Справа №337/974/25
Номер провадження 2-п/337/46/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суду м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря судового засідання Трегуб Т.В.,

заявника (відповідача) ОСОБА_1 ,

розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду за позовом КП «Водоканал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за спожиту воду і послуги водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2025 року у справі № 337/974/25 стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Водоканал» борг за спожиту воду і послуги водовідведення за період з 01.09.2019 року по 31.12.2024 року у розмірі 51 092, 03 грн. та судовий збір.

23.05.2025 року ОСОБА_2 , як представником відповідача ОСОБА_1 подано заяву про перегляд заочного рішення, в обґрунтування якої зазначено, що ОСОБА_1 копію позовної заяви з додатками, копію заочного рішення не отримувала. Копію заочного рішення отримала лише 22 травня 2025 року в суді при ознайомленні з матеріалами справи. Ознайомившись з матеріалами справи, та рішенням суду, ОСОБА_1 не погоджується з заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2025 року у справі 337/974/25 та вважає, що воно є необґрунтованим та підлягає скасування.

Так з 1999 року ОСОБА_1 не проживає за адресою, яка зазначена в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 . Остання з 1999 року проживає в квартирі за адресою : АДРЕСА_2 , з чоловіком ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_5 , що підтверджується копією довідки № 4 від 14.04.2025 року, яка видана ОСББ «Будівельник-22». Відтак, відповідач фактично не проживає за адресою свого місця реєстрації, відповідно й не могла отримувати документи з суду. Тому вважається, такою що не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Таким чином, причина неявки Відповідача в судове засідання та, одночасно, неповідомлення причин такої неявки полягає в тому, що Відповідачеві не було відомо ані про дату, час та місце судового засідання, ані взагалі про наявність в провадженні суду даної цивільної справи за її участю. Комунальними послугами в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не користується з 1999 року. Крім того, вона не є власником даної квартири, відтак обов`язок щодо її утримання у неї відсутній. Матеріали справи також таких доказів не містять. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності, тому просить рішення скасувати. Справу призначити до розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просить задовольнити заяву про скасування заочного рішення, посилаючись на його незаконність, оскільки вона не повинна нести тягар щодо оплати послуг, які не споживала, бо мешкає за іншою адресою, крім того, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності.

На поставлені питання суду пояснила, що вона не мешкає за іншою адресою, однак з письмовою заявою щодо ненарахування оплати за комунальні послуги до КП «Водоканал» не зверталася.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вважав за можливе розглянути заяву про скасування заочного рішення у їхню відсутність.

За змістом ст.284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Враховуючи, що копію заочного рішення відповідач ОСОБА_1 отримала 23 травня 2025 року, після чого протягом 20-денного строку звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення, суд вважає, що строк на подання заяви про перегляд заочного рішення підлягає поновленню, як такий, що пропущений з поважних причин.

Разом з тим, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. ( ст.288 ЦПК України)

Використання законодавцем в конструкції коментованої статті 288 ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, суд приходить до висновку, що до заяви про перегляд судового рішення не надано докази поважності неявки в судове засідання.

Незважаючи на відсутність з поважних причин у судовому засіданні, якими є мешкання ОСОБА_1 не за місцем своєї реєстрації та неотримання викликів до суду особисто, жодних аргументів щодо неправильності рішення суду останньою висунуто не було.

ОСОБА_1 посилалася на те, що вона не споживала надані позивачем послуги, оскільки мешкала в іншому місці, натомість з письмовою заявою до позивача не зверталася.

Разом з цим, відповідно до п.45 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 р. № 85) споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження ( зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору.

Отже, обставина на яку, посилається ОСОБА_1 могла б бути підставою для скасування заочного рішення суду при наданні останньої доказів своєчасного надання виконавцю комунальних послуг, яким є позивач заяви та документального підтвердження зокрема, довідки з місця тимчасового проживання у іншому місці, однак за поясненнями самої відповідачки такого звернення від неї до позивача у період, в який утворилася заборгованість з наданих послуг не було.

Також ОСОБА_1 вважає, що позивач пропустив встановлений строк позовної давності, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. До правових наслідків заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 06.12.2023 по справі №212/10834/21 було зроблено наступний висновок, що з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017року.

Згідно з ч. 2. З ст. 263 ЦК України у разі виникнення обставин для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 був введений карантин (дата набрання чинності 12.03.2020), дія якого неодноразово продовжувалась відповідними постановами КМ України до 30.06.2023.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 р. у справі №679/1136/21 зазначено, що у п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин, який продовжений до 31 серпня 2021 року. Тобто строки, визначені ст. ст. 257. 258 ЦК України, були продовжені на час карантину, а тому слідує, що на момент звернення позивача з цим позовом, строк позовної давності не закінчився.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19).

Законом України від 15.03.2022 р. №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності, зокрема, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, який з-поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності встановлені, ст. 257-259 ЦК України.

Так, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У зв`язку з військовою агресією проти України указом Президента від24.02.2022№64/2022«Про введення воєнного станув Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України, крайнім з яких є указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.04.2025 р. № 235/2025, що затверджено Законом від 16.04.2025 р. № 4356-ІХ, який продовжує дію воєнного стану до 07.08.2025.

Отже, керуючись п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки карантин почався на території України від 12 березня 2020 року, а воєнний стан - від 24 лютого 2022 року, можна зробити висновок про те, що загальна позовна давність була продовжена 12 березня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24 лютого 2022 року на період дії воєнного стану.

Таким чином, оскільки з 12 березня 2017 року строк позовної давності спочатку був продовжений, а потім призупинений, відтак, наслідки спливу строків позовної давності до стягнення заборгованості за спожиту воду та водовідведення за період з 01.09.2019 р. по 31.12.2024 р. не можуть бути застосовані судом.

Інших доводів щодо скасування заочного рішення ОСОБА_1 висунуто не було.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність про неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відповідача слід відмовити.

Керуючись ст.287,288 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача Ткаченко Ольги Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду за позовом КП «Водоканал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за спожиту воду і послуги водовідведення - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст виготовлений 20.06.2025

Суддя: Л.Г. Салтан