовий запис №63.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Сторони мають спільну дитину: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, не проживають разом тривалий час.

У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала в повному обсязі. Просила суд задовольнити позов та розірвати шлюб.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав. Просив суд задовольнити позов та розірвати шлюб.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., пояснення представника позивача, переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За приписами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, не проживають разом тривалий час, тому шлюб між ними може бути розірваним.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вказує на таке.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції не мала наміру зберігати свій шлюб.

Установивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд зробив правильний висновок про наявність правових підстав для розірвання шлюбу в порядку, передбаченому статтею 112 СК України.

Установлено, що позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу у лютому 2025. Скаржниця не заперечує проти задоволення позовних вимог, проте просить змінити рішення суду щодо мотивів припинення розірвання шлюбу.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильного відображення в рішенні суду позиції представника відповідачки з огляду на таке.

Дійсно, із аудіозапису судового засідання вбачається, що представник позивачки вказав, що остання проти задоволення позову «не заперечує» проте з підстав подружньої зради позивача.

Разом із цим, вказівка в рішенні суду першої інстанції про те, що «представник відповідача позовні вимоги визнав» є правильним фактичним відображення позиції сторони відповідача. «Не заперечую» та «визнаю» у контексті розгляду цієї справи несуть однакове граматичне значення та відображає бажання сторони відповідача припинити шлюбні відносини.

Намагання додатково вказати на причини такої позиції, а саме «через подружню зраду», не ґрунтуються на приписах закону, які в межах розгляду справи про розірвання шлюбу значення не мають, у предмет доказування не входять, а тому відображенню в рішенні суду не підлягають.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про формальний підхід до розгляду справи як безпідставні, оскільки суд установив факт неможливості подальшого збереження сім`ї, що відповідачкою визнано та не спростовується.

Щодо тверджень скаржниці в тій частині, що встановлені обставини справи матимуть значення для розгляду інших справ між тими самими сторонами, колегія суддів вказує про таке.

Установлення дійсних причин розірвання шлюбу і фактичних взаємин подружжя має бути здійснено до того ступеню, наскільки це необхідно для установлення можливості подальшого збереження сім`ї.

Посилання скаржниці на факт подружньої зради позивача не спростовують висновку суду про наявність підстав для розірвання шлюбу, натомість установлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги у іншій справі (зокрема, у спорі щодо поділу майна), має установлюватися судом при розгляді конкретної справи на підставі поданих сторонами доказів з урахуванням підстав та предмету позову, правовідносин сторін.

У межах цієї справи суд першої інстанції не встановив конкретної дати припинення фактичних шлюбних відносин, указавши лише оціночну категорію «тривалий час». Інші обставини справи суд першої інстанції встановив на підставі доказів, що містяться у матеріалах справи та відповідають дійсності. Колегія суддів вважає, що зазначення в рішенні про не проживання тривалий час не може враховуватись як преюдиціальна обставина при вирішенні позову про поділ майна.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Білик Любомир Володимирович , - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 19 червня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова