П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Київ

Справа №357/17227/24

Провадження: № 22-ц/824/11081/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Березюк Євгенії Олександрівни в інтересах Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк»

на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Бебешко М. М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 28 лютого 2024 року між АТ «Ощадбанк» (в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області) та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 02.

Згідно з умовами договору, банк надав ОСОБА_1 споживчий кредит у розмірі 138 900 грн на 60 місяців, з кінцевим терміном повернення до 28 лютого 2029 року.

Процентна ставка за користування кредитом становить 56% річних до 06 вересня 2028 року. За умови виконання позичальником певних умов договору, ставка автоматично знижується до 44% річних, починаючи з 31-го календарного дня від дати укладення договору і діє до 28 лютого 2029 року.

Позичальник зобов`язується щомісячно, до 12-го числа погашати кредит рівними частинами у розмірі 2315,00 грн, а також сплачувати нараховані банком проценти. Погашення відбувається шляхом внесення коштів на поточний рахунок, з якого банк автоматично списує кошти.

Станом на 01.11.2024 року в результаті невжиття позичальником заходів щодо погашення заборгованості перед Банком існує заборгованість за договором, яка складає 171558,71 грн, в тому числі борг за кредитом - 134150,67 грн, проценти за користування кредитом в сумі 27140,66 грн, пені за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 7915,73 грн, пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі - 2351,65 грн. Тому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 171558,71 грн.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2025 року позов АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 02 від 28 лютого 2024 року у розмірі 161 291,33 грн.

В задоволенні решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2846,76 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог, адвокат Березюк Є. О. в інтересах АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права просила скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалити нове про задоволення позову та стягнення пені в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що 24.12.2023 року вступив в силу ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким було внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування» та скасовано положення про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит, укладеними пізніше 30-го дня з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Вказує, що у розділі IV «прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування» пункт 6 вирішено викласти в такій редакції:

«У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем».

Отже, ураховуючи ту обставину, що договір про споживчий кредит укладено між сторонами 28.02.2024 року, тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» до відповідача не застосовуються положення ЗУ «Про споживче кредитування» про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Березюк Є. О. в інтересах АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2025 року оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог, а тому в іншій частині не переглядається.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 лютого 2024 року між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 2. Згідно з умовами договору банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти, а відповідач, відповідно, отримати їх, належним чином використати та повернути в строки, передбачені договором, а також сплачувати проценти та інші платежі згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 2.2. договору, кредит надається у розмірі 138 900 грн на строк 60 місяців із терміном остаточного повернення не пізніше 28 лютого 2029 року.

Згідно з п. 2.4.1., за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати проценти в розмірі 56% річних.

Згідно з п. 4.3., позичальник зобов`язаний належним чином виконувати всі умови договору, зокрема, своєчасно повертати кредит, сплачувати проценти, комісії та інші передбачені договором платежі. У разі порушення умов договору передбачено дострокове повернення кредиту разом зі штрафними санкціями.

Пунктом 8.3. договору передбачено відповідальність позичальника у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, але не більше 15% суми простроченого платежу.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши кредитні кошти в повному обсязі та у визначений строк. Водночас, відповідач, ОСОБА_1 , порушує умови договору щодо строків сплати кредиту та процентів.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом, в якому, крім основної суми заборгованості по кредитному договору також просив стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне погашення основного боргу у розмірі 7 915,73 грн та пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 2 351,65 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення пені, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір № 02 укладений 28 лютого 2024 року в період дії воєнного стану в Україні, а, отже, згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення зобов`язань.

Перевіряючи висновки суду колегія суддів виходить з наступного.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначено вище, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 7915,73 грн та пеню за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 2351,65 грн. Водночас, суд першої інстанції виходив з положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, якими передбачено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24 грудня 2023 року, було внесено зміни до Закону України "Про споживче кредитування". Зокрема, Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про споживче кредитування" були викладені в новій редакції.

Пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" (в редакції, що діяла до 24.12.2023) передбачав звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період дії воєнного стану. Проте, з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", цей пункт було змінено.

Нова редакція пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" (діюча з 24.12.2023) встановлює, що споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань лише за договорами про споживчий кредит, укладеними до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг".

Датою набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" є 24 грудня 2023 року.

Відповідно, 30-й день включно з дня набрання чинності цим Законом припадає на 23 січня 2024 року (24.12.2023 + 30 днів).

У даній справі, як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, договір про споживчий кредит № 02 між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено 28 лютого 2024 року.

Отже, оскільки кредитний договір укладено після 23 січня 2024 року, тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" до відповідача, ОСОБА_1 , не застосовуються положення пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит.

При цьому, варто окремо наголосити, що положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України мають загальний характер та стосуються всіх категорій грошових зобов`язань, незалежно від їх природи. Водночас, у даній справі йдеться саме про правовідносини, що виникли з договору про споживчий кредит, тобто, такі правовідносини підпадають під спеціальне правове регулювання, яке міститься у Законі України «Про споживче кредитування».

Відповідно до загальновизнаного принципу lex specialis derogat legi generali (спеціальний закон скасовує дію загального), у випадку конкуренції між загальною нормою ЦК України та спеціальними положеннями галузевого закону перевага надається саме спеціальній нормі. Закон «Про споживче кредитування» у чинній редакції містить чітке застереження щодо строків дії звільнення споживача від відповідальності, а саме, що такі пільги застосовуються виключно до договорів, укладених до 23 січня 2024 року включно.

Відтак, застосування загальної норми пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України до договору, який укладено після цієї дати (як у даному випадку, 28 лютого 2024 року), є юридично необґрунтованим, суперечить нормам спеціального законодавства та свідчить про неправильне тлумачення правових норм судом першої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що умовами самого кредитного договору № 02 від 28 лютого 2024 року передбачено право банку на стягнення пені.

Так, відповідно до п. 8.3. Кредитного договору, "за порушення взятих на себе зобовязань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплаті процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15% суми простроченого платежу." Тобто, стягнення пені прямо передбачено договірними відносинами сторін.

З огляду на вищенаведене, оскільки відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору в частині своєчасного погашення кредиту та сплати процентів, а сам договір укладено після встановленої законодавством граничної дати 23 січня 2024 року, положення про звільнення від відповідальності на нього не поширюються. Водночас, право банку на стягнення пені передбачене умовами договору (п. 8.3), а отже, вимоги АТ «Державний ощадний банк України» щодо стягнення пені є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини у справі, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» 10 267 грн 38 коп пені.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу відповідача задоволено, заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2025 року в оскаржуваній частині скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову, відповідно, з ОСОБА_1 слід достягнути витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 181,24 грн а також за розгляд в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 542 грн, що в загальному становить 4 723 грн 24 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Березюк Євгенії Олександрівни в інтересах Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» задовольнити.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2025 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (Код , місцезнаходження: індекс 01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 27) 10 267 (десять тисяч двісті шістдесят сім) грн 38 коп та понесені витрати по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 4 723 (чотири тисячі сімсот двадцять три) грн 24 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 20 червня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура