КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/540/25
Провадження № 2/488/931/25
РІШЕННЯ

Іменем України

20.06.2025 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_4 до Миколаївської міської ради про визнання наймачем та визнання права користування житловим приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , через свого представника адвоката Колесник Юлії В`ячеславівни звернулися в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до Миколаївської міської ради про визнання наймачем та визнання права користування житловим приміщення.

В обґрунтування позову зазначили, що на 2002 році ОСОБА_1 отримав ордер № 1343 на житлову площу в сімейному гуртожитку- кімнату АДРЕСА_1 .

В 2004 році суміжна кімната звільнилась і за погодженням з адміністрацією гуртожитку їхня родина написала заяву з проханням передати їм кімнату № НОМЕР_1 у користування. Після чого було отримано ордер на вищезазначену кімнату.

В подальшому вони стали проживати в двох кімнатах і з того періоду всі зареєстровані в кімнатах АДРЕСА_2 , про що свідчать відмітки в паспортах та наявний відповідний акт.

В 2024 році звернулися до Миколаївської до Миколаївської міської ради, щоб приватизувати кімнати в яких вони проживають, однак з`ясувалось, що такий об`єкт приватизувати не можливо.

Так, в Центрі надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради повідомили про необхідність подання разом із заявою всіх повнолітніх членів родини, документу, що підтверджує право правомірного користування об`єкту, який треба приватизувати.

Проте такий документ був наявний лише на кімнату № НОМЕР_2 , а на кімнату № НОМЕР_1 він не зберігся. Крім того, фактично цілісним об`єктом є кімнати № НОМЕР_2 НОМЕР_1 , оскільки розпорядженням Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради №232-р від 22.10.2013 було прийнято в експлуатацію кімнати №910 НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_3 , що знаходяться у користуванні ОСОБА_1 .

Прийняття об`єкта в експлуатацію було здійснено без отримання відповідного дозволу, однак з урахуванням позитивного висновку управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 08.07.2013 №15-1978, технічного висновку №1-ТЗ-200613 про стан будівельних конструкцій кімнат, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю науково-вишукувальним центром «Будівельних конструкцій» у 2013 році, керуючись п. 4.9.11 Положення про адміністрацію Корабельного району Миколаївської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 21.04.2011 №5/3 (зі змінами та доповненнями від 26.01.2012 №14/6), було прийнято в експлуатацію кімнати №910911 у гуртожитку по АДРЕСА_3 , що перебувають у користуванні ОСОБА_1 .

Площа приміщення була збільшена за рахунок приєднання частини місць загального користування: санвузла площею 3,30 кв. м та коридору площею 3,00 кв. м.

Отже, після об`єднання та приєднання санвузла і коридору, кімнати № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 як окремі об`єкти перестали існувати.

При цьому, в 2004 році, вони зареєструвалися саме в об`єкті кімнатах № НОМЕР_3 гуртожитку по АДРЕСА_3 та всі необхідні документи ними були подані.

Таким чином, існували всі обставини для законної реєстрації родини в кімнатах № НОМЕР_3 та вважалися такими, що набули право на приватизацію.

На підставі зазначеного позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12.02.2025 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі, а також відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Представник відповідача через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила. Що предметом спору щодо визнання права проживання та користування житловим приміщенням належить до компетенції виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Таким чином, вважала що Миколаївська міська рада є неналежним відповідачем у даній справі. Зазначила, що оскільки рішення суду може вплинути на права та обов`язки Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, тому належною стороною в якості відповідача є саме Виконавчий комітет Миколаївської міської ради.

Представник позивача, адвокат Колесник Юлія В`ячеславівна, через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив, в якому зазначила твердження відповідача щодо неналежного відповідача-хибними. Вимоги викладені в позовній заяві до відповідача Миколаївська міська рада є незмінними.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступне.

У 2002 році ОСОБА_1 отримав ордер №1343 на житлову кімнату АДРЕСА_1 . У 2004 році суміжна кімната АДРЕСА_4 звільнилася, після чого, за погодженням із адміністрацією гуртожитку, родина ОСОБА_5 почала фактично користуватись обома кімнатами, отримавши ордер і на кімнату № НОМЕР_1 .

Починаючи з 2004 року, члени родини проживають у кімнатах № НОМЕР_2 НОМЕР_1 на постійній основі, про що свідчать наявні реєстрації місця проживання, відмітки в паспортах, а також документи щодо утримання житла.

У 2013 році розпорядженням Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради №232-р від 22.10.2013 вказані кімнати № НОМЕР_2 НОМЕР_1 були прийняті в експлуатацію як єдине житлове приміщення після об`єднання з частинами місць загального користування санвузлом та коридором. Це підтверджується технічним висновком, актом обстеження та погодженням з управлінням містобудування та архітектури.

Таким чином, кімнати №910911 утворюють єдине житлове приміщення, яке перебуває у фактичному та безперервному користуванні позивачів. Факт проживання в цьому приміщенні не оспорюється відповідачем. При цьому правовстановлюючі документи втрачені частково лише щодо кімнати №911, що стало перешкодою для приватизації.

Відповідно до статті 129 Житлового кодексу України, ордер є лише підставою для укладення договору найму, однак фактичне користування, реєстрація та утримання житла можуть свідчити про наявність правовідносин найму.

Згідно із Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», особи, які фактично користуються житлом у гуртожитку протягом тривалого часу, мають право на визнання права користування та приватизацію такого приміщення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 47Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Статтею 61 ЖК України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Щодо заперечень представника відповідача Миколаївської міської ради про неналежного відповідача, суд зазначає наступне.

У відзиві на позовну заяву, поданому через систему «Електронний суд», представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що предмет спору (визнання права користування житловим приміщенням) належить до повноважень виконавчого комітету Миколаївської міської ради. З огляду на це, вказано, що відповідач обраний позивачем неналежно, а належним суб`єктом має бути саме Виконавчий комітет міської ради.

Відповідно до ст. ст. 1, 11, 25, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Миколаївська міська рада є юридичною особою публічного права, яка діє в інтересах територіальної громади, є власником майна комунальної форми власності та здійснює від імені громади управління цим майном.

Міська рада є засновником виконавчого комітету і несе загальну відповідальність за реалізацію житлової, соціальної, комунальної політики в межах повноважень, передбачених законом. Таким чином, усі рішення, пов`язані з передачами у користування, визнанням прав найму, реєстрацією та обліком житла у власності громади, відбуваються від імені саме міської ради, незалежно від того, що їх виконує виконавчий орган.

Згідно положень статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

Органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об`єкти державної власності.

Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Тобто, органи місцевого самоврядування є суб`єктами права власності на відповідне комунальне майно, зокрема житловий фонд гуртожитків. Тому у спорах, які стосуються користування майном територіальної громади, саме міська рада є належним відповідачем.

Враховуючи, що вимоги позивачів стосуються визначення правового статусу житлового приміщення як об`єкта власності територіальної громади, належним відповідачем у справі є саме Миколаївська міська рада як власник та розпорядник відповідного майна.

Отже, доводи представника відповідача судом не приймаються та є такими що є необґрунтованими.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивачів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє від свого імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_4 до Миколаївської міської ради про визнання наймачем та визнання права користування житловим приміщення - задовольнити.

Визнати право користування за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 кімнатами № 910-911 у гуртожитку, що розташований за адресою АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення суду в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 )

Позивач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_5 )

Позивач ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_5 )

Позивач - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 , АДРЕСА_5 )

Відповідач Миколаївська міська рада (м. Миколаїв. Вул. Адміральська, 20, )

Суддя Я.А. Чернявська