КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 752/7036/24
провадження № 22-ц/824/4201/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Стовбуна Олександра Йосиповича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року в складі судді Слободянюк А. В.,

встановив:

31.03.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ "Сенс Банк", та ОСОБА_2 було укладено договір невідновлюваної кредитної лінії № 007/710467-KN від 22 серпня 2008 року.

22 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір №007/710472-ІО, за яким в іпотеку банку в якості забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_2 за договором невідновлюваної кредитної лінії № 007/710467-KN від 22серпня 2008 року, в іпотеку було передано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 14 квітня 1995 року Авіаційним науково-технічним комплексом "Антонов", згідно з розпорядженням (наказом) від 14 квітня 1995 року №397,зареєстрованим відповідно до реєстраційного напису, на правовстановлюючому документі, вчиненого Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації" 18 квітня 1995 року за реєстр. №7011.

Починаючи з 2017 року до квартири позивача постійно почали приходити працівники ТОВ "УКРБОРГ", погрожуючи виселенням та завданням шкоди майну. Вказані дії слугували підставою для її звернення до правоохоронних органів.

В процесі перемовин з відповідачем було встановлено, що згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2018 року (справа 359/3122/16), з ОСОБА_2 на користь АТ "Укрсоцбанк" стягнуто 155 157 грн 64 коп., що є еквівалентом 5 564,10 доларів США.

ОСОБА_1 запропонувала відповідачу здійснити виплату боргу ОСОБА_2 , оскільки вона разом зі своєю родиною проживає у помешканні, що є предметом іпотеки, є пенсіонеркою за віком та іншого житла немає. Також звертала увагу, що в квартирі зареєстровані її донька ОСОБА_3 та неповнолітній онуку ОСОБА_4 . Однак відповідач не погодився, вимагаючи сплати більш ніж 4 000 000 грн.

Наприкінці травня 2019 року ОСОБА_1 поїхала в гості до своїх родичів, а її донька та онук поїхали за межі України для участі у спортивних зборах та турнірах.

Повернувшись додому ОСОБА_1 дізналася, що в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , мешкають та проводять ремонтні роботи цілком невідомі їй особи, в квартирі відсутні всі меблі, техніка та інші належні їй та її сім`ї речі.

Звернувшись до представників АТ "Укрсоцбанк", позивачка отримала інформацію, що всі належні їй та її родичам меблі, побутова та електрична техніка, інші речі були вивезені з квартири у зв`язку з тим, що у квартири є новий власник. Поверненню вилучені речі не підлягають, адже їх актуальне місцезнаходження працівникам банку невідоме.

Згодом було встановлено, що 13.06.2019 державним реєстратором КП "Реєстраційне бюро" Сорокою В. М. на підставі іпотечного договору №3650 від 22.08.2008 та повідомлення АТ "Укрсоцбанк" від 10.05.2019 право власності на квартиру зареєстровано за АТ "Укрсоцбанк", про що в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис №32054961.

25.07.2019 АТ "Укрсоцбанк" здійснив відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 25 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З. З.

Для відновлення порушеного права ОСОБА_1 була вимушена звернутись до суду з позовом про скасування реєстраційних дій та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києві від 22 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року (справа № 761/41018/19), позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинене державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Сороки В. М. за індексним номером 47413047 від 19 червня 2019 року, а саме про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Витребувано із володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 .

За фактом незаконного заволодіння АТ "Укрсоцбанк" квартирою та майном ОСОБА_1 остання 15.09.2019 звернулась до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про що були внесені до ЄРДР. Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0008886 від 18.09.2019 результатом не дало.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києві від 09 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року (справа № 752/5925/20), позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ «Альфа Банк» на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 117 000 грн.

Позивачка вважала, що неправомірні дії відповідача щодо незаконного заволодіння її майном, незаконного виселення та позбавлення єдиного житла були свідомими, а їх незаконність усвідомленою, адже відповідач є однією з найбільших в Україні банківських (фінансових) установ, до складу якої входять юридичний департамент (управління), що налічує в собі десятки, якщо не сотні кваліфікованих фахівців в галузі права. Неодноразові звернення позивача не могли бути залишені поза увагою, а наведені у цих зверненнях аргументи щодо незаконності дій відповідача не могли бути неправильно кваліфіковані його працівниками.

Через усвідомлені неправомірні дії та рішення відповідача ОСОБА_1 разом із донькою та онуком була вимушена в період з червня 2019 року по грудень 2021 року проживати спочатку у своїх друзів та знайомих, а потім на платних засадах винаймати житло, що завдавало їй значних матеріальних збитків.

Прибувши в червні 2019 року до свого помешкання та не маючи змоги до нього потрапити , ОСОБА_1 встановила, що частина належних їй речей , в тому числі деякі меблі та особисті речі, перебували біля сміттєвих баків, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

В результаті сильних душевних страждань у ОСОБА_1 суттєво погіршився стан здоров`я, що в свою чергу призвело до виникнення захворювання на рак. Витрати лише на операцію для лікування цього захворювання склали 30 290 грн.

З огляду на викладене та беручи до уваги часовий проміжок завдання моральної шкоди ( 30 місяців) ОСОБА_1 вважала, що відновлення її стану забезпечить розмір компенсації моральної шкоди в сумі 240 000 грн, що складається з : 30 000 грн - компенсації за душевний біль та хвилювання, спричинені незаконним позбавленням позивача права власності на нерухоме майно та майно, що належало їй та її родині; 150 000 грн - за душевний біль та хвилювання, що в подальшому спричинили їй фізичний біль через виникнення хвороб; 60 000 грн - за душевний біль та хвилювання, які відчувала позивач протягом усього часу, що знадобився на відновлення її прав, повернення належного їй нерухомого майна, необхідності шукати собі житло, додатковий заробіток, відновлювати помешкання після його повернення тощо.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила суд стягнути з АТ "Сенс Банк" на свою користь грошові кошти в розмірі 318 169,46 грн в якості відшкодування завданої відповідачем матеріальної шкоди та 240 000 грн - в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

РішеннямГолосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 16 970 грн та на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 421,44 грн.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2024 року стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу згідно Договору № 16/09/19-пд про надання правової допомоги від 16 вересня 2019 року у розмірі 4 192 грн.

06.11.2024 представник АТ «Сенс Банк»- адвокат Стовбун О. Й. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року в частині задоволених вимог про відшкодування моральної шкоди. Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги в цій частині залишити без задоволення. Стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Свої доводи обґрунтовує тим, що договором іпотеки погоджено, що у разі неналежного виконання умов кредитного та/або іпотечного договорів, у кредитора виникає право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону України "Про іпотеку ".

Невиконання зобов`язань за кредитним договором змусило відповідача вживати всіх передбачених чинним законодавством дій щодо повернення кредитної заборгованості.

Зазначає, що в рішенні суду першої інстанції відсутні посилання на докази заподіяння позивачці моральної шкоди діями відповідача, а також заявлений нею розмір моральної шкоди.

04.03.2025 ОСОБА_1 подала заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року без змін. Стягнути з відповідача судові та адвокатські витрати у розмірі 40 000 грн згідно позовної заяви.

Зазначила, що завдана їй моральна шкода не несе разовий характер, передання її персональних даних "Укрборгу" перетворило її життя в жахливі боязні очікування, про що свідчать виступи свідків в судах, а також звернення сусідів, з якими прожито понад 40 років. 24 лютого 2025 рок у її було повідомлено про те, що банк забере її квартиру і своїми діями він це підтверджує.

В судовому засіданніпредставник АТ «Сенс Банк»- адвокат Стовбун О. Й. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Палієнко О. А. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 22 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-КN.

22серпня 2008 року між Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №007/710472-ІО, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богачовою С.В. та зареєстровано в реєстрі за №3650.

За умовами договору іпотеки, ОСОБА_1 є майновим поручителем ОСОБА_2 за договором невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-КN від 22 серпня 2008 року.

Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за основним зобов`язанням, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, наступне нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 14 квітня 1995 року Авіаційним науково-технічним комплексом «Антонов», згідно з розпорядженням (наказом ) від 14 квітня 1995 року за №397, зареєстрованим відповідно до реєстраційного напису, на правовстановлюючому документі, вчиненого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 18 квітня 1995 року за реєстровим №7011.

18 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Шевченківського УП ГУНП у м. Києві з заявою про вчинення злочину. Зазначила, що повернувшись з лікування додому вона побачила, що її квартира опечатана наліпками компанії "Укрборг", до якої вона не має ніякого відношення.

10 травня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» надіслало ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлення про те, що банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», у разі несплати боргу за кредитним договором, розмір якого станом на 10 травня 2019 року становить 180 094,71 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 10 травня 2019 року складає 4 727 405,09 грн.

ОСОБА_2 дане повідомлення отримала 15 травня 2019 року, а ОСОБА_1 - 16 травня 2019 року.

При цьому, 13 червня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Сорокою В.М. на підставі іпотечного договору №3650 від 22 серпня 2008 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В. та повідомлення AT «Укрсоцбанк» №29-05/19 від 10 травня 2019 року зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 за AT «Укрсоцбанк», про що в державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис №32054961.

18.09.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про реєстрацію кримінального провадження

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києві від 22 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року (справа № 761/41018/19), позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинене державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Сороки В. М. за індексним номером 47413047 від 19 червня 2019 року, а саме про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Витребувано із володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 .

Вказаним судовим рішенням встановлено, що державним реєстратором Сорокою В.М. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк» до завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотеко держателя, без проведення оцінки вартості майна.

Крім того, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на час проведення державної реєстрації існувала відповідна заборона, номер запису про обтяження 32054999 від 08 листопада 2004 року, що зареєстрована Першою київською державною нотаріальною конторою.

Судом встановлено, що 25 липня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 і сплатив за неї ціну, визначену договором.

Згідно довідки Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 03 вересня 2019 року №109-109/ОПП/П-1927, з 11 грудня 1986 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 , з 15 грудня 2015 року зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1

та на час посвідчення договору купівлі-продажу був неповнолітнім.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києві від 09 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року (справа № 752/5925/20), позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ «Альфа Банк» на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 117 000 грн.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що в квартирі позивачки перебувало майно (меблі, кухонні меблі, різні речі побутового вжитку, побутова техніка, у тому числі холодильник, пральна машина, телевізор, мікрохвильова піч тощо, а також вироби із дорогоцінного металу, нагороди та грошові кошти) вартість зазначеного майна становить 77 320 грн та 39 680,00 грн - згідно Акту опису майна (виробів із дорогоцінного металу, нагород та грошових коштів) від 02.07.2020, а всього на загальну суму 117 000 грн.

ОСОБА_1 , 04.09.2021, за участю понятих, вперше, починаючи з 2019 року увійшла до приміщення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , про що було складено Акт від 04.09.2021, яким встановлено відсутність будь-яких речей, що належать ОСОБА_1 та членам її сім`ї, та які були наявні у квартирі безпосередньо перед набуттям АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру та незаконним проникненням представників банку до квартири.

Судом встановлено, що 02.06.2019 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір оренди (квартири) жилого приміщення, за умовами якого орендар ОСОБА_1 прийняла у строкове платне користування квартиру за адресою: АДРЕСА_6 . Строк дії договору встановлено сторонами до 01 грудня 2021 року, розмір плати, яка здійснюється у готівковій та безготівковій формі, за користування приміщенням - 9 000 грн.

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого на злоякісне утворення, складеної ЛДЦ ТОВ "Добрий прогноз" від 09 червня 2020 року, ОСОБА_1 була госпіталізована 26 березня 2021 року, дата виписки - 27 березня 2021 року. Характер проведеного лікування: радикальна програма. Назва операції: секторальна резекція правої молочної залози з видаленням "вартового" лімфатичного вузла.

За фактом незаконного заволодіння АТ "Укрсоцбанк" квартирою та майном ОСОБА_1 остання 18.09.2019 звернулась до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про що були внесені до ЄРДР.

Ухвалюючи рішення про відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 100 000 грн, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що звернення стягнення на предмет іпотеки та позбавлення позивача права на житло відбулося з порушенням вимог закону, що призвело до завдання позивачу моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначив з урахуванням характеру правопорушення, обсягу страждань позивачки, яка є людиною похилого віку, має онкологічне захворбювання, тривалич1 час була позабвлена свого житла, була вимушена звертатись до судолвих олрганів з метою повернення житла та майна.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Право на житло є одним з фундаментальних прав людини, гарантованих не тільки Конституцією України, а і Європейською конвенцією з прав людини, має велике економічне і соціальне значення, а тому суд при вирішенні спору пов`язаного з правами на житло, зобов`язаний встановити не тільки законність втручання у право на повагу до житла та його мету, а також необхідність такого втручання в демократичному суспільстві.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

З аналізу зазначених положень законодавства, виселення з житлового приміщення, що було передано в іпотеку, здійснюється виключно в добровільному порядку або за рішенням суду.

Водночас добровільним виконанням зобов`язання необхідно вважати дію особи, вчинену з власного бажання, що відповідає її внутрішній волі, без будь-якого примусу.

Як вбачається з матеріалів справи, позбавлення позивачки права на користування єдиним житлом відбулося у спосіб, не передбачений законом, та вимагало від неї додаткових зусиль, спрямованих на відновлення порушеного права.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про те, що внаслідок незаконних дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 823/782/16, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати повністю, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового вираження душевного болю, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовне вираження.

Оскаржуване судове рішення такому правовому висновку відповідає, адже суд, дослідивши у справі наявні докази, виснував, яким буде належний до відшкодування умовний розмір компенсації моральної шкоди.

Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є співмірним, розумним і справедливим з огляду на глибину фізичних та душевних страждань, завданих позивачу, а також з урахуванням характеру правопорушення та обставин, за яких було завдано моральну шкоду.

Вищевикладене свідчить, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Рішення суду першої інстанції в іншій частині сторони не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного перегляду.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Стовбуна Олександра Йосиповича залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.06.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук