ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1785/25 Справа № 175/1482/20 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2024 року про забезпечення позову у складі судді Озерянської Ж.М. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Наше майбутнє» про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Наше майбутнє» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, пред`явленим до ОСОБА_3 , визначивши третіми особами ОСОБА_4 та ТОВ Наше майбутнє, на предмет поділу майна подружжя шляхом визнання за ним права власності на нерухоме майно з припинення права спільної сумісної власності подружжя (вид. мат. а.с. 1-4).

У серпні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , визначивши третьою особою ОСОБА_4 , на предмет поділу майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на нерухоме майно. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 просила відмовити у повному обсязі (вид. мат. а.с. 61-67).

У листопаді 2020 року третя особа ОСОБА_4 подав позов із самостійними вимогами на предмет поділу майна подружжя та просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку грошові кошти у розмірі 24000 доларів США, що на момент подання позовної заяви становить 686 400 грн, за придбаний у нього відповідачами автомобіль BMW X3, 2015 року випуску, двигун дизельний об`ємом 1995 куб.м., колір білий, державний номер НОМЕР_1 , що є предметом поділу як первісного, так і зустрічного позовів (вид. мат. а.с.108-113).

У жовтні 2024 представник ОСОБА_3 - адвокат Литовченко Д.С. подав заяву про забезпечення зустрічного позову, яку мотивував тим, що в процесі розгляду справи ОСОБА_2 відчужив автомобіль BMW X5, 2011 року випуску, двигун дизельний об`ємом 2993 куб.м., колір сірий, державний номер НОМЕР_2 , що є предметом поділу майна подружжя та станом на тепер його власником є ОСОБА_1 . Зазначив, що такі дії ОСОБА_2 можуть істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання позитивного судового рішення по суті спору. За таких обставин, на підставі ст. 149-151 ЦПК України, просив заборонити власнику рухомого майна ОСОБА_1 та будь-яким особам, у тому числі, працівникам Головного сервісного центру МВС та Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС, територіальним сервісним центрам МВС, приватним та державним нотаріусам, суб`єктам державної реєстрації, підприємствам, організаціям, установам, біржам, державним реєстраторам, вчиняти будь-які дії щодо відчуження зазначеного транспортного засобу (вид. мат. а.с.40-43).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2024 року заяву представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ТОВ «Наше майбутнє.» про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «Наше майбутнє.» про стягнення грошових коштів, задоволено.

Заборонено власнику рухомого майна ОСОБА_1 та будь-яким особам, в тому числі працівникам Головного сервісного центру МВС та Регіональних сервісних центрів ГСЦ МВС та Територіальних сервісних центрів РСЦ ГСЦ МВС, приватним та державним нотаріусам, суб`єктам державної реєстрації, підприємствам, організаціям, установам, біржам, державним реєстраторам, вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу: автомобіля BMW-X5, 2011 року випуску, двигун дизельний об`ємом 2993 куб. см., колір сірий, VIN НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Ухвала суду мотивованими тим, що такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, забезпечить запобігання ухилення від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог, зазначивши при цьому, що власник майна ОСОБА_1 , якій відчужений спірний автомобіль, не позбавляється можливості володіти та користуватись спірним майном (вид. мат. а.с. 48-50).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, у листопаді 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку у травні 2025 року уточнила, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення зустрічного позову в повному обсязі (вид. мат. а.с. 127-130, 150-154).

Інші учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзивів на апеляційну скаргу не подавали, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з огляду на таке.

Суд першої інстанції, застосовуючи положення ст. 149-150, 151, 153 ЦПК України, наголосив, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд першої інстанції наголосив, що представник позивача за зустрічним позовом в обґрунтування своєї заяви зазначив, що існує ризик істотного ускладнення виконання майбутнього рішення суду, оскільки власник майна ОСОБА_1 може вчиняти дії щодо відчуження майна яке перебуває у її власності та є предметом спору.

Разом з тим, суд врахував, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу, тому, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, дійшов висновку про обґрунтованість наведених у заяві про забезпечення позову доводів.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частини перша й друга статті 149 ЦПК України).

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особи, які беруть участь у справі, мають можливість уникнути реальних ризиків утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечений судовий захист законних прав, свобод та інтересів цих осіб. Важливим є об`єктивне існування таких ризиків, а також те, що застосування заходів забезпечення позову дійсно необхідне, що без їхнього застосування права, свободи та законні інтереси заявника клопотання будуть порушені, що підтверджують належні та допустимі докази. Також важливо, щоб цей заявник не мав на меті зловживання процесуальними правами та порушення законних прав іншого учасника справи, до якого мають бути застосовані зазначені заходи. Його метою має бути створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, механізм забезпечення позову передбачає, що учасники спору повинні: належно обґрунтувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову; зазначити обставини, які засвідчують те, що невжиття такого заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтвердити такі обставини належними та допустимими доказами (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі №914/1570/20).

Заходи забезпечення позову суд вживає для того, щоб гарантувати виконання його можливого рішення. Такі заходи належить застосовувати лише за необхідності, оскільки безпідставне звернення до них може зумовити порушення прав та законних інтересів інших осіб, зокрема учасників справи. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має: з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження його вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що у сторін дійсно є спір й існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; встановити обсяг позовних вимог, дані про відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, цим вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття відповідних заходів із тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування останніх зумовлюється обставинами справи, за яких незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо його застосування забезпечує: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17).

Так, колегією суддів встановлено, що автомобіль BMW-X5, 2011 року випуску, двигун дизельний об`ємом 2993 куб. см., колір сірий, VIN НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, наданого у копії (вид. мат. а.с.45).

Колегія суддів відзначає, що на момент подання заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 було відомо про перехід права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 на спірний автомобіль.

Колегія суддів наголошує, що, виходячи з усталеної судової практики та положень ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються в рамках предмету спору, який виник між сторонами цього спору, якими, в даному випадку, є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ТОВ Наше майбутнє, за для можливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками.

Колегія суддів, приймаючи доводи скаржника про те, що власником спірного автомобіля на момент ухвалення судового рішення, що оскаржується, є ОСОБА_1 , наголошує, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану ухвалу про обмеження майнових прав особи, яка не є учасником у справі, не залучалась до участі у справі та до неї не заявлено як за первісним, так і за зустрічним позовом жодної позовної вимоги, що виключає можливість вжиття заходів щодо її майна, чого суд першої інстанції не врахував.

Також колегія суддів наголошує, погоджуючись із доводами скаржника, що суд першої інстанції не дослідив, у який саме спосіб може бути унеможливлено чи істотно утруднено виконання рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог, враховуючи, що спірне майно вже має іншого власника, до якого вимоги не пред`являлись.

Виходячи з викладеного, встановивши, що між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не існує спору щодо автомобіля BMW-X5, 2011 року випуску, двигун дизельний об`ємом 2993 куб. см., колір сірий, VIN НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; ОСОБА_1 не є учасником цієї справи та до неї позовні вимоги ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_4 не пред`являлись, - колегія суддів вважає, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову за заявою ОСОБА_3 відсутні, що сторонами у справі не спростовано.

Згідно з п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи встановлення колегією суддів порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо незалучення ОСОБА_1 учасником справи, вжиття заходів забезпечення позову, в силу ст. 149-151 ЦПК України, щодо її майна, колегія суддів доходить висновку про застосування положень ст. 376 ЦПК України та скасування ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2024 року про забезпечення позову з відмовою у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - адвоката Литовченко Д.С.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2024 року про забезпечення позову скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 11 червня 2025 року.

Повний текст постанови складено 17 червня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна