ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4926/25 Справа № 201/4645/23 Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н ОВ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тез Тур» про захист прав споживача шляхом розірвання договору та стягнення коштів, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мережа компаній Поїхали з нами», Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр відпочинку та туризму «Майамі»

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Тез Тур»

на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим 06 червня 2023 року позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тез Тур» (далі ТОВ «Тез Тур») про захист прав споживача шляхом розірвання договору та стягнення коштів, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мережа компаній Поїхали з нами» (далі ТОВ «Мережа компаній Поїхали з нами»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр відпочинку та туризму «Майамі» (далі ТОВ «Центр відпочинку та туризму «Майамі»).

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 05 січня 2022 року між ним та ТОВ «Тез Тур» укладено договір на туристичне обслуговування № 330-2201051. Вартість туристичних послуг склала 22420 грн. Зазначену суму в гривнях сторони домовилися вважати еквівалентом 821,55 доларів США. Він сплатив на розрахунковий рахунок, зазначений в договорі, грошові кошти в сумі 22420 грн готівкою.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, який продовжується дотепер і невиконанням умов договору, 12 квітня 2023 року позивачем електронною поштою відповідачу та третім особам було направлено вимогу про розірвання договору та повернення грошових коштів.

15 квітня 2023 року від ТОВ «Мережа компаній Поїхали з нами» та ТОВ «Центр відпочинку та туризму «Майамі» надійшла відповідь на вимогу, якою зазначено, що туроператором (відповідачем) не було надано туристичний продукт у зв`язку із військовою агресією, грошові кошти, сплачені ним, були перераховані на рахунок відповідача і не повернуті, відтак рекомендовано звернутися до суду.

30 травня 2023 року, після подання позову та прийняття справи судом до провадження ТОВ «Центр відпочинку та туризму «Майамі» здійснив виплату на його користь в розмірі 22420 грн. Втім, оскільки сторони договору визначили еквівалент виконання грошового зобов`язання в доларах США та на час звернення з позовом курс гривні до долара США змінився, то з відповідача підлягає до стягнення сума у розмірі 7622 грн (30042 22420), тому просив суд ухвалити рішення, яким розірвати договір на туристичне обслуговування №330-2201051 від 05 січня 2022 року укладений між ТОВ «Тез Тур» від імені та за дорученням якого на підставі агентського договору діє ТОВ «Мережа компаній Поїхали з нами» в особі директора Гайдай С.О., від імені та за дорученням якого на підставі субагентського договору діє ТОВ «Центр відпочинку та туризму «Майамі» в особі Ляхової Н.М. та ним, та стягнути з відповідача на його користь неповернуті грошові кошти за договором на туристичне обслуговування №330-2201051 від 05 січня 2022 року в розмірі 7622 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір туристичного обслуговування № 330-2201051, укладений 05 січня 2022 року між ТОВ «ТЕЗ ТУР» та ОСОБА_1 . Стягнуто з ТОВ «ТЕЗ ТУР» на користь ОСОБА_1 7622 грн. Стягнуто з ТОВ «ТЕЗ ТУР» на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «ТЕЗ ТУР» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не був проінформований про час та місце розгляду справи, не отримував від суду копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками. В договорі зазначено, що позивач має сплатити за туристичні послуги суму в гривнях, яка еквівалентна 821,55 доларів США. Тобто договором грошове зобов`язання чітко визначене в гривні, та вказано, що позивач має сплатити 22420 грн. Домовленість вважати певну суму коштів у гривні еквівалентною певній сумі в доларах США не визначає зобов`язання позивача в іноземній валюті.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 7622 грн та не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05 січня 2022 року між позивачем та відповідачем укладено договір на туристичне обслуговування № 330-2201051.

Вартість туристичних послуг склала 22420 грн. Зазначену суму в гривнях сторони домовилися вважати еквівалентом 821,55 доларів США ( п. 4.2.1).

Позивач сплатив на розрахунковий рахунок, зазначений в договорі, грошові кошти в сумі 22420 грн готівкою.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, який продовжується дотепер і невиконанням умов договору, 12 квітня 2023 року позивачем електронною поштою відповідачу та третім особам було направлено вимогу про розірвання договору та повернення грошових коштів.

30 травня 2023 року позивачу повернуто 22420 грн, сплачених за туристичні послуги згідно договору № 330-2201051 від 05 січня 2022 року.

7622 грн, які заявлені до стягнення, складають курсову різницю долара США станом на день укладення договору 05 січня 2022 року та станом на день пред`явлення позову 20 квітня 2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час виконання умов договору на туристичне обслуговування було допущено порушення істотних умов договору та не виконано взяті на себе зобов`язання за цими договором. Вартість туристичних послуг згідно п. 4.2.1. договору, укладеного між сторонами, склала 22420 грн, і зазначену суму в гривнях сторони домовилися вважати еквівалентом 821,55 доларів США, тобто сторони визначили грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно д ст. 20 Закону України "Про туризм", за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовується загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 1 Закону України "Про туризм" визначено, що туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо).

Згідно ст. 5 Закону України "Про туризм", організацію та забезпечення створення туристичного продукту, реалізацію та надання туристичних послуг виключно здійснює туристичний оператор, який в установленому порядку отримав ліцензію на туроператорську діяльність. А туристичні агенти - це юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність в реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

Статтею 20 Закону України "Про туризм" передбачено, що за договором на туристичне обслуговування одна сторона туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента, зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

Аналогічні положення передбачені ст.ст. 901, 902 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем.

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 30 Закону України "Про туризм" порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

За ч. 13 ст. 20 Закону України "Про туризм", якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України "Про захист прав споживачів".

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч.4 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків, споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

З матеріалів справи встановлено, що 05 січня 2022 року між позивачем та відповідачем укладено договір на туристичне обслуговування № 330-2201051. Вартість туристичних послуг склала 22420 грн. Зазначену суму в гривнях сторони домовилися вважати еквівалентом 821,55 доларів США (п. 4.2.1).

Позивач сплатив грошові кошти в сумі 22420 грн.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, який продовжується дотепер і невиконанням умов договору, 12 квітня 2023 року позивачем електронною поштою відповідачу та третім особам було направлено вимогу про розірвання договору та повернення грошових коштів.

30 травня 2023 року, після звернення із позовом у цій справі, позивачу повернуто 22420 грн, сплачених за туристичні послуги згідно договору № 330-2201051 від 05 січня 2022 року, тому позивач уточнивши позовні вимоги просив стягнути з відповідача 7622 грн, що є курсовою різницею.

Згідно зі статтею 99 Конституції України та статтями 192, 524, 533 Цивільного кодексу України визначено, що грошовою одиницею України є гривня, і вона є законним платіжним засобом. Іноземна валюта може використовуватися лише у випадках та порядку, визначених законом. Грошові зобов`язання мають виконуватись у гривнях, а у разі зазначення валютного еквіваленту, перерахунок здійснюється за офіційним курсом на день платежу.

Відповідно до статей 192, 524, 533 ЦК України, грошові зобов`язання на території України мають виконуватись у гривнях. Якщо сторони не передбачили інше, курсова різниця не підлягає окремому відшкодуванню.

Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 (провадження № 14-81цс24) зроблено висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України, згідно з яким «відсутність у договорі посилання на валюту платежу не спростовує вимог публічного порядку про те, що на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання, що виникло між фізичними особами - резидентами. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення».

Курсова різниця це різниця, яка виникає в результаті перерахунку однієї й тієї ж суми в іноземній валюті у гривнях за різними валютними курсами. Вона є економічною умовною категорією, яка залежить від ринкових коливань, і не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, оскільки вона не є наслідком неправомірних дій боржника, не гарантує реального прибутку для кредитора та не є втратою, яка підлягає відшкодуванню за загальними цивільно-правовими нормами.

Така правова позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15 (провадження № 14-79цс18).

Договором на туристичне обслуговування № 330-2201051, вартість туристичних послуг визначена у розмірі 22420 грн, тобто валюта платежу договором визначена у гривні, та саме вказану суму позивач сплатив та сплатив її у гривні, а отже, підстав для компенсації курсової різниці не існує. Той факт, що зазначену суму в гривнях (22420 грн) сторони домовилися вважати еквівалентом 821,55 доларів США не може слугувати підставою для компенсації позивачеві курсової різниці.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, не врахував вищевказані обставини, у зв`язку з чим суд дійшов до хибних висновків.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Споживач, право якого порушене і який у зв`язку саме з цим подає позов, відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», звільняється від сплати судового збору.

Позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явленими вимогами у цій справі, таким чином, судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1817 грн, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тез Тур» - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тез Тур» про захист прав споживача шляхом розірвання договору та стягнення коштів, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мережа компаній Поїхали з нами», Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр відпочинку та туризму «Майамі» - відмовити.

Компенсувати Товариства з обмеженою відповідальністю «Тез Тур» () судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1817 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Судді: