Справа № 204/6177/25
Провадження № 2/204/3259/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про направлення справи за підсудністю

23 червня 2025 року м. Дніпро

Суддя Чечелівського районного суду міста Дніпра Чапала Г.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

До Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь кошти у сумі 13970,00 грн., відшкодування збитків у сумі 7937,80 грн., інфляційні втрати в сумі 9015,15 грн. і 3% річних у сумі 1770,88 грн., а також стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в сумі 6985,00 грн.

Вирішуючи питання відкриття провадження у справі судом враховується наступне.

За загальним правилом, встановленим ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У той же час законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача (альтернативна підсудність), зокрема, ч. 5 ст. 28 ЦПК України, на яку посилається позивач, передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», для цілей застосування законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбала, замовила, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Натомість, звертаючись із позовною заявою «про захист прав споживачів», та користуючись з цих підстав правилами альтернативної підсудності, позивач не наводить обставин, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем склались правовідносини як між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, не визначає, яке саме право споживача було порушено відповідачем.

Замість цього позивач вказує, що внаслідок шахрайських дій вчинених невідомими особами від імені фінансової організації «Траст Макворі Кепітал», невідомі шахраї, використовуючи програму «AnyDesk» отримали доступ до керування належними позивачу рахунками в системі «Приват24» та шляхом віддаленого доступу до її мобільного телефону перечислили належні позивачу грошові кошти на рахунки третіх осіб, зокрема на рахунок відповідача.

Також в позовній заяві позивач зазначає, що з відповідачем ОСОБА_2 вона ніколи не зустрічалася та не спілкувалася, у неї з ним ніколи не було і немає жодних домовленостей (угод, договорів тощо), жодних послуг відповідач їй не надавав.

Відтак, суд не вбачає жодних ознак наявності між позивачем та відповідачем правових відносин як між споживачем та надавачем послуг, відповідно до норм Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку із чим обрання підсудності за місцем зареєстрованого проживання позивача із посиланням на ці обставини носить штучний характер.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що норми ч. 5 ст. 28 ЦПК України у цій справі не підлягають застосуванню.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Заводського районного суду міста Миколаєва.

Таким чином у позивача відсутні процесуальні підстави для подання даного позову за зареєстрованим місцем свого проживання чи перебування або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (ст. 378, п. 6 ч. 1 ст. 411 ЦПК України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За наведених обставин, позовна заява повинна бути за територіальною юрисдикцією (підсудністю) передана на розгляд до Заводського районного суду міста Миколаєва.

Керуючись ст. 27, ст. 31 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів передати для розгляду за підсудністю до Заводського районного суду міста Миколаєва (Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Радісна, 3).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя