ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року

м. Київ

справа № 583/4470/23

провадження № 61-13502св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

треті особи - Служба у справах дітей Охтирської міської ради Сумської області, Служба у справах дітей Сумської міської ради, Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2024 року під головуванням судді Ярошенко Т. О. та постанову Сумського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Філонової Ю. О., Рунова В. Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Охтирської міської ради Сумської області, Служба у справах дітей Сумської міської ради, служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Київської області про усунення перешкод у вихованні, побаченні та спілкуванні з дітьми, визначення способів участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкоди у вихованні, побаченні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а у разі зміни місця проживання повідомити про це позивача. Також просив визначити способи його участі у вихованні дітей шляхом побачень та спілкування у виді періодичних побачень із урахуванням стану здоров`я дітей у вільний від навчання і відвідування додаткових гуртків час, а саме:

- один раз в два місяці, в один із вихідних днів тижня з 12 год. до 20 год. в громадських місцях на всій території м. Охтирка в присутності матері або за побажанням дітей без присутності матері;

- кожної п`ятниці з 17 год. до 20 год. неділі, з можливістю перебування дітей за місцем проживання батька з ночівлею. Обов`язок забрати дітей у встановлений час з місця їх постійного проживання та повернути дітей у встановлений час у місце їх постійного проживання або у місце, визначене за згодою сторін, покласти на позивача;

- спільного проведення часу батька разом з дітьми кожного року ІНФОРМАЦІЯ_1 (день народження дітей), в присутності матері або без її присутності за побажанням дітей, з 12 год. до 20 год. в громадських місцях на всій території м. Охтирка або за побажанням дітей без присутності матері з можливістю перебування дітей за місцем проживання батька з ночівлею;

- спільного проведення часу (відпочинку) батька разом з дітьми кожного року ІНФОРМАЦІЯ_2 (день народження батька), в присутності матері або без її присутності за побажанням дітей, з 12 год. до 20 год. в громадських місцях на всій території м. Охтирка або за побажанням дітей без присутності матері з можливістю перебування дітей за місцем проживання батька з ночівлею;

- спільного проведення часу (відпочинку) батька з дітьми за їх згодою та без присутності матері щорічно половину днів поспіль в період шкільних зимових, весняних та осінніх канікул, з попередньою домовленістю з матір`ю, з можливістю відвідування дітьми місця проживання батька з ночівлею;

- спільного проведення часу (відпочинку) дітей разом із батьком, без присутності матері, не менше ніж один місяць у період літніх канікул, з можливістю виїзду в межах України до санаторно-курортних, оздоровчих комплексів, закладів відпочинку, або за межі України. Тривалість такого відпочинку, конкретні дати і час його початку та повернення дітей у місце їх постійного проживання, а також місце перебування дітей на відпочинку разом із батьком, у кожному конкретному випадку визначатимуться за спільною згодою сторін, з урахуванням думки дітей і в будь-якому разі з урахуванням стану здоров`я дітей, у вільний від навчання, відвідування додаткових курсів, гуртків час;

- питання спільного відпочинку, спілкування та зустрічей у святкові дні: Новий рік (1 січня), Різдво Христове (7 січня), Пасха (Великдень), Травневі свята (1 травня та 9 травня), Трійця, День Незалежності (24 серпня), День захисника України (14 жовтня), Різдво Христове за григоріанським і новоюліанським календарями (25 грудня), з урахуванням стану здоров`я дітей, вирішуватимуться сторонами по справі за взаємною згодою;

- необмеженого спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку; у разі якщо святкові дні припадають на день побачення з дітьми або святковий день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні діти, за бажанням, проводять з батьком;

- у випадку хвороби дитини під час вказаних днів побачень із батьком ці дні переносяться на іншу дату, але не менше загальної кількості днів побачень;

- у період хвороби дітей батько має право безперешкодно відвідувати дітей за місцем фактичного проживання (перебування);

- в день побачення з дітьми, батько має право забирати дітей з дому/дитячого садка (школи) особисто, за бажанням дітей, та з попереднім повідомленням про це матері дітей;

- зобов`язати відповідачку повідомляти заявника не пізніше ніж за 4 години до передбаченого графіком побачення з дитиною засобами телефонного зв`язку чи доступними месенджерами про виникнення поважних обставин, коли зустріч батька з дитиною є неможливою (хвороба дитини, перебування на лікуванні).

Позов обґрунтовував тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Він перебуває в іншому шлюбі та має дитину. Судовим наказом з нього стягуються аліменти на утримання спільних з відповідачкою дітей, на 01 серпня 2023 року має переплату зі сплати аліментів у сумі 65 141,14 грн. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з відповідачкою, а позивач переїхав на постійне місце проживання до м. Києва. Відповідачка після розірвання шлюбу була проти зустрічей позивача з дітьми, в достатньому та розумному часі не дозволяла спілкуватися з ними. В 2019 році позивач звернувся до Служби у справах дітей з метою отримати можливість більше бачитися з дітьми, одержав відповідь по телефону, що з відповідачкою була проведена бесіда. Як наслідок відповідачка надавала дозвіл водити дітей в центр міста на незначний проміжок часу. В подальшому відповідачка заблокувала телефон позивача, що унеможливлює його спілкуванню з дітьми.

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з позивачкою за місцем її проживання.

Позов обґрунтовувала тим, що діти з народження постійно проживають з нею, вона постійно опікується інтересами та потребами дітей, щоденно займається їх вихованням. Заявниця ніколи не перешкоджала та не має наміру перешкоджати спілкуванню батька з дітьми. Для дітей створені всі необхідні умови для належного виховання, навчання та розвитку. Виходячи з найкращих інтересів дітей вважає за доцільне визначити їх місце проживання разом з нею.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Охтирський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 11 березня 2024 року позов і зустрічний позов задовольнив.

Зобов`язав ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні з малолітніми дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визначив ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні малолітніх дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом систематичних зустрічей з ними:

- періодичних побачень із урахуванням стану здоров`я дітей у вільний від навчання, відвідування додаткових гуртків час один раз в два місяці, в один із вихідних днів тижня з 12 год. до 20 год. в громадських місцях на всій території м. Охтирка в присутності матері або за побажанням дітей без присутності матері, кожної п`ятниці з 17 год. до 20 год. неділі, з можливістю перебування дітей за місцем проживання батька з ночівлею. Обов`язок забрати дітей у встановлений час з місця їх постійного проживання та повернути дітей у встановлений час у місце їх постійного проживання або у місце, визначене за згодою сторін, покладено на позивача;

- спільного проведення часу батька разом з дітьми кожного року ІНФОРМАЦІЯ_1 (день народження дітей), в присутності матері або без її присутності за побажанням дітей, з 12 год. до 20 год. в громадських місцях на всій території м. Охтирка або за побажанням дітей без присутності матері з можливістю перебування дітей за місцем проживання батька з ночівлею;

- спільного проведення часу (відпочинку) батька разом з дітьми кожного року ІНФОРМАЦІЯ_2 (день народження батька), в присутності матері або без її присутності за побажанням дітей, з 12 год. до 20 год. в громадських місцях на всій території м. Охтирка або за побажанням дітей без присутності матері з можливістю перебування дітей за місцем проживання батька з ночівлею;

- спільного проведення часу (відпочинку) батька з дітьми за їх згодою та без присутності матері щорічно половину днів поспіль в період шкільних зимових, весняних та осінніх канікул, з попередньою домовленістю з матір`ю, з можливістю відвідування дітьми місця проживання батька з ночівлею;

- спільного проведення часу (відпочинку) дітей разом із батьком, без присутності матері, не менше ніж один місяць у період літніх канікул, з можливістю виїзду в межах України до санаторно-курортних, оздоровчих комплексів, закладів відпочинку, або за межі України. Тривалість такого відпочинку, конкретні дати і час його початку та повернення дітей у місце їх постійного проживання, а також місце перебування дітей на відпочинку разом із батьком, у кожному конкретному випадку визначатимуться за спільною згодою сторін, з урахуванням думки дітей і в будь-якому разі з урахуванням стану здоров`я дітей, у вільний від навчання, відвідування додаткових курсів, гуртків час;

- питання спільного відпочинку, спілкування та зустрічей у святкові дні: Новий рік (1 січня), Різдво Христове (7 січня), Пасха (Великдень), Травневі свята (1 травня та 9 травня), Трійця, День Незалежності (24 серпня), День захисника України (14 жовтня), Різдво Христове за григоріанським і новоюліанським календарями (25 грудня), з урахуванням стану здоров`я дітей, вирішуватимуться сторонами по справі за взаємною згодою;

- не обмеженого спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку;

- у разі якщо святкові дні припадають на день побачення з дітьми або святковий день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні діти, за бажанням, проводять з батьком;

- у випадку хвороби дитини під час вказаних днів побачень із батьком ці дні переносяться на іншу дату, але не менше загальної кількості днів побачень;

- у період хвороби дітей батько має право безперешкодно відвідувати дітей за місцем фактичного проживання (перебування);

- в день побачення з дітьми, батько має право забирати дітей з дому/дитячого садка (школи) особисто, за бажанням дітей, та з попереднім повідомленням про це матері дитини;

- зобов`язано ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 не пізніше ніж за 4 години до передбаченого графіком побачення з дитиною засобами телефонного зв`язку чи доступними месенджерами про виникнення поважних обставин, коли зустріч батька з дитиною є неможливою (хвороба дитини, перебування на лікуванні).

Визначив місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 за місцем її проживання.

Сумський апеляційний суд постановою від 10 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2024 року в оскаржуваній частині залишив без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що діти сторін проживають з відповідачкою, яка працює, має стабільний заробіток, дітям створені всі належні умови для їх виховання та гармонійного розвитку, вони відвідують максимально можливі за своїм віком і розвитком гуртки. Після розірвання шлюбу відповідачка припинила спілкування телефоном з позивачем, не надає інформацію про дітей, тобто створює певні перешкоди позивачу у спілкуванні з його дітьми, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для захисту батьківських прав позивача.

Також суд вважав непереконливими і такими, що не відповідають інтересам дітей доводи відповідачки про те, що у дітей відсутній контакт з батьком, оскільки діти проживають разом з матір`ю, тому саме вона має сприяти налагодженню контактів дітей з батьком, який проявляє до них свою турботу та інтерес, бажає з ними спілкуватися, бачитися і приймати безпосередню участь у їх вихованні, що є пріоритетним.

Обираючи спосіб та порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дітьми, суд врахував характер стосунків, які склалися між батьками дітей та між дітьми і кожним з батьків, інтереси дітей, їх режим навчання та відпочинку, вік, турботливе ставлення до дітей не тільки матері, а і батька, який сплачує аліменти в більшому розмірі добровільно для матеріального забезпечення дітей та створення умов для їх належного розвитку, має бажання спілкуватися та піклуватися про дітей, рівність прав батьків щодо участі у вихованні дітей, що відповідатиме інтересам дітей. Суд вважав, що особисті конфлікти між сторонами у справі не повинні порушувати інтереси дітей, а тому, врахувавши рівність прав батьків на участь у вихованні дітей та виходячи з інтересів дітей, характеру стосунків, які склалися між батьками дітей та між дітьми і кожним з батьків, суд погодився із запропонованим позивачем способом його участі у вихованні дітей. На думку суду, позивач як батько дітей, який працює, має стабільний заробіток, має сім`ю та ще одну дитину, має умови і можливості для виховання дітей та їх гармонійного розвитку, проявляє до дітей свою турботу і піклування, а тому таку поведінку батька суд оцінив правильною, заявлений позов обґрунтованим та таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дітей.

Суд критично оцінив висновок органу опіки та піклування, який носить рекомендаційний характер, оскільки запропонований у ньому спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дітей порушує принцип рівності прав батьків у вихованні дітей, надаючи перевагу матері.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року, в якій просила змінити резолютивну частину рішення в частині визначення ОСОБА_1 способів його участі у вихованні дітей та визначити йому способи участі у вихованні малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які викладені у висновку органу опіки та піклування (виконавчий комітет) Охтирської міської ради про визначення місця проживання дітей та способу участі у вихованні, спілкуванні з ними від 05 грудня 2023 року № 01-12/3000 не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 138/96/17, від 22 липня 2019 року у справі № 523/11605/16, від 05 квітня 2023 року у справі № 210/529/19; судами не надано належної оцінки обставинам, які викладені у висновку органу опіки та піклування Охтирської міської ради від 05 грудня 2023 року № 01-12/3000 (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не було надано належної оцінки висновку органу опіки та піклування Охтирської міської ради від 05 грудня 2023 року № 01-12/3000, яким встановлено оптимальний спосіб участі батька у вихованні дітей. Вважає за доцільне встановити участь батька у вихованні дітей за участю матері, оскільки батько психологічно віддалився від дітей та не цікавиться їх шкільним та позашкільним життям. Також судами не було враховано дії воєнного стану та недоцільне переміщення, та перебування дітей з ночівлею за місцем проживання батька.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2024 року до Верховного Суду подано відзив на касаційну скаргу від представника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , в якому зазначається, що судами попередніх інстанцій не було допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Судами з`ясовано усі фактичні обставини справи, досліджено та надано належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, сприяли повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення є законними та обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги зводяться до формальних міркувань, переоцінки законодавства і доказів, яким відповідачка надає своє власне бачення і не спростовують вмотивованих висновків судів.

Крім того, відповідачка наголошує, що суд першої інстанції не врахував дії воєнного стану та недоцільності переміщення та перебування дітей з ночівлею за місцем проживання батька, при цьому цитує висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 210/529/19, навмисно виключаючи важливе речення, яке зазначене в середині цитати.

Представник позивача, вважає, недопустимим тлумачення висновків Верховного Суду на свою користь, шляхом витягу окремих фраз з під тексту.

Також зазначає, що відповідачка, в порушення вимог статті 81 ЦПК України, жодним чином не довела, що ОСОБА_1 як батько дітей, який працює, має стабільний заробіток, має сім`ю, умови, можливості та бажання виховувати та спілкуватись з дітьми повинен бути обмежений у реалізації цього права.

Надана ОСОБА_2 до апеляційного суду Інформація про результати проведеної діагностичної роботи з малолітніми дітьми від 25 березня 2024 року, тобто після прийняття судом першої інстанції рішення, лише підтверджує бажання відповідачки і в подальшому чинити перешкоди позивачу у реалізації ним законних прав щодо спілкування і побачення з дітьми.

У зв`язку з чим, просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 11 жовтня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Охтирського міськрайонного суду Сумської області.

30 жовтня 2024 року цивільна справа № 583/4470/23 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2019 року.

На даний час ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на вказану квартиру зареєстровано за його дружиною - ОСОБА_6

ОСОБА_1 є співвласником квартири з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 .

Сторони є батьками дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_3 , які народились ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Від шлюбу з ОСОБА_6 позивач має сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Станом на 01 серпня 2023 року ОСОБА_1 має переплату зі сплати аліментів в сумі 65 141,14 грн.

Діти сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчаються у 2 класі Охтирської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 9 Охтирської міської ради.

Крім того, діти сторін відвідують та отримують освітні послуги з вивчення англійської мови в дитячій студії розвитку «Імперія знань» в м. Охтирка. ОСОБА_3 систематично відвідує заняття шахового клубу «Стратег» при КЗ «Центр культури і довкілля» Чернеччинської сільської ради. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2021 року і по цей день відвідують заняття з карате за графіком понеділок, середа, п`ятниця, субота.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Охтирської міської ради Сумської області від 05 грудня 2023 року № 01-12/3000 рекомендовано встановити наступний графік спілкування:

- необмежене спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 особисто засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку, які не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми;

- протягом перших 4 місяців від дати набрання рішенням суду законної сили: побачення ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 у присутності матері дітей ОСОБА_2 ;

- кожної першої та третьої неділі кожного місяця на території м. Охтирка в місцях загального відпочинку і дозвілля, сприятливих для відпочинку та культурного розвитку дітей за бажанням дітей, за попередньою домовленістю з матір`ю дітей та узгодження місця і часу зустрічі;

- не менше трьох годин протягом дня, з урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дітей, умов воєнного стану;

- після 4 місяців від дати набрання рішенням суду законної сили: побачення ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 у присутності матері дітей ОСОБА_2 або без її присутності за побажанням дітей - кожної першої та третьої неділі кожного місяця на території м. Охтирка в місцях загального відпочинку і дозвілля, сприятливих для відпочинку та культурного розвитку дітей за бажанням дітей, за попередньою домовленістю з матір`ю дітей та узгодження місця і часу зустрічі, - не менше трьох годин протягом дня, з урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дітей, умов воєнного стану;

- проведення часу разом з дітьми кожного року ІНФОРМАЦІЯ_1 (день народження дітей) - в присутності матері або без її присутності за побажанням дітей, з 14-00 до 18-00 години на території м. Охтирка в місцях загального відпочинку і дозвілля, або за попередньою домовленістю з матір`ю дітей та узгодження місця і часу зустрічі;

- проведення часу батьком разом з дітьми кожного року ІНФОРМАЦІЯ_2 (день народження батька) - в присутності матері або без її присутності за побажанням дітей, з 14-00 до 18-00 години на території м. Охтирка в місцях загального відпочинку і дозвілля, або за попередньою домовленістю з матір`ю дітей та узгодження місця і часу зустрічі;

- питання спільного відпочинку, спілкування та зустрічей у святкові дні у зручний для дітей час за попередньою домовленістю між батьками дітей за взаємною згодою;

- у період хвороби дітей батько має право безперешкодно відвідувати дітей у разі перебування їх у лікувальних закладах.

Рекомендовано батьку дітей, ОСОБА_1 - не порушувати графік побачень, під час спілкування приділяти дітям належну увагу і турботу, враховувати їхні побажання.

Рекомендовано матері дітей, ОСОБА_2 - поважати права ОСОБА_1 на спілкування та участь у вихованні дітей, у разі виникнення поважних обставин, коли зустріч батька з дітьми є неможливою (хвороба дитини, перебування на лікуванні, участь у спортивних змаганнях тощо) не пізніше ніж за 4 години до передбаченого графіком або узгодженого сторонами часу зустрічей, повідомляти батька дітей засобами телефонного зв`язку чи доступними месенджерами.

Судом допитано ОСОБА_1 як свідка, який пояснив, що просить встановити порядок спілкування з дітьми та вільний доступ до дітей, так як відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, він не має контакту з матір`ю дітей, умови проживання дозволяють забирати до себе дітей, вважає достатнім раз у два місяці бачити дітей, не заперечує, щоб діти проживали з матір`ю. Аліменти сплачує вчасно в більшому розмірі.

Допитана як свідок відповідачка ОСОБА_2 суду пояснила, що останній раз з батьком діти бачилися як їм було два роки, в квітні-червні 2022 року вона заблокувала в телефоні контакти позивача, шлюб між ними розірвано, всі питання за дітей вирішує вона, до розірвання шлюбу батько приїздив до дітей один раз у два тижні, вона не заперечує, щоб діти спілкувалися з батьком, вона їм розповідає, що батько бажає з ними бачитися, спілкуватися, аліменти витрачає на дітей, з батьками чоловіка діти не спілкуються.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.

У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.

Повноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).

Згідно з частиною першою статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків, опікунів та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення ЄСПЛ від 19 жовтня 2023 року (заява № 35481/20 «Терещенко проти України»), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Матеріали не містили відомостей про те, що особиста зустріч батька з дитиною становила ризик для добробуту чи безпеки дитини. Крім того, судом констатовано неврахування національними судами положень статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини п`ята та шоста статті 19 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) зробила висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 07 серпня 2024 року у справі № 742/3278/23 (провадження № 61-7675св24), від 08 травня 2024 року у справі № 638/1269/23 (провадження № 61-15097св23) та інші).

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини (постанови Верховного Суду: від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19, від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22, від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/7011/23).

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.

Верховний Суд наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Колегія суддів вважає правильними висновки судів щодо того, що вони не погодилися із висновком органу опіки та піклування у зв`язку із тим, що він має рекомендаційний характер та запропонований у ньому спосіб участі батька у вихованні дітей порушує принцип рівності прав батьків у вихованні дітей, надаючи перевагу матері.

Крім того, цей висновок фактично не вирішує питання спільного відпочинку дітей з батьком під час шкільних канікул щодо кількості днів та можливих місць проведення такого відпочинку, а передбачає, що це питання вирішується за домовленістю сторін, які, як встановили суди, перебувають в конфліктній ситуації.

У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій повно та всебічно з`ясували обставини справи, оцінили докази в сукупності та в цілому, врахували інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, поведінку батька та його активне бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми дітьми, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні, та встановили такий спосіб участі позивача у вихованні малолітніх сина ОСОБА_10 та доньки ОСОБА_11 та спілкування з ними, який передбачає дотримання розпорядку дня дітей, стану їх здоров`я та інтересів, а також їх побажання.

Колегія суддів погоджується із таким визначенням способу участі батька у вихованні дітей, оскільки це забезпечує якнайкращі їх інтереси і розумний баланс у праві на участь обох батьків у вихованні дітей.

Оскаржувані судові рішення вирішують по суті проблеми у спілкуванні та вихованні дітей двома батьками у зв`язку з неможливістю їх виховання у повноцінній сім`ї, створюючи передумови для їх розвитку, формування особистостей, забезпечуючи їх міцними життєвими зв`язками з обома з батьків, що є надзвичайно важливим у житті дітей.

Відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком, повинно переважати над неприязними стосунками сторін.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач психологічно віддалився від дітей, а тому буде за доцільне встановити участь батька у вихованні дітей за участі матері, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Колегія суддів зауважує, що правосуддя у справах про піклування дітей завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ може бути тимчасовою і нетривалою. Визначений судом порядок участі батька дітей у вихованні сина та дочки відповідає інтересам малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сприятиме поступовому відновленню психоемоційного контакту між ними та батьком. Відомостей про те, що проведення дітьми часу з батьком становить ризик для благополуччя чи безпеки дитини судами не здобуто.

Крім того, суд касаційної інстанції враховує, що відповідачка не подала інформації про результати проведеної діагностичної роботи із малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо вивчення дитячо-батьківських відносин від 25 березня 2024 року до суду першої інстанції у встановлені строки, а додала цей доказ до суду апеляційної інстанції, який з урахуванням положень частини восьмої статті 83 ЦПК України та частини третьої статті 367 ЦПК України до розгляду суд не прийняв.

Посилання у касаційній скарзі на неврахування судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у вказаних справах відрізняються від тих, що установлені судами у справі, яка переглядається в касаційному порядку. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

Відповідачка подала відповідь на відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції, щодо яких колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до частини першої статті 174 ЦПК України про розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. За змістом статей 392 - 395 ЦПК України заявами по суті справи в суді касаційної інстанції є саме касаційна скарга та відзив на касаційну скаргу.

У цій справі суд касаційної інстанції не вважав за необхідне та не надавав учасникам справи дозволу на подання пояснень чи відповіді на відзив щодо окремих питань, які б виникли при розгляді справи в суді касаційної інстанції, у зв`язку із чим колегія суддів не вбачає підстав для надання детальної відповіді на інші аргументи учасників справи по суті спору, які не наведені в касаційній скарзі та відзиві на неї (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20).

Інші доводи, наведені в касаційній скарзі, аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів. Наявність у відповідачки іншої точки зору на встановлені судами обставини не спростовує законності та обґрунтованості ухвалених судами судових рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь відповідача.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії

суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2024 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Сумського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров