справа № 208/5407/24
провадження № 2/208/265/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретарів судового засідання Грищенко О.Л., Шабельник Р.М., за участю представника позивача Шевченко Л.М., представника відповідача Кот Є.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватний виконавець Ванжа Олександра Володимирович, про зняття арешту з майна, визнання права власності на частку в спільному сумісному майні, -

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача та третьої особи.

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватний виконавець Ванжа Олександр Володимирович, про зняття арешту з майна, визнання права власності на частку в спільному сумісному майні.

Позовна заява мотивована тим, що 21.11.1987 року позивач, ОСОБА_1 , із ОСОБА_2 уклала шлюб.

12.07.2016 року їх шлюб із ОСОБА_2 було розірвано.

27.12.2007 року відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як С.А., реєстр №3493, ОСОБА_2 купив житловий будинок за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 57,1, житловою площею 43,7 кв.м., яка складається з чотирьох житлових кімнат. Право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_2 ..

За життя ОСОБА_2 уклав із відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» кредитний договір. В забезпечення виконання зобов`язань по ньому із ВАТ КБ «Надра» уклав іпотечний договір від 27.12.2007 року, предметом якого є вказаний житловий будинок, і на цей будинок була накладена заборона відчуження майна.

Таким чином будинок за номером АДРЕСА_1 належить подружжю ОСОБА_3 на праві спільної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Постановою приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Сухопарової С.Г. від 01.06.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час шлюбу, з огляду на вимоги п.3 Глави 11 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Тому, позивач просить суд:

- визнати за нею право власності на 1/2 частки житлового будинку за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 57,1 кв.м., житловою площею 43,7 кв.м.;

- зняти арешт з нерухомого майна: житлового будинку за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 57,1 кв.м., житловою площею 43,7 кв.м., зареєстрований 03.02.2022 за реєстраційним номером обтяження №46506087 на підставі постанови приватного виконавця Ванжа В.О. від 02.02.2022 року ВП № 68462644.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» надав до суду відзив, в якому з вищезазначеними позовними вимогами ОСОБА_1 не погоджується, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що 27.12.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №8/2007/840-К/1878-Н, за умовами якого було надано грошові кошти у розмірі 32 983,20 дол.США для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №3493 від 27.12.2007 року щодо придбання житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, саме за рахунок кредитних коштів було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 . Позивачем не надаються докази, щодо придбання спірного об`єкту за спільні кошти подружжя. Кредитні зобов`язання не виконані, сума заборгованості складає 65 865,93 дол.США. Тобто, кредитні зобов`язання майже не виконувались а ні боржником, а ні позивачем.

Позивач жодним чином не надала жодних належних та допустимих доказів, що спірний об`єкт нерухомості придбаний за спільні кошти та є спільною сумісною власністю.

В порушення п.3 глави 11 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства України від 22.02.2012 року № 296/5 позивач не звертався до кредитора щодо надання згоди на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Отже, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, у розумінні ст.77-78 ЦПК України, на підтвердження своїх позовних вимог.

II. Заяви, клопотання позивача, відповідача та третьої особи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шевченко Л.М. позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві та у відповіді на відзив.

В судовому засіданні представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - Кот Є.О. позовні вимоги позивача не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на підставі зазначені у відзиві на позовну заяву. Окрім цього, представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Приватний виконавець Ванжа Олександр Володимирович не з`явився, надав суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності. Приватний виконавець Ванжа Олександр Володимирович також надав суду додаткові пояснення. Зазначає, що з метою забезпечення виконання рішень, нею одночасно з відкриттям виконавчого провадження в межах виконавчого провадження накладено арешт на все майно боржника, про що 02.02.2022 року винесена відповідно постанова. Арешт безпосередньо на будинок за номером АДРЕСА_1 , нею не накладався. Жодні, визначені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», правові підстави для зняття арешту з майна боржника, ще й з об`єкту нерухомості, на який арешт взагалі не накладався, відсутні.

IІI. Процесуальні дії по справі.

24 червня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

22 липня 2024 року ухвалою суду клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів, задоволено.

15 листопада 2024 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

10 лютого 2025 року ухвалою суду клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про витребування доказів, задоволено.

Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та надані суду докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, що повторно видане 27 травня 2016 року Заводським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 21 листопада 1987 року, актовий запис №985 (а.с.16).

27.12.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кир`як С.А., зареєстрований в реєстрі за №3493, відповідно до якого ОСОБА_2 купив житловий будинок за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 57,1, житловою площею 43,7 кв.м. (а.с.18).

27.12.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №8/2007/840-К/1878-Н, за умовами якого було надано грошові кошти у розмірі 32 983,20 дол.США для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №3493 від 27.12.2007 року щодо придбання житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.65-67).

В матеріалах справи міститься іпотечний договір №1878-Н від 27.12.2007 року, укладений між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 , предметом якого є будинок АДРЕСА_1 (після перейменування м.Кам`янське) Дніпропетровської області (а.с.22-23).

Також, представником відповідача долучено до матеріалів справи заяву ОСОБА_1 до нотаріуса Дніпродзержинського МНО Кир`як С.А. від 27 грудня 2007 року, відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_1 , дала згоду ОСОБА_2 , на передачу в іпотеку до ВАТ КБ «Надра» у забезпечення її зобов`язань, придбаного ними у період зареєстрованого шлюбу нерухомого майна житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .

Право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом №17269314 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.01.2008 року та інформацією №378511391 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14.05.2024 року (а.с.19-21).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 12 липня 2016 року Заводським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 12 липня 2016 розірвано, актовий запис №65 (а.с.17).

24.04.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» було укладено Договір № GL3N216953 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ КБ «Надра» відступило ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» права вимоги, зокрема до ОСОБА_2 за кредитним договором №8/2007/840-К/1878-Н від 27.12.2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , у тому числі за Договором поруки від 27.12.2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 та договором іпотеки №1878-Н від 27.12.2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 (а.с.57-64).

10 серпня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. вчинено виконавчий напис №2038 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/1878-Н від 27.12.2007 року. Загальна сума, що підлягає стягненню 1 779 282,47 грн. (а.с.94-95).

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. перебуває виконавче провадження № 68462644, відкрите 02 лютого 2022 року на підставі виконавчого напису № 2038, вчиненого 10.08.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості за кредитним договором №8/2007/840-К/1878-Н від 27.12.2007 року. Загальна сума, що підлягає стягненню 1 779 282,47 грн. (а.с.97-99).

02 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. винесено постанову про арешт майна боржника по ВП №68462644, відповідно до якого накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, 1 959 580,71 грн. (а.с.109-111).

Відповідно до інформації №378511391 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14.05.2024 року вбачається, що: на все нерухоме майно ОСОБА_2 в межах суми стягнення 1959580,71 грн. накладено обтяження вид обтяження: арешт нерухомого майна; номер запису обтяження: 46506087; обтяжувач: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В.; документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника по ВП №68462644, виданий 02.02.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В.; на будинок АДРЕСА_1 (після перейменування м.Кам`янське) Дніпропетровської області накладено обтяження тип обтяження: заборона на нерухоме майно; підстава обтяження: іпотечний договір, 3495, 27.12.2007, Приватний нотаріус Дніпродзержинського МНО Кир`як С.А.; реєстраційний номер обтяження: 6330580 (а.с.20-21).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 23 жовтня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис 778 (а.с.15).

Постановою приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сухопарової С.Г. від 01 червня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме на: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у разі смерті колишнього з подружжя, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що згода кредитора на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя відповідно до вимог п.3 Глави 11 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, надано не було (а.с.11-14).

10 квітня 2024 року ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» звернулось до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сухопарової Світлані Германівні з вимогою кредитора до спадкоємців боржника (а.с.68).

В матеріалах справи містяться: копія матеріалів виконавчого провадження ВП №68462644 від 02 лютого 2022 року; копія спадкової справи №10/2024 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З копії матеріалів виконавчого провадження ВП №68462644 від 02 лютого 2022 року вбачається, що дане виконавче провадження не завершено та перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В..

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України).

Щодо вимог позивача про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України вважається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі відсутності між подружжям шлюбного договору, правовий режим їхнього майна визначається положеннями сімейного законодавства, згідно з яким подружжя не може односторонньо змінювати встановлений законом правовий режим на власний розсуд. Проте подружжя не позбавлене права вчиняти будь-які дії щодо придбаного за час шлюбу майна, у тому числі і поділити його між собою у будь-яких частках. Головним принципом прав подружжя на майно є принцип спільності всього майна, набутого за час шлюбу.

Зазначені висновки узгоджуються також із Рішенням Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 17-рп/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України.

У частині першій статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.

Постановою приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сухопарової С.Г. від 01 червня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме на: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , у разі смерті колишнього з подружжя, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що згода кредитора на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя відповідно до вимог п.3 Глави 11 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, надано не було (а.с.11-14).

Відповідно до вимог п.3 Глави 11 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що за наявності заборони відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя видається у разі згоди на те кредитора (відповідного податкового органу). Згода кредитора має бути викладена у формі письмової заяви.

У разі задоволення позову одного з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, інший з подружжя, який не був стороною договору іпотеки, а надав лише згоду на вчинення договору іпотеки іншим з подружжя, стає співіпотекодавцем. Рішення суду про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, є підставою для внесення до державного реєстру запису про те, що така особа є співіпотекодавцем.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» містить перелік підстав припинення іпотеки, який не є вичерпним, але інші підстави, які не зазначені у цьому переліку, у будь-якому випадку мають бути передбачені цим Законом.

Серед підстав припинення іпотеки відсутній юридичний факт визнання права на частку в праві спільної власності на майно, що перебуває у спільній сумісній власності.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, зазначені у статті 23 Закону України «Про іпотеку», виникають лише у разі зміни суб`єкта права власності (особи власника). Оскільки внаслідок поділу спільної сумісної власності, як у цій справі, зміни власника (переходу права власності) не відбулося, а спільна сумісна власність трансформувалася у спільну часткову власність тих самих співвласників, тому відсутні підстави для застосування статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Подружжя не позбавлене права вчиняти будь-які дії щодо придбаного за час шлюбу майна, переданого в іпотеку, у тому числі і поділити його між собою у будь-яких частках.

Зазначені висновки узгоджуються також із Рішенням Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 17-рп/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України.

Іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який лише обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися нерухомим майном.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що будинок за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 57,1 кв.м., житловою площею 43,7 кв.м., є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки придбаний в період шлюбу. Відтак, розмір ОСОБА_1 у спільній сумісній власності на вказаний будинок становить 1/2 частину, а тому позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку за номером АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню. Презумпцію спільності майна подружжя відповідачем не спростовано. При цьому знаходження спірного майна в іпотеці не змінює його правового режиму.

Щодо вимог позивача про зняття арешту з нерухомого майна, суд зазначає наступне.

Після визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини спірної житлового будинку іпотека не припинилася. Предмет іпотеки було передано в іпотеку зі згоди іншого з подружжя - ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. За спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

Вказані правові висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15 (провадження № 14-712цс19).

У постанові від 07 листопада 2022 року у справі № 725/7187/19 (провадження № 61-11615сво20) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що норма частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» розрахована на ті випадки, за яких вимогу про визнання права власності та про зняття з нього арешту заявляє особа, яка є одноосібним власником або співвласником подільної речі.

У постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, виходячи, зокрема, із положень пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, частини третьої статті 13 ЦПК України, зазначив, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалено судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Така правова позиція знайшла свій розвиток, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 654/1528/17 (провадження № 61-30545св18), від 09 лютого 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 03 квітня2019 року у справі № 726/831/15-ц (провадження № 61-45301св18), від 04 березня 2020 року у справі № 753/15957/18 (провадження № 61-11376св19), від 02 лютого 2022 року у справі № 607/3269/21 (провадження № 61-19506св21), від 15 лютого 2022 року у справі № 346/3475/19 (провадження № 61-167св21).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що на момент укладення договору іпотеки №1878-Н від 27.12.2007 року (на забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №8/2007/840-К/1878-Н від 27.12.2007 року), ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Під час розгляду справи позивач не навів обставин та не довів, що зазначений іпотечний договір, на підставі, якого видано виконавчий напис нотаріуса від 10 серпня 2021 року, укладено не в інтересах сім`ї і що борг, визначений у виконавчому написі є особистим зобов`язанням ОСОБА_2 .

Позивач не довів, що подружжя не несе відповідальності за спільними зобов`язаннями усім своїм майном.

Борги подружжя та зобов`язання, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Крім того, за змістом положень статті 23 Закону України «Про іпотеку», перебування майна в іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнання права власності на нього, оскільки при поділі такого майна дія договору іпотеки не припиняється і такий поділ не є розпорядженням предметом іпотеки. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про зняття арешту з нерухомого майна.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», та від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Згідно ж із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Вказана позиція була підтверджена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 лютого 2019 року в рамках справи № 904/3280/18.

Так, ч. 2 ст. 72 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Отже, початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, якщо шлюб розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст.ст. 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст.109 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №584/1319/16-ц (провадження №61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі №203/304/17 (провадження №61-5400св19), від 13 лютого 2020 року в справі №320/3072/18 (провадження № 61-5819св19), від 18 січня 2023 року у справі №359/441/20 (провадження №61-6735св22).

У Постанові від 28.12.2020 року Верховний Суд при розгляді справ з подібними правовідносинами №345/2962/14 дійшов висновку, що при вирішенні питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають враховувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач дізналась про порушення свого права 01 червня 2024 року, коли отримала постанову приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сухопарової С.Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що підтверджується матеріалами справи, а з позовом звернулась 13 червня 2024 року, з врахуванням викладеного, доводи, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, аналізуючи в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватний виконавець Ванжа Олександр Володимирович, про зняття арешту з майна, визнання права власності на частку в спільному сумісному майні, підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки житлового будинку за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 57,1 кв.м., житловою площею 43,7 кв.м., який було набуто у період шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

VІ. Розподіл судових витрат.

Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволені в частині визнання права власності на частку в спільному сумісному майні, тому судовий збір за дану вимогу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а саме у розмірі 1811,86 грн..

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 16, 256, 257, 261, 267, 277, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 70, 72, 73 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватний виконавець Ванжа Олександра Володимирович, про зняття арешту з майна, визнання права власності на частку в спільному сумісному майні, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки житлового будинку за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 57,1 кв.м., житловою площею 43,7 кв.м., який було набуто у період шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1811 (одна тисяча вісімсот одинадцять) 86 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», , адреса: Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Автотранспортна, 2, офіс.205.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватний виконавець Ванжа Олександр Володимирович, адреса: Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Якова Самарського, буд.6, прим.15, офіс.3.

Суддя Похваліта С. М.