УХВАЛА

23 червня 2025 року

м. Київ

справа № 755/21849/24

провадження №61-6510ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна 0. М. (суддя - доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову

Київського апеляційного суду від 25 квітня 2025 року у справі за заявою

ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше

50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про визнання судового наказу від 16 грудня 2024 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва у справі N? 755/21849/24 таким, що не підлягає до

виконання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року, заяву

ОСОБА_2 повернуто без розгляду з підстав передбачених частиною шостою статті 170 ЦПК України.

Повертаючи без розгляду заяву ОСОБА_2 суд першої інстанції посилаючись на неналежне оформлення заяви вказав на необхідність заявнику звернутись до суду із заявою про зменшення розміру аліментів або із заявою про

перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2025 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року про повернення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню заявникові скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до Дніпровського районного суду

міста Києва.

20 травня 2025 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду

від 25 квітня 2025 року, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Згідно з вимогами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 160 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є особливою формою судового рішення та

одночасно виконавчим документом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну

дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов?язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частини першої статті 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку,

встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ,

може за заявою стягувача або боржника вправити помилку, допущену при його

оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов?язок боржника відсутній повністю чи частково у зв?язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2

посилаючись на положення статей 173 та 432 ЦПК України звернулася до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає до виконання.

Відповідно до частини шостої статті 170 ЦПК України у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

Відтак, під час розгляду заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає до виконання, суд першої інстанції застосувавши до зазначеної заяви положення частини шостої статті 170 ЦПК України дійшов висновку про повернення без розгляду зазначеної заяви з підстав її неналежного оформлення.

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та встановивши, що вона була належним чином подана заявницею до суду, який його видав, навівши при цьому передбачені законом підстави для звернення із такою заявою, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення її без розгляду з підстав неналежного оформлення, при фактичній вказівці на помилковість обраного заявницею способу захисту.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2025 року, оскільки застосовані положення частини шостої статті 170 ЦПК України стосуються повернення неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу, в той час як заява ОСОБА_2 подана з підстав визнання судового наказу таким, що не підлягає до виконання.

Згідно з частиною шостою статті 394 ПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судом, зводяться до переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України, не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES

v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ,

від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не

викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга на зазначене судове рішення є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою, п?ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду

від 25 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає до виконання.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підляга

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара