ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1529/25 Справа № 182/7558/21 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді БондарЯ.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Фермерське господарство «Харвест Агротех»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Бабіч Сергій Анатолійович на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у місті Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа від ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Фермерського господарства «Харвест Агротех» про розірвання договору оренди.

В обґрунтування заявлених вимог, представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 6,8898 га, що розташована на території Новоіванівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0207, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно із договором оренди землі від 14 лютого 2019 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В., 29 листопада 2019 року вищевказана земельна ділянка позивачем була передана в оренду Фермерському господарству «Харвест Агротех», строком на 10 років, з дати реєстрації права оренди.

Пунктом 4.1 договору оренди встановлено, що орендна плата вноситься у грошовій формі за один повний календарний рік оренди.

Пунктом 4.6 договору оренди передбачено, що орендар вносить орендну плату один раз на рік, за перший рік оренди, орендна плата сплачується до 31 грудня, в якому укладено цей Договір, пропорційно фактичній кількості календарних днів оренди, в подальшому орендна плата сплачується один раз на рік до 25 грудня поточного року. Тому, оскільки договір оренди було зареєстровано 29 листопада 2019 року, то, відповідно, з моменту державної реєстрації права оренди по 31 грудня, в якому укладено договір оренди, відповідач зобов`язаний був на умовах, визначених договором, сплатити орендну плату пропорційно фактичній кількості календарних днів оренди, що ним здійснено не було.

Тому наявні підстави порушення умов договору оренди. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що відповідач умови договору оренди, які були погоджені сторонами та визначені договором, не виконав, змушений звернутись до суду та просив розірвати договір оренди землі, укладений між ним та Фермерським господарством «Харвест Агротех» 14 лютого 2019 року, зареєстрований приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В. 29 листопада 2019 року, а також стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Харвест Агротех» про розірвання договору оренди.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бабіч С.А., посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

При цьому, представник позивача зазначає, що підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом є систематичне порушення договору оренди земельної ділянки відповідачем, щодо невнесення орендної плати за 2019 та 2020 роки, про що обґрунтовано зазначено у позовній заяві. Вказує, що позивач не отримав від позивача орендну плату за 2019 рік пропорційно фактичній кількості календарних днів оренди, а також повну орендну плату за 2020 рік.

Представник позивача наголошує на тому, що позивач особисто звертався до директора ФГ «Харвест Агротех» Бутенка Д.М. з проханням сплатити кошти за оренду землі, відповідно до умов договору за 2019 рік (до 31 грудня ) та за 2020 рік (до 25 грудня), приїхавши за адресою знаходження каси Господарства (вул.40 років Перемоги, 45, пгт.Томаківка, Томаківський район, Дніпропетровська область), так і по телефону, на що постійно отримував відмову, що і стало причиною звернення ним до суду з цим позовом.

Окрім того, представник позивача зазначає, що у разі ухилення ОСОБА_1 від отримання орендної плати, відповідач для виконання зобов`язань за договором оренди землі у строки передбачені та погоджені сторонами, відповідно до вимог ч.1 ст.537 ЦК України мав можливість внести орендну плату шляхом унесення коштів на депозит нотаріуса, нотаріальної контори, якщо не знали куди відправляти кошти, проте таких дій вчинено не було. Додатково зазначає, що позивач станом на 28.10.2024 року не отримав від відповідача жодної виплати орендної плати з моменту укладення договору оренди землі.

Представник позивача посилається на рішення суду від 03 червня 2022 , яке набрало законної сили у справі №182/6951/21 в аналогічній справі за позовом дружини позивача ОСОБА_3 до цього ж відповідача, яким позов було задоволено та розірвано договір оренди землі від 14 вересня 2019 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін та ухвалою суду касаційної інстанції від 19 січня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 , представник відповідача ФГ «Харвест Агротех» - адвокат Шашликов Д.Г., посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення просить залишити його змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача зазначає, що положенням договору оренди землі визначено, що для отримання орендної плати за 2019-2020 роки Орендодавець зобов`язаний звернутися до 25 грудня 2019 та 25 грудня 2020 року до каси Господарства у разі бажання отримати у готівковій формі або до ФГ «ХАРВЕСТ АГРОТЕХ» із заявою щодо отримання орендної плати у безготівковій грошовій чи натуральній формі із зазначенням своїх реквізитів.

При цьому, як зазначено відповідачем та не спростовано позивачем, відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 звертався до Фермерського господарства «Харвест Агротех» щодо виплати йому орендної плати у готівковій формі за його бажанням, зокрема шляхом звернення до каси відповідача.

Представник відповідача зазначає, що у даній справі слід брати до уваги і поведінку позивача, який допустив бездіяльність та жодним чином не звертався та не комунікував з ФГ «Харвест Агротех» з приводу отримання орендної плати, відповідно ФГ «Харвест Агротех» було позбавлене можливості належним чином виконувати договірні зобов`язання зі сплати орендної плати за земельну ділянку.

Також представник відповідача Шашликов Д.Г. звертає увагу на те, що у договорі оренди землі, розірвання якого було предметом спору у справі в суді 1 інстанції, відсутні положення, що містять обов`язок орендаря перерахувати кошти на депозит нотаріуса, тому саме лише визначення законом такого права і одночасне нездійснення орендарем таких дій, не може бути безумовною підставою для розірвання договору і трактуватись як винна поведінка орендаря, зокрема щодо систематичної несплати орендної плати, що тягне за собою припинення відповідних правовідносин щодо оренди землі.

При цьому, додає, що невиплата орендної плати спричинена саме небажанням позивача отримувати орендну плату та подальшою поведінкою орендодавця, зокрема щодо звернення із позовною заявою до суду про розірвання договору оренди землі.

Заслухавши суддю доповідача, думку представника позивача Бабіча С.А., який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про задоволення позову, представника відповідача Кравчук С.О., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача з викладених у відзиві підстав, просила рішення суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 6,8898 га, що розташована на території Новоіванівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0207, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з договором оренди землі від 14 лютого 2019 року, зареєстрованим приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В. 29 листопада 2019 року, вищевказана земельна ділянка позивачем була передана в оренду Фермерському господарству «Харвест Агротех» строком на 10 років з дати реєстрації права оренди.

Пунктом 4.1 договору оренди встановлено, що орендна плата вноситься у грошовій формі за один повний календарний рік оренди.

Пунктом 4.6 договору оренди передбачено, що орендар вносить орендну плату один раз на рік, за перший рік оренди, орендна плата сплачується до 31 грудня, в якому укладено цей Договір, пропорційно фактичній кількості календарних днів оренди, в подальшому орендна плата сплачується один раз на рік - до 25 грудня поточного року.

Тому, оскільки договір оренди було зареєстровано 29 листопада 2019 року, то, відповідно, з моменту державної реєстрації права оренди по 31 грудня, в якому укладено договір оренди, відповідач зобов`язаний був на умовах, визначених договором, сплатити орендну плату пропорційно фактичній кількості календарних днів оренди, що, в свою чергу, ним здійснено не було, тому, в даному випадку, наявні підстави про порушення умов договору оренди (а.с.7-8).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , виходив з їх необґрунтованості та недоведеності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами сторони позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи сторони позивача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції не у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі не можна визнати законним і належним чином обґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами у справі).

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно зі статтею 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

На вимогу однієї із сторін договір відповідно до частини першої статті 32 Закону України "Про оренду землі" може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Положеннями статей 24, 25 Закону України "Про оренду землі" визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Статтею 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі N183/262/17 (провадження N61-41932сво18) зроблено правовий висновок щодо підстав для розірвання договору оренди землі з урахуванням пункту "д" частини першої статті 141 ЗК України: "Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться".

Отже, аналіз змісту статей 24, 25 Закону України "Про оренду землі" та пункту "д" частини першої статті 141 ЗК України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підставу для розірвання договору оренди. При цьому факт несплати орендної плати стосується випадків як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі N912/1385/17 (провадження N12-201гс18) сформульовано такий правовий висновок: "враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі N6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі N910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність".

Зазначений підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору судом з підстави істотності допущеного орендарем порушення договору шляхом систематичної несплати орендної плати є сталим та підтверджується релевантною практикою суду касаційної інстанції. Зокрема, аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі N689/1101/18 (провадження N61-10292св20), від 27 жовтня 2021 року у справі N573/1833/20 (провадження N61-7138св21), від 22 листопада 2021 року у справі N341/609/20 (провадження N61-10091св 21), від 24 листопада 2021 року у справі N357/15284/18 (провадження N61-13518св21), від 08 грудня 2021 року у справі N357/452/21 (провадження N61-7721св21).

Так, судом першої інстанції було встановлено та стороною відповідача не заперечувалось, що позивач дійсно не отримувала оренду плату за 2019 пропорційно фактичній кількості календарних днів з дати укладення договору в строк до 31.12.2029 та за 2020 роки.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позиція сторони відповідача зводиться до того, що позивач умисно ухилявся від отримання орендної плати за землю, оскільки в порушення умов Договору оренди землі не з`являвся до ФГ «Харвест АГРОТЕХ» для отримання орендної плати в касі господарства у визначені в Договорі строки, що у даній справі слід брати до уваги і поведінку позивача, який допустив бездіяльність та жодним чином не звертався та не комунікував з ФГ «Харвест Агротех» з приводу отримання орендної плати, відповідно ФГ «Харвест Агротех» було позбавлене можливості належним чином виконувати договірні зобов`язання зі сплати орендної плати за земельну ділянку, що у договорі оренди землі, відсутні положення, що містять обов`язок орендаря перерахувати кошти на депозит нотаріуса, тому саме лише визначення законом такого права і одночасне нездійснення орендарем таких дій, не може бути безумовною підставою для розірвання договору і трактуватись як винна поведінка орендаря, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.

За змістом ч.2 ст.537 ЦК України нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

Колегія суддів погоджується з доводами представника відповідача, що виконання вимог ч.2 ст.537 ЦК України є правом, а не обов`язком відповідача, проте на думку суду апеляційної інстанції відповідач, встановивши факт ухилення ОСОБА_1 від отримання орендної плати міг внести належну позивачу орендну плату за 2019 (частину) - 2020 роки на депозит нотаріуса, виконавши таким чином свої зобов`язання перед ОСОБА_1 у якого не було б підстав для звернення до суду з позовом про розірвання договору оренду землі через систематичну несплату орендної плати.

Таким чином колегія суддів вважає доведеними позивачем заявлені позовні вимоги, щодо систематично несплати орендної плати та у зв`язку із цим наявність підстав для задоволення позову та розірвання договору оренди землі.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, оскаржуване рішення скасувати на підставі п.п.3, 4 ст.376 ЦПК україни та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно п.п «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн; при подачі апеляційної скарги 1365,00 грн, який, у зв`язку з повним задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Окрім того, у позовній заяві позивачем заявлялись вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

На півдтвердення заявлених вимог позивачем суду надано наступні докази: Договір про надання правової допомоги від 28 липня 2021 року укладеного між адвокатом Бабічем С.А. та ОСОБА_1 (а.с.14-15); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП 001252 (а.с.16); Акт прийому-передачі наданої правничої допомоги (виконаних робіт) від 01.11.2021, відповідно якому вартість послуг становить 5 000,00 грн. (а.с.10); Додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 01.11.2021, де зазначено про те, що у п.4.2 Договору сторони дійшли згоди щодо оплати юридичних послуг у сумі 5 000,00 грн. (а.с.11); Розрахунок суми судових витрат, відповідно якому зазначено кількість годин витрачених адвокатаом на консультацію та складення позову по 2,5 годин, вартість 1 години послуги адвоката 1000,00 грн., що в підсумку складає 5 000,00 грн. (а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч.3 ст.133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу.

Згідно ст.141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для цілей розподілу судових витрат суд враховує:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином нормами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц.

При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено, що кореспондує правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 11 листопада 2021 р. по справі №922/449/21 та від 3 жовтня 2019 р. по справі №922/445/19.

Отже, з урахуванням фактичного обсягу наданих юридичних послуг, співмірності суми витрат зі складністю справи та відповідності суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, а також відсутності клопотання відповідача щодо зменшення судових витрат з обґрунтуванням неспівмірності заявлених вимог, колегія суддів вважає, що з Фермерського господарства «Харвест Агротех» на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Бабіч Сергій Анатолійович задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Розірвати договір оренди землі від 14.02.2019 року, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Харвест Агротех», зареєстрований приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнком Юрієм Валентиновичем 29.11.2019 року.

Стягнути з Фермерського господарства «Харвест Агротех» на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду першої інстанції судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім ) грн.

Стягнути з Фермерського господарства «Харвест Агротех» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з Фермерського господарства «Харвест Агротех» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1365,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 червня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко