ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1662/23 Номер провадження 22-ц/814/1131/25Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача Савченко О.О.

представник відповідача адвокат Тропіна О.М.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Тропіної Олени Миколаївни

та апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 листопада 2024 року, ухвалене суддею Тесленко Т.В., повний текст рішення складено 15 листопада 2024 року

у справі за позовом заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Горішньоплавнівської міської об`єднаної територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 , про скасування записів про державну реєстрацію права приватної власності, зобов`язання повернути гідротехнічні споруди, -

В С Т А Н О В И В:

29.09.2023 до Кобеляцького районного суду Полтавської області за підсудністю з Комсомольського міського суду Полтавської області надійшла позовна заява заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Горішньоплавнівської міської об`єднаної територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про скасування записів про державну реєстрацію права приватної власності, зобов`язання повернути гідротехнічні споруди, в якому просив суд: - скасувати запис про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - запис № 47 в книзі ОН-1 щодо реєстрації за ОСОБА_1 будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75 138,4 кв.м., реєстраційний номер майна 6522857, з одночасним припиненням права власності; - скасувати запис про державну реєстрацію об`єкта нерухомості реєстраційний номер нерухомого майна 6522857; - зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь держави Україна в особі Горішньоплавнівської міської ради () гідротехнічні споруди - земляну дамбу, насосну станцію та бункерний склад кормів, які знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею 75 138,4 кв.м., у власність держави в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району шляхом підписання акту приймання - передачі; - стягнути з відповідача на користь Полтавської обласної прокуратури судовий збір за подання позову.

Позовні вимоги мотивовані тим, що гідротехнічні споруди - дамба земляна, насосна станція і бункерний склад кормів є державним майном, яке набуте у приватну власність всупереч вимог ст. 317-318, 324, 326 Цивільного кодексу України. Держава зберегла за собою володіння гідротехнічними спорудами згідно з чинним законодавством, а власник-відповідач чинить перешкоди Державі у володінні майном.

Державну реєстрацію права власності на гідротехнічні споруди за ОСОБА_1 здійснено на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2005, укладеного між ПСП «Маяк» та ОСОБА_1 , про продаж насосної станції, загальною площею 120,4 кв.м, складу кормів ставка, загальною площею 18, 00 кв.м. та гідротехнічної споруди ставка, загальною площею 75 000,0 кв.м., за 54 390 грн. Об`єкт зареєстровано за реєстраційним номером: 6522857. ПСП «Маяк» отримав гідротехнічні споруди за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 21.09.2004, укладеного між ВАТ «Полтаварибгосп» та ПСП «Маяк». У свою чергу, ВАТ «Полтаварибгосп» утворено Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна по Полтавській області №26-АТ від 21.01.1998 та Наказом №15ІПр від 03.06.2004 затверджено перелік нерухомого майна, переданого у власність ВАТ «Полтаварибгосп». Пунктами 86,87 вищевказаного переліку у власність ВАТ «Полтаварибгосп» передано - гідротехнічну споруду (земляна дамба), насосну станцію та бункерний склад кормів за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на спірну гідротехнічну споруду, її єдиною технічною характеристикою вказано будівлі та споруди, а місцем розташування визначено Полтавська область, Кобеляцький район, с. Григоро-Бригадирівка, вулиця Лісова, 1. Згідно Паспорту водного об`єкта Григоро-Бригадирівське водосховище, площею 142,1924 га, водний об`єкт розташовано за межами с. Григоро-Бригадирівка Кобеляцького району, відомча приналежність гідровузла - приватна, розпорядник гідротехнічних споруд - ФОП ОСОБА_1 23.03.2009 між Кобеляцькою районною державною адміністрацією Полтавської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди землі №111, згідно якого передано в оренду земельну ділянку для земель водогосподарського призначення (рибогосподарського виробництва) на території за межами населеного пункту на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького (на даний час Кременчуцького) району, загальною площею 170,00 га, кадастровий номер :00:007:0096, терміном на 49 років. Договір оренди земельної ділянки зареєстровано у Кобеляцькому районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.06.2009 за №01. У подальшому 24.12.2009 між Кобеляцькою районною державною адміністрацією Полтавської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди водного об`єкту №1 від 24.12.2009, за яким останньому передано в строкове платне користування водний об`єкт площею водного дзеркала 139,9 га, який розташований на землях Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького (на даний час Полтавського) району Полтавської області з метою риборозведення, вирощення і вилову риби. Водний об`єкт розташовано на землях Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району і гідротехнічна споруда є власністю ОСОБА_1 . Згідно технічного паспорту від 05.02.2004 на насосну станцію, бункерний склад кормів, дамбу - власником є громадянин ОСОБА_1 . У межах земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером :00:007:0098 знаходиться водойма - Григоро-Бригадирівське водосховище площею 142,1924 га, яка, як і її складові частини - гідротехнічні споруди, не можуть перебувати у приватній власності, що передбачено частиною другої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна». Згідно з експертним висновком «Про рибницький ставок як комплексну гідротехнічну споруду та цілісну виробничу одиницю, що знаходиться на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області» від 04.08.2008, виготовленого Українським державним інститутом по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості «Укррибпроект» Державного комітету рибного господарства України: п. 2 - Григоро-Бригадирівський натуральний рибницький ставок є комплексною гідротехнічною спорудою та цілісною виробничою одиницею і за чинними нормативно-правовими актами повинен кваліфікуватися як цілісний майновий комплекс; п. 3 - фізична-особа підприємець ОСОБА_1 у 2005 офіційно придбав у приватну власність гідротехнічні споруди (дамбу ґрунтову, насосну станцію, бункерний склад кормів). Тобто, ґрунтова дамба, насосна станція, букерний склад кормів є гідротехнічними спорудами та цілісною виробничою одиницею з штучною водоймою (водосховищем). Такий висновок зроблений експертом на підставі нормативного акту з будівництва «Відомчі норми технологічного і будівельного проектування підприємств по вирощуванню товарної риби та відтворення рибних запасів», затвердженого наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.03.2000 №27, для рибницьких підприємств або нагульних рибницьких ставків не передбачено поділ основних виробничих фондів (засобів) на окремі групи та їх незалежне функціонування, оскільки рибоводні технологічні процеси є взаємопов`язаними між собою у процесі вирощування товарної риби, причому за дволітнім або трилітнім циклом в умовах його виробництва. Спірні гідротехнічні споруди (земляна дамба, насосна станція та бункерний склад кормів) належить державі як складова частина водосховища (ставка) та земельної ділянки під ним у відповідності до статті 1 Водного кодексу України та статті 1 Закону України «Про аквакультуру» (2012р.). Згідно п. 9.1.18 Наказу Державного комітету України у справах містобудування і архітектури "Про затвердження Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів" від 19.12.1995 №252 (чинної на момент реєстрації права власності) - гідротехнічні споруди - споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувані промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд. Таким чином гідротехнічні споруди призначені для управління водними ресурсами, а отже вони не можуть бути окремим об`єктом права власності, оскільки є приналежністю (складовою частиною речі) та слідує за головною. Григоро-Бригадирівське водосховище, площею 142,1924 га, розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :00:007:0098, яка завжди перебувала у власності держави, право власності оформлене належним чином та земельна ділянка з водним об`єктом на ній ніколи не вибувала з власності Держави та право власності Держави на вказані об`єкти ніким не оспорювалося, а отже, гідротехнічні споруди для управління Григоро-Бригадирівським водосховищем як приналежні складові, які слідують за головною, не вибували з власності держави. Право власності на гідротехнічні споруди зареєстровано та належним чином оформлено разом під час реєстрації права власності на земельну ділянку під водним об`єктом. Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта (ч. 5 ст. 51 Водного кодексу України). Порядок розроблення та форма паспорта затверджені наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 18.03.2013 № 99.

Наявний у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права приватної власності на оспорювані об`єкти нерухомого майна гідротехнічні споруди за реєстраційним номером 47 в Книзі ОН-1 є способом заволодіння майном, що не відбувся, тому скасування державної реєстрації права власності у даному випадку є належним способом захисту власності держави.

Доводи щодо нікчемності Наказу №151Пр Регіонального відділення по Полтавській області Фонду Державного майна України від 03.06.2004 «Про затвердження переліку нерухомого майна, переданого у власність Відкритому акціонерному товариству «Полтаварибгосп», договору купівлі-продажу від 21.09.2004, договору купівлі-продажу, укладеного 14.04.2005 між ПСП «Маяк» та ОСОБА_1 , грунтуються на вимогах ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України, а також ч. 2 ст. 208 ГК України. Враховуючи, що гідротехнічні споруди, які були предметом наказу №15ІПр Регіонального відділення по Полтавській області Фонду Державного майна України та предметом договорів купівлі продажу 2004, 2005 років, не є окремою самостійною річчю, а є приналежною річчю Григоро-Бригадирівського водосховища, які слідують за головною, доґовори купівлі- продажу такої речі є нікчемними в силу закону, адже головна річ не була предметом договорів купівлі продажу та предметом Наказу №15ІПр. Вказує, що Наказ №151Пр також не відповідає ч.2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» (1992р.) - приватизації не підлягають об`єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. Загальнодержавне значення мають, в тому числі, водосховища і водогосподарські канали комплексного призначення, міжгосподарські меліоративні системи, гідротехнічні захисні споруди (чинний на момент прийняття рішення про приватизацію). Кременчуцькою окружною прокуратурою не ставиться питання про визнання Наказу №151Пр Регіонального відділення по Полтавській області Фонду Державного майна України від 03.06.2004 «Про затвердження переліку нерухомого майна, переданого у власність відкритому акціонерному товариству «Полтаварибгосп», договору купівлі-продажу від 21.09.2004, договору купівлі-продажу, укладеного 14.04.2005, між ПСП «Маяк» та ОСОБА_1 , незаконними в судовому порядку, адже вони є незаконними в силу закону - нікчемні. Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (пункт 69). Такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (пункт 70). Постанова ВП ВС від 04.06.2019 у справі №916/3156/17.

Підстави вважати, що договори купівлі-продажу є не укладеними, грунтуються на вимогах ч. 1 ст. 202, ч.1 ст. 205,207 ЦК України та ч. 8 ст. 181 ГК України, ч. 1 ст. 638 ЦК України. Зокрема, зі змісту договору купівлі-продажу від 21.09.2004 неможливо ідентифікувати, яка саме гідротехнічна споруда є його предметом. При укладанні договорів купівлі-продажу від 21.09.2004 та 14.04.2005 сторони не узгодили всіх істотних умов, а саме не визначили, яке саме майно є його предметом, що вказує на те, що договори відповідно до вимог ЦК, які були чинними на момент укладання оспорюваного договору, є невчиненим (неукладеним). Виходячи з вказаного, прокуратура не ставить питання про скасування вищевказаних договорів купівлі-продажу, адже вони не відповідають чинному законодавству, не містять істотні умови договору, а саме, не визначено предмет договору, та, відповідно, дані договори є неукладеними.

Вказує, що скасування державної реєстрації права власності як належний спосіб захисту в негаторному позові, грунтується положеннях Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно із ст. 1, 4 Водного кодексу України, водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт); до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Гідроспоруда - це узагальнююча назва усіх споруд, які служать для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливою дією вод (греблі, дамби, водопідпірні споруди, водоскиди, водовипуски, водозабірні споруди та ін.) і є єдиним цілим з водоймою і їх функціонування (використання) без гідроспоруд не можливе, тобто вони є складовими (невід`ємною частиною) водойми. Відповідно до статті 186 Цивільного кодексу України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому, є залежною від головної речі і має допоміжний статус. За загальним правилом приналежність наслідує долю головної речі. Визначення речі приналежністю визначається її природними властивостями, а також характером відносин, що виникають з приводу господарського призначення речі. І приналежність, і головна річ є фізично самостійними речами, але головна річ має самостійне значення, а приналежність - допоміжне і служить найбільш повному і найкращому використанню головної речі. Головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, а тому вони розглядаються як одна річ. Отже, аналізуючи вищезазначені положення норм чинного законодавства України, державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та якому притаманні характеристики, значення яких є обов`язковим для внесення до Державного реєстру прав під час проведення державної реєстрації. Відтак, дамба, гребля, водоскиди не наділені всіма тими технічними характеристиками, інформація про які підлягає обов`язковому внесенню до Державного реєстру прав. Державою було зареєстровано за собою право на земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0098 та відповідно і на приналежну річ - гідротехнічні споруди. Оспорюваний об`єкт незаконно зареєстровано за реєстраційним номером майна: 6522857 тип об`єкта - будівлі та споруди (надалі - спірні гідротехнічні споруди), адже реєструючи право власності на голову річ - земельну ділянку, держава оформила за собою і право власності на приналежну річ - гідротехнічні споруди. Тому не можуть визнаватись дійсними права власності на майно, яке вже було зареєстровано за державою, а також не могла проводитися їх державна реєстрація на підставі Наказу № 151Пр від 03.06.2004 та договорів купівлі-продажу від 21.09.2004 та 14.14.2005. Реєстрація права власності на гідротехнічні споруди (земляну дамбу, насосну станцію та бункерний склад кормів) у порушує право власності держави. Набуття речових прав на такі об`єкти потрібно розглядати, як порушення права власності держави не пов`язане з позбавленням володіння. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути відповідний об`єкт слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав їх законного володільця, що у узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного суду (п.п. 45, 46 постанови від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц).

Вказує, що відповідачу було відомо про те, що водний об`єкт, (вода, земельна ділянка під водним об`єктом), який знаходиться с. Григоро-Бригадирівка Кобеляцький район Полтавської, та у межах якого розміщені гідротехнічні споруди, перебуває у власності держави, адже земельна ділянка та водний об`єкт передано останньому на підставі договорів оренди. Вказує, що належним способом захисту права власності держави у даному випадку є пред`явлення на підставі ст. 391 ЦК України вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання шляхом позбавлення відповідача права користування та розпорядження гідротехнічною спорудою на Григоро-Бригадирівському водосховищі, скасування права власності на оспорювані об`єкти нерухомого майна гідротехнічні споруди за реєстраційним номером 47 в Книзі ОН-1. Факт порушення зазначених прав держави залишився без належного реагування Горішньоплавнівською міської радою Кременчуцького району. Враховуючи те, що відповідно до перехідних положень Земельного кодексу України земельна ділянка водного фонду, на якій розташовано гідротехнічні споруди, на даний час перебуває у розпорядженні Горішньоплавнівської ОТГ, у зв`язку з чим державу в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району неправомірно обмежено у праві розпорядження державним майном, яке не може передаватись у приватну власність.

Щодо о бґрунтування статусу позивача Горішньоплавнівської територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, вказує, що на виконання окремого доручення з 01.08.2016 проводилися перевірки відомостей Державного земельного кадастру (далі ДЗК), які станом на 01.01.2013 були перенесені з державного реєстру земель до ДЗК, на відповідність Наказу №174 від 02.07.2003 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель» та Постанови КМУ № 1021 від 09.09.2009 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі». При перевірці на достовірність та повноту відомостей наявної в ДЗК земельної ділянки за кадастровим номером :00:007:0096 було виявлено відсутність конкретної інформації про власника та користувача даної земельної ділянки, даних про оренду, в результаті чого її було перенесено до архівного шару. Усунувши всі вищезазначені недоліки та у відповідності до Закону України «Про Державний земельний кадастр» Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень, де п. 4 передбачено, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами, земельну ділянку за адресою: Полтавська область Кобеляцький район, Григоро-Бригадирівська сільська рада, внесено до ДЗК, відповідно до Постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру», в результаті чого змінено (переприсвоєно) кадастровий номер на :00:007:0098, оскільки попередній :00:007:0096 набув статусу «архівного», в результаті чого повернути його технічно неможливо. Згідно довідки з Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №665/197-20 від 08.09.2020, наданого Головним Управлінням Держгеокадастру у Полтавській області, земельна ділянка площею 170 га, розташована на території Григоро-Бригадирівської сільської ради, з кадастровим номером :00:007:0098, відноситься до земель водного фонду з цільовим призначенням 10.07 - для рибогосподарських потреб. Рішенням Горішньоплавнівської міської ради від 07.07.2020 «Про добровільне приєднання до територіальної громади міста обласного значення» (п. 1) добровільно приєднано Григоро-Бригадирівську сільську територіальну громаду Кобеляцького району Полтавської області до Горішньоплавнівської міської об`єднаної територіальної громади Полтавської області з центром у м. Горішні Плавні та п. 4 цього ж Рішення закріплено вважати Горішньоплавнівську міську раду Полтавської області правонаступником усього майна, прав та обов`язків Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області. Таким чином, з 27.05.2021 законодавчо визначеним власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:007:0098, на якій розміщено оспорювану гідротехнічну споруду, є Горішньоплавнівська міська об`єднана територіальна громада в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Враховуючи, що Горішньоплавнівська міська територіальна громада не є самостійною юридичною особою, прокуратурою заявляється позов в інтересах Горішньоплавнівської міської територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району як уповноваженого органу на представлення інтересів територіальної громади.

Щодо підстав представництва прокурором, зазначає, що належність спірних гідротехнічних споруд до невід`ємних складових частин штучного водного об`єкта (водосховища), які через важливе суспільне значення в силу закону можуть перебувати виключно у державній власності, неможливість відокремленого використання цієї споруди штучної водойми є очевидною для неупередженого спостерігача. Тим більше вказані обставини не могли залишитись поза увагою відповідача та третіх осіб ПСП «Маяк», ВАТ «Полтаварибгосп» та Регіонального фонду державного майна України по Полтавській та Сумських областях, які детально ознайомлені із характеристиками та призначенням спірних гідроспоруд при укладенні договорів щодо її купівлі-продажу. Зазначене безумовно вказує на недобросовісність їх дій при набутті у власність зазначеного майна, відсутність в останніх підстав для законних очікувань його набуття у власність. Відтак, зазначене свідчить про дотримання розумного балансу між їхніми приватними інтересами та суспільним інтересом щодо безоплатного повернення майна державі, яке не може вважатись у зазначеному випадку надмірним та непропорційним матеріальним тягарем. З посиланням на статтю 131-1 Конституції України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Рішення Конституційного Суду України, Рішення Європейського суду з прав людини, постанови Великої Палати Верховного Суду, вказує, що органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, визначено Горішньоплавнівську міську раду Кременчуцького району, яка в силу положень ст.ст. 2,318,324,326 Цивільного кодексу України, ст.ст. 17,59,122-126,134 Земельного кодексу України, ст. 51 Водного кодексу України уповноважена розпоряджатись та управляти відповідно до закону державним майном, зокрема майном - штучною водоймою (водосховищем), що знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :00:007:0098, та звертатися до суду у разі порушення майнових прав держави. Разом з тим, позивачем заходи щодо захисту порушених прав держави не вживаються, у зв`язку з чим у прокурора наявні підстави для звернення із позовом. Кременчуцькою окружною прокуратурою 17.11.2022 за №52-12400 вих-22 до Горішньоплавнінської міської об`єднаної територіальної громади в особі Горішньоплавнінської міської ради скеровано повідомлення в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», яким поінформовано про наявні порушення та запропоновано вжити самостійних заходів на їх усунення шляхом звернення до суду, проте, на вказане повідомлення відповідь не надійшла. Горішньоплавнівську міську раду Кременчуцького району повторно листом №52-3518 вих-23 від 20.03.2023 прокуратурою поінформовано про порушення вимог чинного законодавства та запропоновано вжити відповідних заходів на поновлення. Від Горішньоплавнівської міської ради надійшла відповідь № 03-22/1193/914 від 10.04.2023, згідно якої міська рада зазначає, що територіальна громада не є юридичною особо, а отже, виходячи з приписів процесуальних кодексів, не може бути позивачем в суді. Тобто, виходячи з відповіді, Горішньоплавнівська міська рада Кременчуцького району, яка наділена обов`язком діяти в інтересах територіальної громади, самоусунулася та не вживає жодних заходів на повернення майна у комунальну власність. Оскільки право власності на спірні гідротехнічні споруди, всупереч вимогам діючого законодавства, зареєстровано у 2004, а перехід права власності на вказане нерухоме майно до фізичної особи прямо порушує інтереси Горішньоплавнівської міської територіальної громади Кременчуцького району на належне користування та розпорядження землями водного фонду, які, відповідно до Перехідних положень Земельного кодексу України, з 27.05.2021 перейшли у розпорядження Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району, однак тривалий час (з 2004 по теперішній час) міська рада будь-яких заходів, у т.ч. звернення до суду з відповідною позовною заявою на захист інтересів територіальної громади, не вжила, що вказує на бездіяльність уповноваженого органу у спірних правовідносинах та неналежне виконанням ним визначених законом повноважень.

Щодо строку давності, то позовну вимогу зобов`язати повернути гідротехнічні споруди слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав їх законного володільця, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного суду (п.п. 45, 46 постанови від 07.04.2020у справі № 372/1684/14-ц).

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 листопада 2024 року позов заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Горішньоплавнівської міської об`єднаної територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 , представник відповідача адвокат Тропіна Олена Миколаївна, про скасування записів про державну реєстрацію права приватної власності, зобов`язання повернути гідротехнічні споруди - задоволено.

Скасовано запис про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - запис №47 в книзі ОН-1 щодо реєстрації за ОСОБА_1 будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75138,4 кв.м., реєстраційний номер майна 6522857, з одночасним припиненням права власності.

Скасовано запис про Державну реєстрацію об`єкта нерухомості реєстраційний номер нерухомого майна 6522857.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути на користь держави Україна в особі Горішньоплавнівської міської ради гідротехнічні споруди земляну дамбу, насосну станцію та бункерний склад кормів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75 138,4 кв.м., у власність держави в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району шляхом підписання акту приймання - передачі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури судовий збір за подання позову до суду в сумі 8 052,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що гідротехнічні споруди призначені для управління водними ресурсами, а отже вони не можуть бути окремим об`єктом права власності, оскільки є приналежністю (складовою частиною речі) та слідує за головною. Григоро-Бригадирівське водосховище площею 142,1924 га, розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :00:007:0098, яка завжди перебувала у власності держави, право власності оформлене належним чином та земельна ділянка з водним об`єктом на ній не вибувала з власності Держави та право власності Держави на вказані об`єкти ніким не оспорювалося, а отже гідротехнічні споруди для управління Григоро-Бригадирівським водосховищем, як приналежні складові, які слідують за головною, не вибували з власності держави. Право власності на гідротехнічні споруди зареєстровано та належним чином оформлено разом під час реєстрації права власності на земельну ділянку під водним об`єктом.

Наявний у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права приватної власності на оспорювані об`єкти нерухомого майна гідротехнічні споруди за реєстраційним номером 47 в Книзі ОН-1, є способом заволодіння майном, що не відбувся, тому скасування державної реєстрації права власності в цьому випадку є належним способом захисту власності держави.

Доводи щодо нікчемності Наказу №151Пр Регіонального відділення по Полтавській області Фонду Державного майна України від 03.06.2004 «Про затвердження переліку нерухомого майна, переданого у власність Відкритому акціонерному товариству «Полтаварибгосп», договору купівлі-продажу від 21.09.2004, договору купівлі-продажу, укладеного 14.04.2005 року між ПСП «Маяк» та ОСОБА_1 , то, враховуючи, що гідротехнічні споруди, які були предметом наказу №151Пр Регіонального відділення по Полтавській області Фонду Державного майна України та предметом договорів купівлі продажу 2004, 2005 р.р., не є окремою самостійною річчю, а є приналежною річчю Григоро-Бригадирівського водосховища, які слідують за головною, договори купівлі-продажу такої речі є нікчемними в силу закону, оскільки головна річ не була предметом договорів купівлі- продажу та предметом Наказу № 151Пр.

Крім цього, Наказ №151Пр не відповідає ч.2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» (1992р.), зокрема, приватизації не підлягають об`єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. Загальнодержавне значення мають в тому числі водосховища і водогосподарські канали комплексного призначення, міжгосподарські меліоративні системи, гідротехнічні захисні споруди (чинний на момент прийняття рішення про приватизацію).

Кременчуцькою окружною прокуратурою не ставиться питання про визнання Наказу №151Пр Регіонального відділення по Полтавській області Фонду Державного майна України від 03.06.2004 «Про затвердження переліку нерухомого майна, переданого у власність відкритому акціонерному товариству «Полтаварибгосп», договору купівлі-продажу від 21.09.2004, договору купівлі-продажу, укладеного 14.04.2005 між ПСП «Маяк» та ОСОБА_1 , незаконними у судовому порядку, оскільки вони є незаконними в силу закону - нікчемні.

При укладанні договорів купівлі-продажу від 21.09.2004 та 14.04.2005 сторони не узгодили всіх істотних умов, а саме не визначили, яке саме майно є його предметом, що вказує на те, що зазначені договори відповідно до вимог ЦК, які були чинними на момент укладання оспорюваних договорів, є невчиненими (неукладеними), що узгоджується із усталеною судовою практикою (п. 8 ППВС України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», постанова ВГСУ від 14.07.2005 у справі №14/15), тому прокуратура не ставить питання про скасування вищевказаних договорів купівлі-продажу, т.я. вони не відповідають чинному законодавству, не містять істотні умови договору, а саме не визначено предмет договору, тому, відповідно, дані договори є неукладеними.

Державою було зареєстровано за собою право на земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0098 та, відповідно, і на приналежну річ - гідротехнічні споруди.

Оспорюваний об`єкт незаконно зареєстровано за реєстраційним номером майна: 6522857, тип об`єкта: будівлі та споруди, адже, реєструючи право власності на голову річ - земельну ділянку, держава оформила за собою і право власності на приналежну річ - гідротехнічні споруди, тому не можуть визнаватися дійсними права власності на майно, яке вже було зареєстровано за державою, а також не могла проводитись їх державна реєстрація на підставі Наказу № 151Пр від 03.06.2004 та договорів купівлі-продажу від 21.09.2004 та 14.14.2005.

Реєстрація права власності на гідротехнічні споруди (земляну дамбу, насосну станцію та бункерний склад кормів) порушує право власності держави. Відповідачу було відомо про те, що водний об`єкт, (вода, земельна ділянка під водним об`єктом), який розташований в с. Григоро-Бригадирівка, Кобеляцький район Полтавської, та у межах якого розміщені гідротехнічні споруди, перебуває у власності держави, адже земельна ділянка та водний об`єкт передано останньому на підставі договорів оренди.

Належним способом захисту права власності держави у такому випадку є пред`явлення на підставі ст. 391 ЦК України вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання шляхом позбавлення відповідача права користування та розпорядження гідротехнічною спорудою на Григоро-Бригадирівському водосховищі, скасування права власності на оспорювані об`єкти нерухомого майна гідротехнічні споруди за реєстраційним номером 47 в Книзі ОН-1.

З огляду на незаконність реєстрації таких прав за незаконним набувачем (відповідачем) та відсутність підстав для реєстрації таких прав за їх дійсним власником - державою, на підставі ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» необхідним є пред`явлення вимоги про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису 47 в книзі ОН-1 про реєстрацію за ОСОБА_3 права приватної власності на будівлі і споруди (реєстраційний номер майна 6522857), з одночасним припиненням права власності, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду (п.п. 45, 46 постанови від 12.10.2022 у справі № 689/1034/20-ц).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Тропіна О.М., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким залишити без задоволення позовні вимоги, вирішити питання розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з істотними порушеннями процесуального закону, є необґрунтованим, нелогічним і незрозумілим, має хаотичну структуру, містить помилки в посиланнях на документи, а також відсутній аналіз доказів і правової позиції відповідача. Вказує, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не залучивши до розгляду справи осіб, чиї права та інтереси безпосередньо зачіпаються цим рішенням, а саме 23.10.2023 відповідач заявляв клопотання про залучення до справи в якості третіх осіб ПрАТ «Полтаварибгосп» та ПСП «Маяк», оскільки вказані юридичні особи раніше були власниками спірного майна, а правовідносини, які виникли за їх участі (зокрема, приватизація майна та укладення договорів купівлі -продажу) були предметом судового розгляду. Також в окремому клопотанні від 23.10.2023 відповідач просив залучити Регіональне відділення Фонду державного майна України у Полтавській та Сумській областях, оскільки однією з підстав позову прокурора є доводи про нікчемність, виданих та реалізованих Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Полтавській та Сумській областях, наказів. Вказує, що заявлені клопотання, які мали важливе значення для всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом першої інстанції не розглянуті належним чином. Зазначає, що судом першої інстанції зроблено висновок про нікчемність наказів РВ ФДМУ у Полтавській та Сумській областях без залучення його як учасника справи, а також без залучення до участі у розгляді справи ПрАТ «Полтаварибгосп» та ПСП «Маяк», т.я. суд визнав правочини, вчинені ними, нікчемними та неукладеними. Таким чином, суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, що суперечить положенням статей 51, 53, 54 ЦПК України. Встановлення судом фактів щодо недійсності правочинів, без залучення вказаних осіб позбавило їх можливості подати свої пояснення, надати докази чи спростувати висновки суду щодо правомірності їхніх дій, що є істотним порушенням права на справедливий суд. Суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, поданим відповідачем, та вони залишилися поза увагою суду. У той час, коли докази, надані прокурором, описуються детально. Також вказує, що судом першої інстанції не залучено до участі у розгляді справи осіб, відносно яких суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки: ОСОБА_2 , якій на праві спільної сумісної власності належать спірні гідроспоруди. Суд розглянув справу за умов, що Горішньоплавнівська міська територіальна громада не набула права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0098 та на водний об`єкт, що розташований на неї, як це передбачено ст. 117 та п.24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, а також на спірні об`єкти нерухомого майна, її права та інтереси не є порушеними, тому відсутня правова підстава для звернення за їх захистом до суду, як це передбачено статтями 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України. При цьому, судом не враховані позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах у конкретних справах. Вказує, що суд розглянув справу за позовом прокурора, але не врахував, що прокурор звернувся з позов в інтересах держави, але в особі неналежного власника земельної ділянки, а також, що прокурором не дотримано установленої частинами 3,4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом. Прокурор не обґрунтував та не довів, у чому полягала бездіяльність Горішньоплавнівської міської територіальної громади щодо захисту інтересів держави, з огляду на відсутність у неї належним чином отриманого та зареєстрованого права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0098, належних документів, на підтвердження оренди цієї земельної ділянки, й повноважень для розпорядження землею та захисту тощо. Є безпідставним висновок суду першої інстанції, що підставами для представництва прокурором інтересів держави в суді у цьому випадку є очевидна тривала бездіяльність уповноваженого суб`єкта владних повноважень Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району, яка усвідомлено пасивно бездіє при обізнаності про наявні порушення у період з моменту отримання повідомлення прокурора про стверджуване порушення інтересів держави та до звернення з відповідним позовом до суду. В оспорюваному рішенні, суд першої інстанції робить висновок про нікчемність Наказу № 151Пр у зв`язку з тим, що цей наказ, нібито, не відповідає ч.2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» (1992р.), зокрема, приватизації не підлягають об`єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. Проте, такий висновок суду першої інстанції є поверхневим, зробленим без урахування обставин справи, без обґрунтування відхилення доводів відповідача стосовно цього питання та без будь-якої оцінки доказів, наведених відповідачем, які спростовують такий висновок суду. Суд першої інстанції, визнаючи нікчемним наказ Регіонального відділення по Полтавській області Фонду Державного майна України від 03.06.2004 № 151Пр, не урахував приписи ст. ст. 202-203 ЦК України, а також правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 р. у справі №910/17448/16, що наказ органу владних повноважень не є правочином у розумінні цивільного законодавства України, а є внутрішнім документом, тому він не може визнаватися недійсним або нікчемним, і до нього не можна застосовувати правові наслідки недійсності правочину. Частиною 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» імперативно встановлено, що перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України. Перелік об`єктів, які не підлягають приватизації у зв`язку з їх загальнодержавним значенням, затверджений Постановою Верховної Ради України №88/95-ВР від 03.03.1995, який був чинним на момент видання наказу Регіонального відділення Фонду державного майна по Полтавській області «Про приватизацію відкритого акціонерного товариства «Полтаварибгосп»» від 21.01.1998 №26-АТ. Зазначений перелік серед об`єктів, які не підлягають приватизації у зв`язку з їх загальнодержавним значенням, не містить об`єкт - Полтавське обласне державне сільськогосподарське підприємство «Полтаварибгосп», яке під час приватизації перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Полтаварибгосп», а також гідротехнічні споруди - земляну дамбу, насосну станцію та бункерний склад кормів, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75 138,4 кв.м. Не вказано зазначене Підприємство й у переліку, визначеному Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999 №847-XIV, в редакції, яка була чинною на момент видання наказу Регіонального відділення Фонду державного майна по Полтавській області «Про затвердження переліку нерухомого майна, переданого у власність Відкритого акціонерного товариства «Полтаварибгосп»» від 03.06.2004 №151Пр. Згідно з Наказом Фонду державного майна України по Полтавській області від 25.04.1997 №80-ПР, прийнято рішення про здійснення приватизації державного майна Полтавського обласного державного сільськогосподарсько-рибоводного підприємства «Полтаварибгосп». Суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою те, що в п.11 розділу ІІ Плану приватизації ПОДСРП «Полтаварибгосп» у складі цілісного майнового комплексу цього підприємства зазначено «Ставкове рибогосподарство підприємства, площа землі 170 га, власник землі Григоро-Бригадирівська с/р». Проте, у розділі ІІІ Плану приватизації ПОДСРП «Полтаварибгосп» у підрозділі «Перелік об`єктів, що не підлягає приватизації» відсутні згадки про будь-які ставкові рибогосподарства та гідротехнічні споруди, що не підлягають приватизації. Згідно з п.1 цього наказу, зазначений план, був погоджений з КМ України, відповідно до вимог Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі», що підтверджується листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях від 06.11.2023 №29-16-0.164-5321/15-23 та листом КМ України від 11.01.1998 №26074/53. Вказує, що Наказом Фонду державного майна України по Полтавській області від 21.01.1998 №26-АТ створено ВАТ «Полтаварибгосп», а згідно до Додатку до цього наказу передано до статутного капіталу товариства 41 об`єкт нерухомості, зокрема: «Ставок Григоро-Бригадирівка (п. 37); НС і склад кормів (п.38))». Підтвердженням передачі до статутного фонду ВАТ «Полтаварибгосп» вказаного нерухомого майна є Перелік нерухомого майна, яке приватизоване у складі цілісного майнового комплексу, що є додатком до зазначеного Наказу. Це також підтверджено листом Фонду державного майна України по Полтавській області від 15.11.2023 №13-125-04396, листом ВАТ «Полтаварибгосп» від 11.02.2004 №147. Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області від 03.06.2004 №151Пр, виданим на запит ВАТ «Полтаварибгосп» (лист від 11.02.2004 №147), підтверджено Перелік нерухомого майна, переданого у власність Товариству, в тому числі: гідротехнічні споруди ставка Григоро-Бригадирівка (с. Григоро-Бригадирівка, вул. Лісова, 1/1); насосна станція і склад кормів ставка (с. Григоро-Бригадирівка, вул. Лісова, 1/1). Накази Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області від 21.01.1998 №7-Пр, від 21.01.1998 №26-АТ, від 23.12.2003 №55АТ, від 03.06.2004 №151Пр не визнані протиправними та не скасовані. Будь-яких порушень з боку посадових осіб Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області з питань проведення приватизації Полтавського обласного державного сільськогосподарського рибоводного господарства «Полтаварибгосп» не виявлено, до відповідальності нікого не притягнуто. Це підтверджується листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській області від 31.10.2023 №13- 125-04158. Процедура приватизації Полтавського обласного державного сільськогосподарського-рибоводного господарства «Полтаварибгосп» шляхом перетворення у ВАТ «Полтаварибгосп» проведена згідно з законодавством, яке було чинним у той час. Накази про приватизацію та інші документи підтверджують, що спірні об`єкти нерухомого майна були включені до статутного капіталу ВАТ «Полтаварибгосп» правомірно як елементи цілісного майнового комплексу цього підприємства. Суд дійшов помилкового висновку про захисне значення спірних гідроспоруд без урахування та надання оцінки доказам, які спростовують таку позицію. Зокрема, судом першої інстанції не надано оцінки Технічному висновку про рибницький ставок площею водного дзеркала 142,1924 га, що розташований за межами с. Григоро-Бригадирівка на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області на земельній ділянці з кадастровим номером :00:007:0098, як рибогосподарську технологічну споруду, розробник: Укррибпроект 2024 рік (далі Технічний висновок), а також Висновок експерта №18- 24 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження насосної станції, складу кормів ставка та гідротехнічної споруди ставка, від 22.03.2024, експерт Маківський М.В. Відповідно до висновку експерта №18-24 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження експертом ОСОБА_4 , що досліджуваний водний об`єкт є рибогосподарською технологічною водоймою, за своїм характеристиками та призначенням державне майно Полтавського обласного сільськогосподарсько-рибоводного підприємства «Полтаварибгосп» на момент завершення його приватизації й у наступному при відчудженні на користь ОСОБА_1 : - належало до об`єктів нерухомого майна, що підлягають технічній інвентаризації; - не належало до захисних гідротехнічних споруд, а належало до типу рибницьке господарство; - не відповідало ознакам об`єктів, що мають загально-державне значення. Висновок про віднесення зазначеного водного об`єкту до водосховища, зроблений у Паспорті водного об`єкта Григоро-Бригадирівське водосховище площею 142,1924 га, розташованого за межами с. Григоро-Бригадирівка Григоро-Бригадирівської сільскої ради Коблеяцького району Полтавської області, виготовленого Полтавським обласним управління водних ресурсів на замовлення Полтавської обласної державної адміністрації у 2017, є необґрунтованим, а сам Паспорт розроблений безпідставно і суперечить вимогам «Порядку розроблення паспорта рибогосподарської технологічної водойми», затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 16.12.2013 №742. У своєму рішенні суд першої інстанції, обґрунтовуючи позицію щодо неможливості перебування спірних гідроспоруд у приватній власності, посилається на постанову Великої Палати Верховного суду від 07.04.2020 року у справі № 372/1684/14-ц, проте у цій постанові сформовано правову позицію відносно неможливості заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями). Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Вказує, що така позиція Великої Палати Верховного Суду стосується виключно земельних ділянок водного фонду та не поширюється на будь-яке інше майно, зокрема, на гідротехнічні споруди (враховуючи відсутність законодавчої заборони набуття права власності на гідротехнічні споруди, що не виконують захисну функцію). Також вказує, що у цій постанові суду взагалі не застосовується юридичний термін «правовий статус гідротехнічної споруди», який помилково зазначається позивач, оскільки «правовий статус» може належати лише суб`єкту правовідносин. Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що ОСОБА_5 збережено цілісність об`єкта нерухомого майна (спірних гідротехнічних споруд), а також водного об`єкта (рибогосподарської технологічної водойми) та земельної ділянки, на якій розташовані спірні гідротехнічні споруди, підтвердженням чого є наявність права оренди (володіння та користування) відповідно до договору оренди землі від 23.03.2009 №111 та договору оренди водного об`єкта №1 від 24.12.2009. Прокурором також не враховано, що відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції, що була чинною у період спірних відносин), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Земельна ділянка, на якій були побудовані спірні гідротехнічні споруди, належала ВАТ «Полтаварибгосп» на праві постійного користування з цільовим призначенням «Господарська діяльність», що підтверджується Актом на право постійного користування землею від 05.06.1997 №236 (бланк ІІ-ПЛ №003013), тобто, саме земельна ділянка слідувала за об`єктом нерухомого майна як приналежність за головною річчю. Вказує, що об`єкти нерухомості, які належать ОСОБА_1 , не є захисними гідроспорудами та ніколи не були ними навіть під час передачі від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області до ВАТ «Полтаварибгосп». Жодних доказів, які б спростували це твердження, позивачем не надано. Крім того, враховуючи документи щодо проектування та наступної паспортизації водного об`єкту, в районі якого розташовані об`єкти нерухомості, що належать на праві власності ОСОБА_1 , цим об`єктом є не водосховище, як хибно вважає прокурор, а рибницький ставок. Правовий режим та окремі технічні характеристики водного об`єкту та об`єктів нерухомості, що розташовані на земельній ділянці поряд з ним, були визначені у Паспорті рибницького ставу біля с. Григоро-Бригадирівка Кобеляцького району Полтавської області 2008 арх.№ 55670, виготовленому фахівцями Українського державного інституту по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості «Укррибпроект», Експертному висновку про рибницький ставок як комплексну гідротехнічну споруду та цілісну виробничу одиницю, що знаходиться на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, складеному фахівцями Українського державного інституту по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості «Укррибпроект» від 04.08.2008, Паспорті рибогосподарської технологічної водойми рибного ставка площею 170,0000 га, на лівому березі в заплаві Дніпродзержинського водосховища за межами с. Григоро-Бригадирівка Кобеляцького району Полтавської області, розробленому ТОВ «Рибпромсервіс» та отриманому Управлінням охорони, використання та відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Полтавській області 23.05.2016, Паспорті водного об`єкта «Григоро-Бригадирівське водосховище площею 142,1924 га, розташованого за межами с. Григоро-Бригадирівка на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області», виготовленому за замовленням Полтавської обласної державної адміністрації, узгодженому з Полтавською обласною державною адміністрацією, в особі заступника голови Р.І. Толстого, й погодженому заступником голови Державного агентства з водних ресурсів П. Гвозденко 20.09.2017, Паспорті рибогосподарської технологічної водойми рибного ставка площею 142,1924 га, розташованого за межами с. Григоро-Бригадирівка на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, розробленому ТОВ «Рибпромсервіс», отриманому Управлінням Державного агентства рибного господарства у Полтавській області 22.12.2020. При цьому, у всіх зазначених документах, крім Паспорта водного об`єкта «Григоро-Бригадирівське водосховище площею 142,1924 га, розташованого за межами с. Григоро-Бригадирівка на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області», виготовленому за замовленням Полтавської обласної державної адміністрації, узгодженим з Полтавською обласною державною адміністрацією, в особі заступника голови Р.І. Толстого, й погодженому заступником голови Державного агентства з водних ресурсів П.Гвозденко 20.09.2017, правовий режим водного об`єкта визначений як рибницький ставок (рибогосподарська технологічна водойма), а не як водосховище. Суд першої інстанції залишив поза увагою доводи відповідача про те, що Паспорт водного об`єкта «Григоро-Бригадирівське водосховище площею 142,1924 га, розташованого за межами с. Григоро-Бригадирівка на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області», був виготовлений Полтавським обласним управлінням водних ресурсів за замовленням Полтавської обласної державної адміністрації, без відома та без погодження фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Зазначений паспорт містить недостовірні дані та висновки, які не відповідають приписам чинного законодавства та фактичним обставинам, тому зазначений доказ, з урахуванням припису статті 79 ЦПК України, є недостовірним. Вказує, що водний об`єкт - рибогосподарська технологічна водойма рибний ставок площею 142,1924 га, розташований за межами с. Григоро-Бригадирівка на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (тобто в межах однієї області) відповідно до ч.2 п.1 ст. 5 Водного кодексу України має місцеве значення. Згідно Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №665/197-20 від 08.09.2020, наданого Головним Управлінням Держгеокадастру у Полтавській області, земельна ділянка площею 170 га розташована на території Григоро-Бригадирівської сільської ради з кадастровим номером :00:007:0098 відноситься до земель водного фонду, з цільовим призначенням: 10.07 - для рибогосподарських потреб. Судом першої інстанції не надано оцінку доводам відповідача про те, що у проекті рибницького ставу, розробленому Українським державним інститутом по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості «Укррибпроект» у 1975 під назвою «Нагульний став рибколгоспу ім. Орджонікідзе біля с. Григоро-Бригадирівка Полтавського облрибкомбінату», п.12.2 та п.12.3 Паспорта рибницького ставу біля с. Григоро-Бригадирівка Кобеляцького району Полтавської області 2008 р. арх.№ 55670, спірні об`єкти нерухомості визначені як гідротехнічні споруди, але не захисні, а лінійні (п.12.2 Паспорту) та локальні (п.12.3 Паспорту). Таким чином, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, неправильно застосував норми матеріального права при визначенні правового режиму спірних гідроспоруд, належно не дослідив обставини справи та докази, які підтверджують, що об`єкти нерухомості, які належать ОСОБА_1 , не є захисними гідроспорудами та ніколи не були ними, ні під час передачі від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області до ВАТ «Полтаварибгосп», і використовуються відповідачем у власній господарській діяльності. Також вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права при визначенні договору купівлі продажу від 14.04.2005 року між ПСП «Маяк» та ОСОБА_1 неукладеним. Після завершення приватизації ці об`єкти були правомірно відчужені через укладення договорів купівлі-продажу. Дані правочини мають юридичну силу, відповідають усім вимогам чинного законодавства та не були оскаржені в установленому порядку. В кожному з договорів чітко визначені технічні характеристики спірних об`єктів нерухомості, що, в свою чергу, підкреслює їхню відокремленість і самостійність як об`єктів права власності. При цьому, посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) щодо презумпції правомірності правочину, а також на постанову Верховного Суду від 09.01.2019 у справі № 759/2328/16-ц щодо нікчемності правочину. Зазначає, що норми чинного законодавства у жодному з випадків прямо не передбачають «нікчемності» або «недійсності» договору купівлі-продажу, предметом якого є гідротехнічні споруди, а отже, висновки суду першої інстанції про нікчемність такого договору, є неправомірними. Також зазначає, що посилання суду на неукладеність договору, є необгрунтованим, оскільки факт виконання договору свідчить про існування волевиявлення сторін і узгодження ними умов, що виключає можливість вважати договір неукладеним (Постанова КГС ВС від 24.02.2021, справа №926/2308/19). Також безпідставним є посилання суду першої інстанції на ч. 8 ст. 181 ГК України, яка встановлює, що у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Зазначена норма не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки договори купівлі-продажу між ПСП «Маяк» та ОСОБА_1 не є господарськими договорами, а регулюються нормами ЦК України. Посилання суду на норми, які не регулюють спірні правовідносини, як на обґрунтування своїх висновків, свідчить про неправильне застосування матеріального права, що призвело до хибної оцінки обставин справи та ухвалення необґрунтованого рішення. Вказує, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення зазначає, про те, що скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкти нерухомого майна - дамба земляна, насосна станція і бункерний склад кормів, та вимоги про їх повернення державі, є належним способом захисту в негаторному позові. Проте, така позиція суду першої інстанції суперечить чинному законодавству та сталій судові практиці У даній справі позовні вимоги прокурора, спрямовані на скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на об`єкти нерухомого майна, а також на припинення права власності з подальшим поверненням цих об`єктів державі, не відповідають належному способу захисту прав у межах негаторного позову. Тобто, не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 09.11.2021 у справі №466/8649/16-ц. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Не є належними й ефективними способами захисту вимоги про скасування запису про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - запис № 47 в книзі OH-1 щодо реєстрації за ОСОБА_1 будівель та споруд, які знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею - 75138.4 кв.м, реєстраційний номер майна - 6522857 з одночасним припиненням права власності, а також про скасування запису про Державну реєстрацію об`єкта нерухомості реєстраційний номер нерухомого майна - 6522857. Крім того, у матеріалах справи прокурором не було належним чином обґрунтовано чи доведено існування запису № 47 у книзі OH-1, а також те, ким і коли цей запис було здійснено. Відсутність доказів існування цього запису ставить під сумнів можливість виконання судового рішення у частині скасування зазначеного запису. Суд не визначив, з якої саме підстави, передбаченої статтею 346 Цивільного кодексу України, право власності ОСОБА_1 на зазначені об`єкти нерухомого майна має бути припинено. Відсутність такого мотивування позбавляє рішення суду правової визначеності, що є неприпустимим у контексті принципу верховенства права. Суд помилково визнав порушення з боку ОСОБА_1 цілісності майнового комплексу ставка з гідроспорудами та безпідставно дійшов висновку про порушення ним прав та інтересів Держави, проігнорувавши доводи про добросовісність набуття ОСОБА_1 майна та збереження цільового призначення об`єкта для рибогосподарської діяльності. Судом також не враховано, що ОСОБА_1 зберіг цілісність об`єкта нерухомого майна та забезпечив його використання за цільовим призначенням для рибогосподарської діяльності. ОСОБА_1 виконано всі передбачені законодавством вимоги щодо здійснення рибогосподарської діяльності з використанням належних йому на праві власності об`єктів нерухомого майна: насосної станції загальною площею 120,4 кв.м., складу кормів ставка, загальною площею 18,0 кв.м. та гідротехнічної споруди ставка загальною площею 75 000,0 кв.м. ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується Витягом з ЄДР, в нього є відповідний КВЕД, який є основним 03.22. прісноводне рибництво (аквакультура), земельна ділянка з кадастровим номером :00:007:0098 використовується на підставі договору оренди землі №111 від 23.03.2009 року, водний об`єкт використовується на підставі договору оренди водного об`єкту №1 від 24.12.2009 року. Оскільки право приватної власності на спірні об`єкти нерухомості виникло у ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.2005, укладеного ним з ПСП «Маяк», цей договір не визнаний недійсним, це право вважається набутим правомірно й не може заперечуватися судом та прокурором. Судом не необґрунтовано, яким саме законом за допомогою «текстуальної» недійсності встановлено припис щодо нікчемності оспорюваних правочинів і для визнання яких недійсними не вимагається рішення суду, відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України. Суд не врахував, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна. Прокурором не спростовано, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки набув право на нього у встановлений законом спосіб, не знав та не міг знати, чи законно чи незаконно вибули з власності держави об`єкти нерухомого майна, що ним було придбано за договором купівлі-продажу від 14.10.2005, укладеного між ПСП «Маяк» та ОСОБА_6 . За наявності відповідного рішення органу публічної влади щодо приватизації спірних об`єктів нерухомості, послідуючого відчуження цих об`єктів нерухомості за нотаріально оформленими договорами купівлі-продажу покупцям, з яких останнім є ОСОБА_1 , в останнього виникають правомірні очікування мирно володіти майном. При цьому такі правомірні очікування є об`єктом правового захисту згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України. Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував принцип «належного урядування» та правові позиції, висвітлені як у практиці Верховного Суду, так і Європейського суду з прав людини, щодо недопустимості непропорційного втручання у право мирного володіння майном. Суд першої інстанції неправильно оцінив правомірність обраного позивачем способу захисту, що призвело до хибного висновку щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. З урахуванням предмету позову, який є віндикаційним, а також дати виникнення спірних відносин, відповідно до ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, існують всі обставини для застосування строку загальної позовної давності. Про факт наявності у ОСОБА_1 права власності на спірні об`єкти нерухомого майна держава в особі Полтавської обласної державної адміністрації дізналася 23.02.2018, коли її в якості орендодавця земельної ділянки, кадастровий номер :00:007:0098, визначено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором реєстраційної служби Полтавської області Світлик Я.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39838559 від 23.02.2018 р. Вказує, що з урахуванням підстав та предмету позовних вимог, прокурор намагається застосувати наслідки, нібито, нікчемних правочинів, але, не враховано, що перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання (ч. 3 ст. 261 ЦК України). Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права щодо визначення строку позовної давності, не врахувавши характер спірних правовідносин, обставини їх виникнення та початок перебігу позовної давності. На виконання вимог ч.4 ст. 356 ЦПК України, ОСОБА_1 заперечує проти заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи по суті, оскільки позовні заяви є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу Кременчуцька окружна прокуратура Полтавської області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участь у справі, ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, внести зміни до мотивувальної частини рішення шляхом виключення помилково встановлених фактів, здійснити розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки особи, яку, у порушення норм процесуального права, не було залучено до участі у справі. Вказує, що 24.08.1985 між ОСОБА_1 та нею було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 24.08.1985, серія НОМЕР_1 . Під час шлюбу 14.10.2005 між ПСП «Маяк» та Ващенком укладено договір купівлі-продажу від 14.10.2005, за яким продавець продав, а покупець купив будівлі та споруди, які знаходяться в АДРЕСА_1 номер один, що складаються в цілому з: насосної станції загальною площею 120,4 кв.м., зазначеної в плані під літ. „А", складу кормів-ставка, загальною площею 18,0 кв.м., зазначеного в плані під літ. ,3", гідротехнічних споруд ставка загальною площею 75000,0 кв.м., зазначених в плані під літ. „Д, розташованих на земельній ділянці, яка належить Григоро-Бригадирівській сільській раді Кобеляцького району Полтавської області. Вказані будівлі та споруди були зареєстровані за відповідачем. Рішення щодо придбання цього нерухомого майна було прийняте подружжям спільно з метою покращення майнового стану сім`ї та розвитку спільними зусиллями нового напрямку підприємницької діяльності - риборозведення, в інтересах сім`ї. Для купівлі нерухомого майна із спільного бюджету сім`ї були виділені кошти у сумі 54 390 грн. Таким чином, спірні гідроспоруди є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Також вказує, що суд без залучення до розгляду справи Регіонального відділення по Полтавській області Фонду Державного майна України, Відкритого акціонерного товариства «Полтаварибгосп», ПСП «Маяк», визнав виданий ними акт наказ Регіонального відділення Фонду державного майна по Полтавській області «Про затвердження переліку нерухомого майна, переданого у власність ВАТ «Полтаварибгосп» від 03.06.2004 № 151Пр, та вчинені правочини - договори купівлі- продажу від 21.09.2004, від 14.04.2005, нікчемними. Чим позбавив вказаних юридичних осіб можливості спростувати безпідставно встановлені судом факти та створив умови для можливого стягнення з них суми завданої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнової шкоди. Також зазначає, що наказ Регіонального відділення по Полтавській області Фонду Державного майна України від 03.06.2004 М 151Пр, з урахуванням ст.ст. 202-203 ЦК України, а також правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 р. у справі №910/17448/16, не є правочином у розумінні цивільного законодавства України, а є внутрішнім документом, тому до нього не можна застосовувати правові наслідки недійсності правочину. Вказує, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд з невідомих підстав, без посилання на належні, допустимі докази, встановив, що з 27.05.2021 законодавчо визначеним власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:007:0098, на якій розміщено оспорювану гідротехнічну споруду, нібито на підставі ст. 7 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 17, 59,122-126,134, п.24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, ст. 51 Водного кодексу України, з урахуванням правової позиції, висловленої у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 р. у справі № 917/553/17, від 18.05.2022 р. у справі №140/279/21, є Горішньоплавнівська міська об`єднана територіальна громада в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району. При цьому, суд першої інстанції не погодився з доводами ОСОБА_1 , що власником спірної земельної ділянки є Полтавська обласна державна адміністрація, адже вказане зазначено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, та з цього слідує, що Горішньоплавнівська міська об`єднана територіальна громада не є власником земельної ділянки з кадастровим номером №:00:007:0098. Свою незгоду суд ніяким чином не обґрунтував, а лише зазначив, що оскільки земельна ділянка за Законом є власністю Горішньоплавнівської міської об`єднаної територіальної громади, більше того Горішньоплавніська міська рада Кременчуцького району як власник земельної ділянки може здійснити реєстрацію права власності. Вказує, що прокурором до матеріалів справи не надано доказів наявності рішення Полтавської обласної державної адміністрації про передачу земельної ділянки у комунальну власність, акту приймання-передачі й державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку від держави до територіальної громади. Згідно даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 08.08.2023 р. №341919429, що надана у матеріали справи прокурором, власником земельної ділянки, кадастровий номер :00:007:0098, визначено Державу в особі Полтавської обласної державної адміністрації. Доказів набуття Григоро-Бригадирівською сільською радою прав власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0098, на водний об`єкт, що на ней розташований, та на об`єкти нерухомості, що є предметом цього позову, до матеріалів позову також не надано, оскільки таких доказів не існує. Горішньоплавська міська рада Полтавської області своїм листом від 20.10.2023 №03-22/4230/2687 підтвердила те, що її інтереси жодним чином не порушені, а позовна заява прокурора за своїм змістом, без належним підстав, є протиправним втручанням в інститут права приватної власності, як такий. Тобто права Горішньоплавнівської міської територіальної громади не є порушеними. Оскільки, у Горішньоплавнівської міської територіальної громади відсутнє право на земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0098 та на водний об`єкт, що розташований на неї, а також на спірні об`єкти нерухомого майна, права та інтереси не є порушеними, тому відсутня правова підстава для звернення за їх захистом до суду, як це передбачено статтями 15,16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України. Вказує, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутністю підстав представництва прокурором інтересів держави у цій справі. Виходячи зі змісту позовної заяви та листів Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 26.03.2022 №03-22/766/565, від 12.07.2022 №03-22/1739/1347, Горішньоплавнівська міська рада Полтавської області неодноразово зверталася до Полтавської обласної державної адміністрації з проханням передати документи щодо оренди всіх земельних ділянок, розташованих у межах Горішньоплавнівської міської територіальної громади, орендодавцем якої була Полтавська обласна державна адміністрація, Кобеляцька або Кременчуцька районні державні адміністрації. Проте, на ці звернення ніяких документів та інформації про ці земельні ділянки, в тому числі й про земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0098, надано не було. Зазначені обставини та докази не були досліджені судом першої інстанції та не знайшли свого відображення у тексті судового рішення, що свідчить про неповний та необ`єктивний розгляд справи. Прокурор не обґрунтував та не довів, у чому полягала бездіяльність Горішньоплавнівської міської територіальної громади щодо захисту інтересів держави, з огляду на відсутність у неї належним чином отриманого та зареєстрованого права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0098, належних документів. на підтвердження оренди цієї земельної ділянки, й повноважень для розпорядження землею та захисту тощо. Судом першої інстанції неправильно встановлено факти щодо віднесення водного об`єкту, на якому розташовані спірні гідротехнічні споруди, до водосховища у зв`язку з неналежною оцінкою судом доказів. Суд, з посиланням на Експертний висновок «Про рибницький ставок, як комплексну гідротехнічну споруду та цілісну виробничу одиницю, що розташований на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області» 04.08.2008, виготовлений Українським державним інститутом по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості «Укррибпроект» Державного комітету рибного господарства України, безпідставно встановив, що водний обєкт, на якому розташовані гідротехнічні споруди, належні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є, нібито, водосховищем, а перебування дамби, насосної станції та бункерного складу кормів у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 , нібито, унеможливлює користування вказаними спорудами. Державою для раціонального управління водосховищем та позбавляє розпорядження даними об`єктами Державою, але встановлення факту віднесення водного об`єкту, на якому розташовані спірні гідротехнічні споруди, до водосховища, здійснено судом у наслідок неналежного, повного та не об`єктивного дослідження та оцінки доказів, що є у матеріалах справи, також всупереч встановленим стандартам доказування. Вказує, що в усіх документах, які містяться в матеріалах справи, крім Паспорта водного об`єкта «Григоро-Бригадирівське водосховище площею 142,1924 га, розташованого межами с. Григоро-Бригадирівка на території Григоро-Бригадирівської сільської Кобеляцького району Полтавської області», виготовленого за замовленням Полтавської обласної державної адміністрації, узгодженим з Полтавською обласною державною адміністрацією, в особі заступника голови Р.І. Толстого, й погодженому заступником голови Державного агентства з водних ресурсів П.Гвозденко 20.09.2017, зокрема, висновку судового експерта №18-24, складеному 04.03.2024 судовим експертом Маківським М.В., у Технічному висновку про рибницький ставок площею водного дзеркала 142,1924 га, що розташований за межами с. Григор Бригадирівка Кобеляцького району Полтавської області на земельній ділянці кадастровим номером :00:007:0098, як рибогосподарську технологічну водойму, складеному фахівцями Українського державного інституту по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості «Укррибпроект» 26.01.2024, правовий режим спірного водного об`єкта визначений як рибницький ставок, рибогосподарська технологічна водойма, а не як водосховище. Прокурором не доведено, що земельна ділянка під спірними об`єктом нерухомості виділялася саме для розташування гідротехнічних споруд, тобто для водосховища. Враховуючи документи щодо проектування та наступної паспортизації водного об`єкту, в районі якого розташовані об`єкти нерухомості, що належать на праві власності ОСОБА_1 , цим об`єктом є не водосховище, як хибно вважає прокурор та підтримує суд першої інстанції, а рибогосподарська технологічна водойма (попередня назва рибницький ставок). Звертає увагу на те, що Паспорт водного об`єкта «Григоро-Бригадирівське водосховище площею 142,1924 га, розташованого за межами с. Григоро-Бригадирівка на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області», виготовлений Полтавським обласним управлінням водних ресурсів за замовленням Полтавської обласної державної адміністрації (погоджений заступником голови Державного агентства з водних ресурсів П. Гвозденко 20.09.2017) без відома та без погодження фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , всупереч фактичного призначення цього водного об`єкта, а також у порядку, який передбачений для паспортизації саме водосховища, а не для рибогосподарської технологічної водойми. Інших доказів, які б підтверджували, що водний об`єкт площею 142,1924 га, розташований за межами с. Григоро-Бригадирівка на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, є саме водосховищем прокурором не надано. Судом не досліджено та не надано оцінки наступним доказам: договору оренди водного об`єкта №1 від 24.12.2009, укладеному між Кобеляцькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , де орендуємий водний об`єкт не визначений як водосховище; Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №665/197-20 від 08.09.2020, наданому Головним Управлінням Держгеокадастру у Полтавській області, в якому зазначено, що земельна ділянка площею 170 га розташована на території Григоро-Бригадирівської сільської ради з кадастровим номером :00:007:0098 відноситься до земель водного фонду з цільовим призначенням: 10.07 - для рибогосподарських потреб; Технічному висновку про рибницький ставок площею водного дзеркала 14 га, як рибогосподарську технологічну споруду розробник: Укррибпроект 26.01.2024, який містить висновок, що рибницький ставок, який утворений та використовується внаслідок використання об`єктів нерухомості (насосна загальною площею 120,4 кв.м., склад кормів ставка, загальною площею 18.0 кв. гідротехнічна споруда ставка загальною площею 75 000,0 кв.м.), є рибогосподарською технологічною водоймою, яка не є водосховищем або гідротехнічною захисною спорудою, тобто не має загальнодержавного значення, а комплекс спірних гідротехнічних споруд рибницького ставку за своїм призначенням не належить до за гідротехнічних споруд; листу Державного агентства меліорації та рибного господарства України (Держрибагентства) «Про розгляд звернення» від 01.02.2024 №3-6.1.2-16/644-2% та листу Державного агентства водних ресурсів України (Держводагентства) від 05.02.2024 №642/5/5/11-24, якими визначено, що спірний водний об`єкт - рибницький ставок належить саме до рибогосподарських технологічних водойм та зареєстрований у реєстрі рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) за реєстраційним №160300054. Вказує, що обставини справи №689/1034/20, на підставі якої судом першої інстанції зроблено хибний висновок, значно відрізняються від даної справи №534/1662/23, спірні гідротехнічні споруди у справі №534/1662/23 не мають тих ознак, на підставі яких Верховний Суд у справі №689/1034/20 дійшов висновку про їх приналежність до головної речі. Норми чинного законодавства не передбачають «нікчемності» або «недійсності» договору купівлі-продажу, предметом якого гідротехнічні споруди, а отже, висновки суду першої інстанції про нікчемність договору є неправомірними. Відповідно до Наукового висновку, затвердженого директором Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка Ф.Г. Бурчака НАПрН України, доктором юридичних наук, професором, академіком НАПрН України О. Крупчаном від 20.03.2024 №01-9/1-72, майно Полтавського обласного державного сільськогосподарського-рибоводного господарства «Полтаварибгосп» () та ВАТ «Полтаварибгосп»: насосна станція загальною площею 120,4 кв.м., склад кормів ставка, загальною площею 18,0 кв.м., гідротехнічна споруда ставка, загальною площею 75 000,0 кв.м., на водному об`єкті площею 142,1924 га, розташованому за межами с. Григоро-Бригадирівка на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, у період проведення приватизації з 21.01.1998 по 23.12.2003 можуть виконувати самостійні функції, є відокремленими речами, можуть передаватися без слідування однієї річчі за іншою. Через те, зазначені об`єкти не можуть бути визнані як одна складна річ згідно ст. 188 ЦК України. У договорі, укладеному ВАТ «Полтаварибгосп» з ПСП «Маяк» та договорі купівлі-продажу від 14.10.2005, укладеному між ПСП «Маяк» та ОСОБА_1 наведене майно не визначено як єдиний майновий комплекс, хоча і пов`язано спільним господарським призначенням. Спірні гідротехнічні споруди є окремим об`єктом цивільних прав, відрізняється від водного об`єкту і не є його приналежністю. Звертає увагу, що у зазначеному Науковому висновку, зроблено висновок і щодо правого режиму власності на це майно, а саме, що приписами чинного законодавства на заявлений замовником в експертизі період, умови приватизації, умови договорів купівлі-продажу, а також умови реєстрації за державою Україна земельної ділянки з кадастровим номером :00:007:0098, у період проведення приватизації державного майна ВАТ «Полтаварибгосп» з 21.01.1998 по 23.12.2003, дають підстави стверджувати, що це майно вибуло з власності держави Україна 23.12.2003, тобто у момент закінчення приватизації державного майна «Полтаварибгосп». У подальшому наступне відчуження зазначеного майна за договором купівлі- продажу від 21.09.2004 та за договором купівлі-продажу від 14.10.2005 здійснювалося як майна, що мало режим майна приватної власності. Правовий режим приватної власності порушено не було, нерухоме майно належить ОСОБА_1 на праві приватної власності і не слідують долі земельної ділянки, ані водного об`єкта, оскільки не є приналежністю цих об`єктів. Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до хибного висновку щодо правового режиму спірних гідротехнічних споруд. Позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Суд першої інстанції неправильно оцінив правомірність обраного позивачем способу захисту, що призвело до хибного висновку щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. У даній справі позовні вимоги прокурора не відповідають належному способу захисту прав у межах негаторного позову, оскільки спрямований не на усунення перешкод у здійсненні власності, а на позбавлення відповідача права власності на спірні об`єкти нерухомого майна. Такий підхід суперечить як положенням чинного законодавства, так і правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду, які передбачають чітке розмежування між негаторними та віндикаційними позовами. У цій справі прокурор, посилаючись негаторний характер позову, фактично вдається до прихованої форми віндикаційного позову, метою якого є витребування майна із чужого незаконного володіння, тому позовні вимоги прокурора повинні бути визнані такими, що не відповідають належному сп захисту права, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. З урахуванням предмету позову, який є віндикаційним, а також виникнення спірних відносин, відповідно до ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, існують всі обставини для застосування строку загальної позовної давності. Крім того, ОСОБА_1 як добросовісний користувач своєї власності та орендованого майна, відкрито дбає та використовує його. З урахуванням підстав та предмету позовних вимог, прокурор намагається застосувати наслідки, нібито, нікчемних правочинів, проте, ним не враховано, що перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання (ч.3 ст. 261 ЦК України).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що реалізуючи надані законом повноваження при здійсненні представництва інтересів держави в суді органами прокуратури встановлено, що за ОСОБА_1 28.11.2005 проведено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна гідротехнічну споруду та насосну станцію, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75138,4 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 6522857, на земельній ділянці з кадастровим номером :00:007:0098, про що КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в Книзі ОН-1 зроблено запис № 47 (т.1 а.с. 27).

Спірні гідротехнічні споруди - дамба земляна, насосна станція і бункерний склад кормів є державним майном, яке набуте у приватну власність всупереч вимог ст. 317-318, 324, 326 Цивільного кодексу України. Державне зберегла за собою володіння гідротехнічними спорудами згідно чинного законодавства, а власник-відповідач чинить перешкоди Державі в володінні майном.

Суд першої інстанції встановив, що державну реєстрацію права власності на гідротехнічні споруди за ОСОБА_1 здійснено на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2005, укладеного між ПСП «Маяк» та ОСОБА_1 про продаж насосної станції, загальною площею 120,4 кв.м., складу кормів ставка, загальною площею 18.0 кв.м та гідротехнічної споруди ставка загальною площею 75 000,0 кв.м за 54 390 грн. Об`єкт зареєстровано за реєстраційним номером: 6522857 (т.1 а.с. 57,58).

Не дотримано вимог законодавства і в договорі купівлі-продажу, укладеного 14.04.2005 між ПСП «Маяк» та ОСОБА_1 , де не зазначено, яка саме гідротехнічна споруда стала предметом договору купівлі продажу.

ПСП «Маяк» отримав гідротехнічні споруди за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 21.09.2004, укладеного між ВАТ «Полтаварибгосп» та ПСП « Маяк» (т.1 а.с. 59,60).

Зі змісту договору купівлі-продажу від 21.09.2004 неможливо ідентифікувати, яка саме гідротехнічна споруда є його предметом. Не зазначено ні водного (поверхневого, підземного, технологічного тощо), ні іншого об`єкту до якого вона належить. Не вказано навіть вид гідроспоруди (гребля, водовипуск, свердловина, канал, водозабір, гідромеханічне обладнання тощо).

ВАТ «Полтаварибгосп» утворено Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна по Полтавській області №26-АТ від 21.01.1998 (т.1 а.с. 205-206) та Наказом №151Пр від 03.06.2004 затверджено перелік нерухомого майна, що передане у власність ВАТ «Полтаварибгосп» (т.1 а.с. 211-220).

Пунктами 86,87 вказаного переліку у власність ВАТ «Полтаварибгосп» передано - гідротехнічну споруду (земляна дамба), насосну станцію та бункерний склад кормів за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на спірну гідротехнічну споруду, її єдиною технічною характеристикою вказано будівлі та споруди, а місцем розташування визначено: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 27).

Відповідно до Паспорту водного об`єкта Григоро-Бригадирівське водосховище площею 142,1924 га, водний об`єкт розташовано за межами с. Григоро-Бригадирівка Кобеляцького району, відомча приналежність гідровузла - приватна, розпорядник гідротехнічних споруд ФОП ОСОБА_1 (т.1 а.с. 33-45).

Згідно з п. 1.1. договору оренди водного об`єкту №1 від 24.12.2009, укладеного між Кобеляцькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , орендодавець передає в оренду, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування водний об`єкт площею водного дзеркала 139,9 га. з метою риборозведення, вирощення і вилову риби. Водний об`єкт розташовано на землях Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району і гідротехнічна споруда є власністю ОСОБА_1 (т.1 а.с. 28-32).

Згідно технічного паспорта від 05.02.2004 на виробничий будинок: насосну станцію, бункерний склад кормів, дамбу, АДРЕСА_1 , власником є громадянин ОСОБА_1 (т.1 а.с. 50-52).

У технічному паспорті на нерухоме майно від 05.02.2004 чітко визначено перелік майна, власником якого є ВАТ «Полтаварибгосп», і там відсутнє нерухоме майно з назвою гідротехнічна споруда. Згідно з чинним законодавством поняття гідротехнічні споруди широке та до нього входить і земляна дамба, і насосна станція і бункерний склад кормів тощо.

У межах земельної ділянки водного фонду з кадастровим номером :00:007:0098 знаходиться водойма Григоро-Бригадирівське водосховище, площею 142,1924 га, яка, як і її складові частини гідротехнічні споруди, не можуть перебувати у приватній власності, що передбачено частиною другої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна».

Експертним висновком «Про рибницький ставок, як комплексну гідротехнічну споруду та цілісну виробничу одиницю, що розташований на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області» від 04.08.2008, виготовленим Українським державним інститутом по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості «Укррибпроект» Державного комітету рибного господарства України - п. 2 Григоро-Бригадирівський натуральний рибницький ставок є комплексною гідротехнічною спорудою та цілісною виробничою одиницею, і за чинними нормативно-правовими актами повинен кваліфікуватися як цілісний майновий комплекс та п. 3 фізична-особа підприємець ОСОБА_1 , який у 2005 році офіційно придбав у приватну власність гідротехнічні споруди (дамбу ґрунтову, насосну станцію, бункерний склад кормів) (т.1 а.с. 46-49).

Тобто, ґрунтова дамба, насосна станція, букерний склад кормів є гідротехнічними спорудами та цілісною виробничою одиницею з штучною водоймою (водосховищем).

Такий висновок зроблений експертом на підставі нормативного акту з будівництва «Відомчі норми технологічного і будівельного проектування підприємств по вирощуванню товарної риби та відтворення рибних запасів», затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.03.2000 №27, для рибницьких підприємств або нагульних рибницьких ставків не передбачено поділ основних виробничих фондів (засобів) на окремі групи та їх незалежне функціонування, оскільки рибоводні технологічні процеси є взаємопов`язаними між собою у процесі вирощування товарної риби, причому за дволітнім або трилітнім циклом в умовах його виробництва.

Спірні гідротехнічні споруди (земляна дамба, насосна станція та бункерний склад кормів) належать державі, як складова частина водосховища (ставка) та земельної ділянки під ним за таких підстав.

Відповідно до перехідних положень Земельного кодексу України земельна ділянка водного фонду, на якій розташовано гідротехнічні споруди на цей час перебуває у розпорядженні Горішньоплавнівської ОТГ, у зв`язку з чим державу в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району неправомірно обмежено у праві розпорядження державним майном, яке не може передаватись у приватну власність.

Між Кобеляцькою районною державною адміністрацією Полтавської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 23.03.2009 укладено договір оренди землі №111, згідно якого передано в оренду земельну ділянку для земель водогосподарського призначення (рибогосподарського виробництва) на території за межами населеного пункту на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького (наразі Кременчуцького) району, загальною площею 170,00 га, кадастровий номер :00:007:0096, терміном на 49 років (т.1 а.с. 278).

Договір оренди земельної ділянки зареєстровано у Кобеляцькому районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.06.2009 за № 01.

У подальшому 24.12.2009 між Кобеляцькою районною державною адміністрацією Полтавської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 24.12.2009 укладено договір оренди водного об`єкту №1 від 24.12.2009, за яким останньому передано в строкове платне користування водний об`єкт площею водного дзеркала 139,9 га, який розташований на землях Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького (на цей час Полтавського) району Полтавської області з метою риборозведення, вирощення і вилову риби (т.1 а.с. 112).

На виконання окремого доручення з 01.08.2016 проводилися перевірки відомостей Державного земельного кадастру, які станом на 01.01.2013 були перенесені з Державного реєстру земель до ДЗК, на відповідність Наказу №174 від 02.07.2003 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель» та Постанови КМУ №1021 від 09.09.2009 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі».

При перевірці на достовірність та повноту відомостей наявної в ДЗК земельної ділянки за кадастровим номером :00:007:0096 було виявлено відсутність конкретної інформації про власника та користувача даної земельної ділянки, даних про оренду, в результаті чого її було перенесено до архівного шару. Усунувши всі зазначені вище недоліки та за Законом України «Про Державний земельний кадастр» Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень, де п. 4 передбачено, якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами земельну ділянку за адресою: Полтавська область, Кобеляцький район, Григоро-Бригадирівська сільська рада, внесено до ДЗК, відповідно до Постанови КМУ №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру», в результаті чого змінено (переприсвоєно) кадастровий номер на :00:007:0098, оскільки попередній :00:007:0096 набув статусу «архівного», в результаті чого повернути його технічно неможливо.

Згідно з довідкою Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 665/197-20 від 08.09.2020, наданого Головним Управлінням Держгеокадастру у Полтавській області земельна ділянка площею 170 га, розташована на території Григоро-Бригадирівської сільської ради з кадастровим номером :00:007:0098 відноситься до земель водного фонду з цільовим призначенням 10.07 для рибогосподарських потреб.

Рішенням Горішньоплавнівської міської ради від 07.07.2020 «Про добровільне приєднання до територіальної громади міста обласного значення» п. 1 добровільно приєднано Григоро-Бригадирівську сільську територіальну громаду Кобеляцького району Полтавської області до Горішньоплавнівської міської об`єднаної територіальної громади Полтавської області з центром у м. Горішні Плавні.

Так п. 4 Рішення Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району від 07.07.2020 «Про реорганізацію територіальних громад» закріплено вважати Горішньоплавнівську міську раду Полтавської області правонаступником усього майна, прав та обов`язків Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.

З 27.05.2021 законодавчо визначеним власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:007:0098, на якій розміщено оспорювану гідротехнічну споруду є Горішньоплавнівська міська об`єднана територіальна громада в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району.

Отже, на цей час власником та розпорядником земельної ділянки з кадастровим номером :00:007:0098 та водного об`єкта на ньому з усіма невід`ємними частинами згідно вимог закону є Горішньоплавнівська міська територіальна громада Кременчуцького району Полтавської області.

Суд першої інстанції встановив, що гідротехнічні споруди дамба, насосна станція за своєю суттю, функціоналом та призначенням є захисними гідротехнічними спорудами, адже запобігають шкідливій дії вод.

Доводи сторони відповідача про те, що Полтавське обласне державне сільськогосподарське підприємство «Полтаварибгосп» не входило до переліку підприємств, що не підлягають приватизації, не заслуговують на увагу, оскільки Кременчуцькою окружною прокуратурою не ставиться питання щодо законності чи незаконності приватизації майна «Полтаварибгосп», а лише щодо незаконності включення в перелік приватизованого майна гідротехнічних споруд, які є приналежною річчю Григоро-Бригадирівського водосховища.

Посилання сторони відповідача на п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, згідно якого, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд враховує, що воно набувається на підставах не заборонених законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. Але набуття права власності на гідротехнічні споруди, які є предметом спору, відбулося в порушення вимог Цивільного кодексу України, адже неможливо набути право власності на приналежну річ окремо від головної.

При укладанні договорів купівлі-продажу від 21.09.2004 та 14.04.2005 сторони не узгодили всіх істотних умов, а саме не визначили, яке саме майно є його предметом, що вказує на те, що зазначені договори відповідно до вимог ЦК, які були чинними на момент укладання оспорюваного договору, є невчиненим (неукладеним).

Щодо представництва.

Враховуючи, що Горішньоплавнівська міська територіальна громада не є самостійною юридичною особою, прокуратурою заявляється позов в інтересах Горішньоплавнівської міської територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району, як уповноваженого органу не представлення інтересів територіальної громади.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності та справедливої рівноваги між інтересами держави, у тому числі українського народу в особі держави, та відновлення порушеного порядку управління та розпорядження державною власністю, використання якої пов`язане із задоволенням загальносуспільних інтересів - забезпечення визначеного режиму використання водного об`єкту.

Органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, визначено Горішньоплавнівську міську раду Кременчуцького району, яка в силу положень ст.ст. 2, 318, 324, 326 Цивільного кодексу України, ст.ст. 17, 59, 122-126, 134 Земельного кодексу України, ст. 51 Водного кодексу України уповноважена розпоряджатися та управляти відповідно до закону державним майном, зокрема майном - штучною водоймою (водосховищем), що знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :00:007:0098, та звертатися до суду у разі порушення майнових прав держави.

Разом з тим, позивачем заходи щодо захисту порушених прав держави не вживаються, у зв`язку із чим у прокурора наявні підстави для звернення із позовом.

Так, Кременчуцькою окружною прокуратурою 17.11.2022 за № 52-12400вих-22 до Горішньоплавнінської міської об`єднаної територіальної громади в особі Горішньоплавнінської міської ради скеровано повідомлення в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», яким поінформовано про наявні порушення та запропоновано вжити самостійних заходів на їх усунення шляхом звернення до суду. На вказане повідомлення відповідь не надійшла.

На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокуратурою Горішньоплавнівську міську раду Кременчуцького району повторно листом №52-3518 вих-23 від 20.03.2023 поінформовано про порішення вимог чинного законодавства та запропоновано вжити відповідних заходів на поновлення.

Від Горішньоплавнівської міської ради надійшла відповідь №03-22/1193/914 від 10.04.2023, згідно з якою міська рада зазначає, що територіальна громада не є юридичною особо, а отже, виходячи з приписів процесуальних кодексів, не може бути позивачем в суді.

Тобто, виходячи з відповіді Горішньоплавнівська міська рада Кременчуцького району, яка наділена обов`язком діяти в інтересах територіальної громади, самоусунулася та не вживає жодних заходів на повернення майна в комунальну власність.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт незвернення радою з позовом свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення майна у комунальну власність.

Тривалий час міська рада будь-яких заходів, у тому числі звернення до суду з відповідною позовною заявою на захист інтересів територіальної громади не вжила, що вказує на бездіяльність уповноваженого органу у спірних правовідносинах та неналежне виконанням ним визначених законом повноважень.

Тому, підставами для представництва прокурором інтересів держави в суді у цьому випадку є очевидна тривала бездіяльність уповноваженого суб`єкта владних повноважень Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району, яка усвідомлено пасивно бездіє при обізнаності про наявні порушення у період з моменту отримання повідомлення прокурора про стверджуване порушення інтересів держави та до звернення з відповідним позовом до суду.

Щодо строку позовної давності.

Відповідач у відзиві зазначає, що до спірних правовідносин має бути застосовано строк позовної давності.

Оскільки Кременчуцькою окружною прокуратурою заявлено саме негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав їх законного володільця, строки позовної давності не застосовуються. Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного суду (п.п. 45, 46 постанови від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ст. 1 Водного кодексу України, водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт); водогосподарські системи - комплекс пов`язаних між собою водних об`єктів та гідротехнічних споруд, призначених для управління водними ресурсами; водокористування - використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів); рибництво - штучне розведення і відтворення риби та інших водних живих ресурсів; рибогосподарський водний об`єкт - водний об`єкт (його частина), що використовується для рибогосподарських цілей; водосховище - штучна водойма місткістю більше 1 млн. кубічних метрів, збудована для створення запасу води та регулювання її стоку; ставок - штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів.

Статтею 1 Закону України «Про аквакультуру» (2012р.) гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми (гідротехнічні споруди) об`єкти нерухомого майна (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірноосушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод; рибницьке господарство - єдиний майновий комплекс, до складу якого входить рибогосподарська технологічна водойма або їх комплекс, гідротехнічні споруди, інші споруди (пристрої), будівлі, устаткування, інвентар тощо, земельні ділянки, що призначений для розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури.

Згідно з п. 9.1.18 Наказу Державного комітету України у справах містобудування і архітектури "Про затвердження Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів" від 19.12.1995 N 252 (чинне на момент реєстрації права власності) - Гідротехнічні споруди - споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

Надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта (ч. 5 ст. 51 Водного кодексу України). Порядок розроблення та форма паспорта затверджені наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 18.03.2013 № 99.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.

Окрім того, ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У свою чергу згідно зі статтею 190 ЦК майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За змістом статей 186, 190, 316 ЦК України право власності особи виникає на окрему, самостійну річ, тоді як приналежність не може бути окремим об`єктом права власності, а лише слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 14.02.2018 справа №910/8903/16).

Також не можуть бути самостійними об`єктами права власності окремі із складових частин речі, які при переході права на річ не підлягають відокремленню (ст. 187 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Верховним Судом при розгляді справи 689/1034/20 зроблено висновок про те що, Держава зберегла за собою володіння майном гідротехнічними спорудами, адже гідротехнічна споруда не може бути окремим об`єктом права власності, оскільки є приналежністю (складовою частиною речі) та слідує за головною.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (пункт 69). Такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом (пункт 70). Постанова ВП ВС від 04.06.2019, справа №916/3156/17.

За положенням частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. ст. 2, 19, ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 186, ч. 1 ст. 188 ЦК України, ст. ст. 1,4 Водного кодексу України, п.п. ґ, д ч. 4 ст. 83 ЗК України державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та якому притаманні характеристики, значення яких є обов`язковим для внесення до Державного реєстру прав під час проведення державної реєстрації. Відтак, дамба, гребля, водоскиди не наділені всіма тими технічними характеристиками, інформація про які підлягає обов`язковому внесенню до Державного реєстру прав.

Визначений законом правовий статус гідротехнічної споруди, як невід`ємної частини водойми (водосховища), передбачає її перебування виключно у державній власності та виключає можливість її набуття у приватну власність.

Припинення права власності держави на такі об`єкти є можливим лише у разі внесення змін до закону.

В силу вказаного правового статусу, особливого розташування та характеристик штучних водних об`єктів (водосховище), заволодіння ними громадянами та юридичними особами є неможливим. Тому набуття речових прав на такі об`єкти потрібно розглядати, як порушення права власності держави не пов`язане з позбавленням володіння. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути відповідний об`єкт потрібно розглядати, як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав їх законного володільця. Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного суду (п.п. 45, 46 постанови від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном згідно ст. 391 ЦК України.

Негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, для припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння.

Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, а саме при порушенні насамперед таких правомочностей власника як користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи, що оспорювані гідротехнічні споруди не вибували з власності держави, адже вони є приналежною річчю, яка слідує за головною земельною ділянкою та водним об`єктом, право власності на які зареєстровано за державою, даний позов є негаторним, а належним способом захисту буде вимога повернення оспорюваних гідротехнічних споруд.

Основне завдання гідротехнічних споруд полягає в тому, щоб існуючий природний режим будь-якого водного об`єкта (річки, озера, моря, підземних вод тощо) пристосувати, змінити, перетворити для доцільного й економічного водогосподарського використання і для захисту навколишнього середовища від шкідливої дії вод, створення штучних водних потоків і водойм у випадку, коли природних вод недостатньо для водопостачання або вони взагалі відсутні.

Таким чином, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за обов`язкової наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення цього права.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Водного кодексу України - водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України. Право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт.

За ст. 7 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 17, 59, 122-126, 134, п. 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, ст. 51 Водного кодексу України повноваження розпоряджатись земельними ділянками водного фонду у межах с. Григоро-Бригадирівка Кременчуцького району у тому числі для риборозведення, надано Горішньоплавнівській міській раді Кременчуцького району.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності, на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду зазначає, що у статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наведено дефініцію поняття "державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно з якою державна реєстрація - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація є не підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності із фактом його державної реєстрації не можна. Досліджуючи обставини наявності в особи права власності, насамперед необхідно з`ясувати підстави, з яких особа набула такого права, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, що зумовлює визнання права власності, а не підставою набуття цього права. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/553/17.

Аналогічна думка висловлена у Постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №140/279/21, а саме зазначено, що землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зокрема, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення.

Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством визначено поняття гідротехнічної споруди, та відповідно до Водного кодексу України вказано, що під час експлуатації водних об`єктів вживаються заходи на запобігання шкідливої дії вод зокрема - будівництво гідротехнічних споруд, земляних валів, водоскидів, захисних дамб, водосховищ-регуляторів.

Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У свою чергу згідно зі статтею 190 ЦК майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За змістом статей 186, 190, 316 ЦК України право власності особи виникає на окрему, самостійну річ, тоді як приналежність не може бути окремим об`єктом права власності, а лише слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 14.02.2018 справа №910/8903/16).

Також не можуть бути самостійними об`єктами права власності окремі із складових частин речі, які при переході права на річ не підлягають відокремленню (ст. 187 ЦК України).

Якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ) (частина перша статті 188 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 8 статті 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

За положенням частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є: - скасування запису про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - запис № 47 в книзі ОН-1 щодо реєстрації за ОСОБА_1 будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75 138,4 кв.м, реєстраційний номер майна 6522857, з одночасним припиненням права власності; - скасування запису про державну реєстрацію об`єкта нерухомості реєстраційний номер нерухомого майна 6522857; - зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь держави Україна в особі Горішньоплавнівської міської ради () гідротехнічні споруди - земляну дамбу, насосну станцію та бункерний склад кормів, які знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 , загальною площею 75 138,4 кв.м, у власність держави в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району шляхом підписання акту приймання передачі.

Підставами позову є те, що гідротехнічні споруди призначені для управління водними ресурсами та вони не можуть бути окремим об`єктом права власності, оскільки є приналежністю (складовою частиною речі) та слідує за головною річчю. Григорово-Бригадирівське водосховище площею 142,1924 га, розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :00:007:0098, яка завжди перебувала у власності держави, право власності оформлене належним чином та земельна ділянка з водним об`єктом на ній ніколи не вибувала з власності держави та право власності Держави на вказані об`єкти ніким не оспорювалося, а отже гідротехнічні споруди для управління Григоро-Бригадирівським водосховищем, як приналежні складові, які слідують за головною, не вибували з власності держави.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Щодо приватизації державного майна Полтавського обласного державного сільськогосподарсько-рибоводного господарства «Полтаварибгосп».

Наказом №80-АПР від 25.04.1997 Регіонального відділення по Полтавській області Фонду державного майна України «Про приватизацію державного майна Полтавського обласного державного сільськогосподарсько-рибоводного господарства «Полтаварибгосп» прийнято рішення про приватизацію вказаного підприємства (т.2 а.с. 85).

Наказом Регіонального відділення по Полтавській області Фонду державного майна України від 24.10.1997 №303-ПР затверджено акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Полтавського обласного державного сільськогосподарсько-рибоводного господарства «Полтаварибгосп», згідно пункту 18 якого визначено розмір статутного капіталу акціонерного товариства у розмірі 4 942 844 грн (т.1 а.с. 190).

21.01.1998 затверджено План приватизації Полтавського обласного державного сільськогосподарсько-рибоводного господарства «Полтаварибгосп» (т.2 а.с. 90-99) на виконання листа КМ України від 11.01.1998 про погодження умов приватизації майна вказаного підприємства та затвердження плану його приватизації, погодженого з Держкомрибгоспом та Антимонопольним комітетом (т.2 а.с.103), розділом якого визначено, що статутний капітал створюваного акціонерного товариства становить 4 942 844 грн.

Наказом №26-АТ від 21.01.1998 Регіонального відділення по Полтавській області Фонду державного майна України «Про створення відкритого акціонерного товариства «Полтаварибгосп», перетворено Полтавське обласне державне сільськогосподарськорибоводне господарство «Полтаварибгосп» у відкрите акціонерне товариство «Полтаварибгосп» зі статутним фондом 4 942 844 грн, визначеним згідно Методики оцінки вартості майна під час приватизації, затвердженої постановою КМ України №961 від 15.08.1996. Затверджено Статут відкритого акціонерного товариства «Полтаварибгосп» (т.1 а.с. 205-206).

Згідно наказу №55-АТ від 23.12.2003 Регіонального відділення по Полтавській області Фонду державного майна України «Про завершення приватизації ВАТ «Полтаварибгосп», державну частку у статутному фонді ВАТ «Полтаварибгосп» вважати відсутньою; вартість державної частки у статутному фонді ВАТ у розмірі 14768760 штук, що становить 74,698 відсотків статутного фонду ВАТ «Полтаварибгосп» вважати сплаченою. Частку акцій у розмірі 5 002 616 штук, що становить 25,302 відсотки від статутного фонду ВАТ і яка тимчасового залишилася у державній власності та дорученням КМ України від 21.04.2003 №24682 погоджена до реалізації працівниками Товариства на виплат на 5 років, вважати переданою договором купівлі-продажу від 29.07.2003 №57 юридичній особі ВАТ «Полтаварибгосп» (т.1 а.с. 209-210).

Згідно наказу №151Пр від 03.06.2004 Регіонального відділення по Полтавській області Фонду державного майна України «Про завершення приватизації ВАТ «Полтаварибгосп» затверджено перелік нерухомого майна, переданого у власність відкритого акціонерного товариства «Полтаварибгосп» під час приватизації (т.1 а.с. 211).

У додатку №1 до наказу від 03.06.2004 №151Пр міститься перелік нерухомого майна, переданого до статутного фонду відкритого акціонерного товариства «Полтаварибгосп», в якому зазначені наступні об`єкти: гідротехнічні споруди ставка Григоро-Бригадирівка, місцезнаходження: Кобеляцький район, с. Григоро-Бригадирівка, вул. Лісова, 1/1, інвентарний номер об`єкта 11д, вартістю, яка включена до статутного фонду товариства станом на 01.08.1997 48 805,81; насосна станція і склад кормів-ставка Григоро-Бригадирівка, місцезнаходження: Кобеляцький район, с. Григоро-Бригадирівка, вул. Лісова, 1/2, інвентарний номер об`єкта 12д, вартістю, яка включена до статутного фонду товариства станом на 01.08.1997 22 279,48 (т.1 а.с. 216).

Таким чином, по справі вбачається, що зазначені вище об`єкти, які є спірними; - гідротехнічні споруди ставка Григоро-Бригадирівка, місцезнаходження: Кобеляцький район, с. Григоро-Бригадирівка, вул. Лісова, 1/1, інвентарний номер об`єкта 11д, вартістю 48 805,81 грн; - насосна станція і склад кормів-ставка Григоро-Бригадирівка, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , інвентарний номер об`єкта 12д, вартістю 22 279,48 грн, були включені (з вказаною вартістю станом на 01.08.1997) до статутного фонду ВАТ «Полтаварибгосп», який становив 4 942 844 грн, тобто їх вартість увійшла до статутного фонду при створенні ВАТ «Полтаварибгосп» (т.1 а.с. 216).

05.02.2004 КП «Кременчуцьке МБТІ» виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок: насосна станція, бункерний склад кормів, дамба, за адресою: АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа №4297, реєстровий №1/79 ОН-1/47, власник ВАТ «Полтаварибгосп» (т.2 а.с. 204-207).

При цьому колегія суддів звертає увагу, що на час проведення у 1997-1998 приватизації державного майна Полтавського обласного державного сільськогосподарсько-рибоводного господарства «Полтаварибгосп» та перетворення його у Відкрите акціонерне товариство «Полтаварибгосп», діяв ЦК УРСР 1960, стаття 132 якого передбачала, що приналежністю є річ, призначена служити головній речі і зв`язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або в законі не встановлено інше.

Приватизація державного майна Полтавського обласного державного сільськогосподарсько-рибоводного господарства «Полтаварибгосп» була завершена у грудні 2003.

Після набрання чинності ЦК України з 01.01.2004, стаття 186 ЦК України передбачає, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо переходу у подальшому права власності на спірне нерухоме майно, по справі вбачається наступне.

За договором купівлі-продажу від 21.09.2004, посвідченим державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори Чернявським Ю.В., ВАТ «Полтаварибгосп» (продавець) продав, а ПСП «Маяк» (покупець) придбав будівлі та споруди, які знаходяться в АДРЕСА_1 , номер один, що складається в цілому з насосної станції цегляної, загальною площею 120,4 кв.м, зазначено у плані під літерою «А», складу кормів-ставка, металевого, загальною площею 18,0 кв.м, зазначеного у плані під літерою «Б», гідротехнічні споруди ставка, загальною площею 75 000,00 кв.м, зазначені у плані під літерою «І». Зазначені будівлі та споруди належать продавцю на підставі наказу /26-АТ/ від 31.01.1998 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області; наказу /№55-АТ/ від 23.12.2003 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області; переліку нерухомого майна, переданого до статутного фонду ВАТ «Полтаварибгосп», зареєстрованого Кременчуцьким міським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1 під реєстром №19. Згідно п. 4 цього договору, загальна вартість майна згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.07.2004 №4696712 становить 247 285,90 грн. Згідно п. 5 договору продавець свідчить, що будівлі та споруди до цього моменту, зокрема, до статутного фонду юридичної особи не внесені (т.1 а.с. 59).

Договір купівлі-продажу від 21.09.2004 зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 04.11.2004, що підтверджується відповідним штампом на договорі та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5310641 від 04.11.2004 , реєстраційний номер 6522857 (т.1 а.с. 60).

За договором купівлі-продажу від 14.10.2005, посвідченим приватним нотаріусом Кобеляцького районного нотаріального округу Русняк Л.І., ПСП «Маяк» (продавець) продав, а гр. ОСОБА_1 (покупець) придбав будівлі та споруди, які знаходяться в АДРЕСА_1 , номер один, що складається в цілому з насосної станції цегляної, загальною площею 120,4 кв.м, зазначено у плані під літерою «А», складу кормів-ставка, металевого, загальною площею 18,0 кв.м, зазначеного у плані під літерою «Б», гідротехнічні споруди ставка, загальною площею 75 000,00 кв.м, зазначені у плані під літерою «І», розташованих на земельній ділянці, яка належить Григоро-Бригадирівській сільській раді Кобеляцького району Полтавської області. Згідно п. 2 цього договору, вказані будівлі та споруди належать продавцю на підставі договору купівлі-продажу /ВВМ №368153/, посвідченого державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори Кобеляцького району Полтавської області 21.09.2004 за р.№2-2117, зареєстрованого БТІ в реєстрову книгу №1 за №79. Продаж вчинено за 54 390 грн (т.1 а.с. 57).

Договір купівлі-продажу від 14.10.2005 зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.11.2005, що підтверджується відповідним штампом на договорі та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9088099 від 28.11.2005, реєстраційний номер 6522857 (т.1 а.с. 58).

Таким чином вбачається, що предметами договорів купівлі-продажу від 21.09.2004 та від 14.102005 є об`єкти нерухомого майна, а саме: - насосна станція цегляна, загальною площею 120,4 кв.м, зазначена у плані під літерою «А»; - склад кормів-ставок, металевий, загальною площею 18,0 кв.м, зазначений у плані під літерою «Б»; - гідротехнічні споруди ставка, загальною площею 75 000,00 кв.м, зазначені у плані під літерою «І», які належним чином зареєстровані Кременчуцьким міським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1 під реєстром №19 та значаться у Реєстрі прав власності на нерухоме майно згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 27.07.2022 (т.1 а.с 27).

Щодо правового статусу земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно, то по справі вбачається наступне.

Згідно державного акту на право постійного користування землею, виданого 05.06.1997, серія ІІ-ПЛ №003013, згідно якого Полтавському обласному державному виробничому об`єднанню рибного господарства «Полтаварибгосп» надано у постійне користування 170,0 га землі в межах згідно з планом землекористування, для виробничих потреб, відповідно до рішення виконавчого комітету Григоро-Бригадирівської сільської ради від 11.04.1997. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №236 (т.2 а.с. 81-84).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 06.11.2023, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований 07.03.2003, дата запису: 04.10.2005, виконавчим комітетом Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, види економічної діяльності: 03.22 прісноводне рибництво (аквакультура) (основний) (т.2 а.с. 109-112).

У 2008 Полтавською регіональною філією ДП «Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах» на замовлення ФОП ОСОБА_1 виготовлена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку, кадастровий номер :00:007:0096, ФОП ОСОБА_1 на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (т.2 а.с. 214).

Розпорядженням голови Кобеляцької РДА Полтавської області №303 від 01.04.2008 затверджено гр. ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку, площею 170,0 га, для водогосподарських підприємств на території Григоро-Бригадирівської сільської ради; посвідчено гр. ОСОБА_1 право користування на земельну ділянку на території Григоро-Бригадирівської сільської ради (т.2 а.с. 212).

07.08.2008 ТОВ «Консультаційний центр» на замовлення землекористувача ФОП ОСОБА_1 була виготовлена технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки під внутрішньою водоймою (ставком) (т.2 а.с. 216).

Згідно акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (кадастровий номер :00:007:0096) від 13.03.2008, на виконання замовлення ФОП ОСОБА_1 згідно рішення Кобеляцької РДА №350 від 18.05.2007, щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку, яка надається ФОП ОСОБА_1 , з цільовим призначенням для водогосподарських підприємств, у присутності зацікавлених сторін складено даний акт з визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (т.2 а.с. 213).

Згідно договору №111 оренди землі від 23.03.2009, укладеного між Кобеляцькою державною адміністрацією (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар), в оренду передається земельна ділянка площею 170,00 га, розташована за межами населеного пункту на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (п.2 договору). На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктур (п.3). Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки площею 170,00 га складає 512 693,41 грн з урахуванням інфляції, станом на 12.05.2008 (п.5). Згідно п. 6 договору, договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 2,5% на рік від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 12 817,34 грн на рік (т.1 а.с. 278-282).

Договір зареєстровано у Кобеляцькому райвідділі ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.06.2009.

З акту прийому-передачі земельної ділянки в натурі до договору оренди землі №111 від 23.03.2009 вбачається, що 16.06.2009 орендодавець Кобеляцька РДА та орендар ФОП ОСОБА_1 здійснили прийом-передачу земельної ділянки в натурі. Площа земельної ділянки становить 170,00 га, яка заходиться за межами населеного пункту на території Григоро-Бригадирівської сільської ради. Межі ділянок погоджені із сусідніми власниками і землекористувачами (т.1 а.с. 283).

Згідно договору №1 оренди водного об`єкту від 24.12.2009, укладеного між Кобеляцькою державною адміністрацією (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар), орендодавець передає в оренду, а орендар приймає у строкове платне володіння та користування водний об`єкт площею водного дзеркала 139,9 га з метою риборозведення, вирощування і вилову риби. Водний об`єкт розташований на землях Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району і гідротехнічна споруда є власністю ФОП ОСОБА_1 . Згідно п.2.1. земельна ділянка зайнята водним об`єктом, гідротехнічною спорудою (гребля з водоспускною спорудою) виділені в натурі (на місцевості) у порядку, встановлено земельним законодавством. Передача водного об`єкту в оренду не спричиняє передачу орендарю права власності на цей водний об`єкт Власником орендованого водного об`єкту залишається Кобеляцька РДА, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.2. договору). Згідно п.3.1. цей договір укладається на 25 років і діє, починаючи з дати його реєстрації. Згідно п.4.1. за оренду водного об`єкта орендар кожний рік протягом дії договору сплачує у вигляді орендної плати до державного бюджету 8 533,90 грн. Орендна плата вноситься щомісяця до державного бюджету у грошовій формі, всього за 25 років оренди орендар сплачує до державного бюджету 213 347,50 грн. У розмір орендної плати не входить плата за землю (т.1 а.с. 28-32).

20.09.2017 погоджено з Державним агенством водних ресурсів України Паспорт водного об`єкта Григоро-Бригадирівського водосховища, площею 142,1924 га, розташованого за межами с. Григоро-Бригадирівка Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, розробником якого є Полтавське обласне управління водних ресурсів, в якому орендодавцем значиться Полтавська обласна державна адміністрація (т.1 а.с. 225-277).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 08.08.2023, вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :00:007:0098, площею 170,0 га, дата державної реєстрації земельної ділянки: 04.01.2018; орган, який здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Відділ у Кобеляцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області; цільове призначення: для рибогосподарських потреб; адреса: Полтавська область Кобеляцький район с/рада Григоро-Бригадирівська. 19.02.2018 внесено запис державним реєстратором Реєстраційної служби Полтавської області Світлик Я.В. на підставі Закону України, серія та номер: 5245-VI, виданий 06.09.2012 ВРУ, згідно якого власником вказано: Держава в особі Полтавської обласної державної адміністрації (т.1 а.с. 26).

Також з вказаної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 19.02.2018 зареєстровано договір оренди землі №111 від 23.03.2009, видавник Кобеляцька РДА, орендар ОСОБА_1 , строк дії 49 років; земельна ділянка площею 170,00 га; орендодавець: Держава в особі Полтавської обласної державної адміністрації (т.1 а.с. 26 зворот).

Згідно відповіді Полтавської обласної державної адміністрації від 27.01.2012 за №33/1/01-70 на лист ОСОБА_1 , стороною договору оренди землі від 23.03.2009 за №111 та договору оренди водного об`єкту від 24.12.2009 №1 на момент подачі запиту є Полтавська обласна державна адміністрація на підставі ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України. Розпорядники земельних ділянок змінилися відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VІ, який набув чинності з 01.01.2013, та, відповідно до якого внесено зміни до Земельного кодексу України. Чинним законодавством України не передбачено обов`язку заміни сторони договору у зв`язку зі зміною розпорядника майна (т.1 а.с. 105).

З листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 28.09.2020 №167/407-20 на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що з 01.08.2016 проводилися перевірки відомостей Державного земельного кадастру (ДЗК), які станом на 01.01.2013 були перенесені з Державного реєстру земель до ДЗК. При перевірці на достовірність та повноту відомостей, наявної в ДЗК земельної ділянки за кадастровим номером :00:007:0096 було виявлено відсутність конкретної інформації про власника та користувача даної ділянки, даних про оренду, в результаті чого її було перенесено до архівного відділу. Усунувши усі вищезазначені недоліки та у відповідності ЗУ «Про Державний земельний реєстр» розділу VII Прикінцевих та перехідних положень було змінено (переприсвоєно) кадастровий номером :00:007:0098, оскільки попередній :00:007:0096 набув статусу «архівний» і повернути його технічно неможливо (т.1 а.с. 221).

Крім цього, згідно відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням у справі №917/924/22 за позовом заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Горішньоплавнівської міської об`єднаної територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області до Полтавської районної державної адміністрації, фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації - визнано недійсним договір оренди землі №111 земельної ділянки кадастровий номер :00:007:0098 (архівний :00:007:0096), загальною площею 170,00 га, яка розташована за межами населеного пункту Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району, укладений 23.03.2009 Кобеляцькою районною державною адміністрацією та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , зареєстрований у Кобеляцькому районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.06.2009 за № 01; скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0098 від 19.02.2018 під № 24987581 з одночасним припиненням права оренди земельної ділянки за ОСОБА_1 . В решті позову відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 у справі №917/924/22 рішення Господарського суду Полтавської області від 11.12.2024 у справі №917/924/22 - скасовано в частині визнання недійсним договору оренди землі №111 земельної ділянки, кадастровий номер :00:007:0098 (архівний :00:007:0096), загальною площею 170,00 га, яка розташована за межами населеного пункту Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району, укладеного 23.03.2009 Кобеляцькою районною державною адміністрацією та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , зареєстрованого у Кобеляцькому районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.06.2009 за №01, та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0098 від 19.02.2018 під №24987581 з одночасним припиненням права оренди земельної ділянки за ОСОБА_1 . В цій частині прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. В решті рішення Господарського суду Полтавської області від 11.12.2024 у справі №917/924/22 - залишено без змін.

Постанова Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 у справі №917/924/22 не оскаржена у касаційному порядку, набрала законної сили.

Як встановлено постановою Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2025 у справі №917/924/22, згідно з листом №01-29/1938 від 25.06.2021 Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області, відповідно до статті 7-1 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації», Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів», Розпорядження КМУ від 16.12.2020 №1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» та Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, затвердженого Постановою КМУ ВІД 16.12.2020 №1321, повноваження, права та обов`язки Кобеляцької районної державної адміністрації до Полтавської районної державної адміністрації. Відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №665/197-20 від 08.09.2020 наданого Головним Управлінням Держгеокадастру у Полтавській області земельна ділянка площею 170 га розташована на території Григоро-Бригадирівської сільської ради з кадастровим номером :00:007:0098 відноситься до земель водного фонду з цільовим призначенням 10.07 - для рибогосподарських потреб. Старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області 20.08.2021 проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства під час розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :00:007:0098, яка розташована на території с. Григоро-Бригадирівка Східного старостинського округу Горішньоплавнівської міської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області. За результатами перевірки встановлено, що договір оренди землі №111 від 23.03.2009, яким передана ФОП ОСОБА_1 в строкове платне користування земельна ділянка загальною площею 170,00 га, кадастровий номер :00:007:0098, для земель водогосподарського призначення (рибогосподарського виробництва), укладений всупереч вимог статей 122, 124 Земельного кодексу України, що викладено в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства №626-ДК/0575АП/09/01/-21 від 20.08.2021. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ, який набрав чинності 27.05. 2021, внесено зміни до повноважень місцевих рад у частині розпорядження землями у межах території громади. З урахуванням пункту 24 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, з 27.05.2021 законодавчо визначеним розпорядником спірної земельної ділянки є Горішньоплавнівська міська об`єднана територіальна громада в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району. Вказане обумовлює пред`явлення позову в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району.

Як пояснив апеляційному суду представник прокуратури і це не заперечується стороною відповідача, у грудні 2024 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки з кадастровий номером :00:007:0098 зареєстрована Горішньоплавнівська міська об`єднана територіальна громада в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району.

Таким чином, за встановлених обставин, власником і розпорядником земельної ділянки з кадастровий номером :00:007:0098 та водного об`єкта на ньому з усіма невід`ємними частинами (будівлі та споруди, які знаходяться в АДРЕСА_1 , номер один, що складається в цілому з насосної станції цегляної, загальною площею 120,4 кв.м, зазначено у плані під літерою «А», складу кормів-ставка, металевого, загальною площею 18,0 кв.м, зазначеного у плані під літерою «Б», гідротехнічні споруди ставка, загальною площею 75 000,00 кв.м, зазначені у плані під літерою «І», розташованих на земельній ділянці, яка належить Григоро-Бригадирівській сільській раді Кобеляцького району Полтавської області) є Горішньоплавнівська міська об`єднана територіальна громада Кременчуцького району Полтавської області.

Щодо правонаступництва Горішньоплавнівської міської об`єднаної територіальної громади в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

За рішенням 58 -ї сесії 7 скликання Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 07.07.2020 добровільно приєднано Григоро-Бригадирівську сільську територіальну громаду Кобеляцького району Полтавської області (с. Григоро-Бригадирівка, с. Солошине, с. Мотрине) до Горішньоплавнівської міської об`єнаної громади Полтавської області з центром в м. Горішні Плавні (т.1 а.с. 25).

Згідно даних ЄДР Горішньоплавнівська міська рада Кременчуцького району Полтавської області є юридичною особою.

Проведені експертизи у справі.

05.03.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Тропіна О.М. подала Кобеляцькому районному суду Полтавської області клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи (т.3 а.с. 109-112), у задоволенні якої протокольною ухвалою суду у підготовчому засіданні від 07.03.2024 відмовлено (т.3 а.с. 125-128).

29.03.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Тропіна О.М. надала Кобеляцькому районному суду Полтавської області висновок експерта №18-24 від 22.03.2024 за результатами проведення-будівельно-технічного дослідження насосної станції, складу кормів ставка та гідротехнічної споруди ставка (дамби) на водному об`єкті площею 142,1924 га, розташованому за межами с. Григоро-Бригадирівка на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (по заяві ОСОБА_1 ), згідно якого: 1. За своїми характеристиками та призначенням держане майно Полтавського обласного державного сільськогосподарсько-рибоводного господарства «Полтаварибгосп» (), а саме, насосна станція загальною площею 120,4 кв.м, склад кормів ставка загальною площею 18,0 кв.м та гідротехнічна споруда ставка (дамба), загальною площею 75000 кв.м, на водному об`єкті площею 142,1924 га, розташованому за межами с. Григоро-Бригадирівка на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області на момент завершення його приватизації (23.12.2003) й у наступному при відчуженні на користь ФОП ОСОБА_1 за договорами купівлі-продажу від 21.09.2004 та від 14.10.2005, належало до об`єктів нерухомого майна, що підлягає технічній інвентаризації. 2. За своїми характеристиками та призначенням держане майно Полтавського обласного державного сільськогосподарсько-рибоводного господарства «Полтаварибгосп» () (вказане вище) не належало до захисних гідротехнічних споруд, а належало до типу рибницьке господарство. 3. За характеристиками та призначенням державне майно Полтавського обласного державного сільськогосподарсько-рибоводного господарства «Полтаварибгосп» () (вище вказане) не відповідало ознакам об`єктів, що мають загальнодержавне значення (т.3 а.с. 143-161).

29.03.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Тропіна О.М. також надала Кобеляцькому районному суду Полтавської області висновок науково-правової експертизи від 20.03.2024 за №01-9/1-72, проведеної експертами Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка Ф.Г. Бурчака НАПрН України на підставі договору про надання послуг, укладеного з ОСОБА_1 , згідно якого насосна станція загальною площею 120,4 кв.м, склад кормів ставка загальною площею 18,0 кв.м, гідротехнічна споруда ставка, загальною площею 75000 кв.м, на водному об`єкті площею 142,1924 га, розташованому за межами с. Григоро-Бригадирівка на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області виконують самостійні функції, є окремими об`єктами цивільних прав (речами)Ю не можуть бути визнані як одна складна річ відповідно до ст. 188 ЦК України, можуть передаватися без слідування однієї річчі за іншою та не є приналежністю водного об`єкта, хоча і пов`язані спільним господарським призначенням. Аналіз приписів і положень цивільного законодавства на заявлений в експертизі період дає підстави стверджувати, що специфіка виконання договірних відносин, укладених на підставі диспозитивних цивільних норм, грунтувалася на відсутності в чинному на той час період законодавстві прямих заборон на здійснення приватизації, а цивільно-правові норми дозволяли здійснювати приватизацію та оплатно відчужувати (продавати за договорами купівлі-продажу). Аналогічні заборони в цивільному законодавстві відсутні і нині. Приписи чинного законодавства на заявлений в експертизі період, умови приватизації, умови договорів купівлі-продажу, а також реєстрація за державою Україна земельної ділянки з кадастровий номером :00:007:0098 у період проведення приватизації державного майна ВАТ «Полтаварибгосп» з 21.08.1998 по 23.12.2003, дають підстави стверджувати, що це майно вибуло з власності держави України 23.12.2003, тобто у момент закінчення приватизації ВАТ «Полтаварибгосп». У подальшому наступне відчуження зазначеного майна за договорами купівлі-продажу від 21.09.2004 та від 14.10.2005 здійснювалося як майна, що мало режим майна приватної власності. Правовий режим приватної власності порушено не було. Нерухоме майно: насосна станція загальною площею 120,4 кв.м, склад кормів ставка загальною площею 18,0 кв.м, гідротехнічна споруда ставка, загальною площею 75000 кв.м, на водному об`єкті площею 142,1924 га, розташованому за межами с. Григоро-Бригадирівка на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, належить ОСОБА_1 на праві приватної власності і не слідують долі ані земельної ділянки, ані водного об`єкта, оскільки не є приналежністю цих об`єктів (т.3 а.с. 162-176).

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що висновок експерта №18-24 від 22.03.2024 за результатами проведення-будівельно-технічного дослідження та висновок науково-правової експертизи від 20.03.2024 за №01-9/1-72, проведеної експертами Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка Ф.Г. Бурчака НАПрН України, надані стороною позивача суду першої інстанції під час проведення підготовчого засідання у справі, яке було закрите ухвалою суду від 20.05.2024, тобто з дотриманням вимог ЦПК України. Вказані висновки не були спростовані позивачем, у запереченні від 17.05.2024 позивач просив суд відмовити у поновленні строку на їх подання та не приймати до розгляду з підстав того, що вони не були подані з відзивом на позов, що спростовується матеріалами справи. Вказані висновки надані суду першої інстанції після того, як судом було відмовлено судом у проведенні судової будівельно-технічної експертизи.

Колегія суддів, аналізуючи вказані висновки експертів, приходить до висновку, що висновок експерта №18-24 від 22.03.2024 за результатами проведення-будівельно-технічного дослідження є належним, допустимим та достовірним доказом у справі, в якому судовий експерт Маківський М.В. зазначив, що згідно вимог ч.5 ст. 106 ЦПК України висновок підготовлений для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдивий висновок (т.3 а.с. 144), предметом висновку експерта є дослідження обставин, які входять до предмета доказування, встановлення яких потребувало наявних у експерт спеціальних знань, висновки експерта узгоджуються з фактичними обставинами даної справи. Висновок науково-правової експертизи від 20.03.2024 за №01-9/1-72, проведеної експертами Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка Ф.Г. Бурчака НАПрН України, не містить посилання експертів про обізнаність про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, тому він не відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України, тому його не можна вважати доказом у розумінні вимог ст. 102 ЦПК України.

Згідно ч.1-4 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Згідно ч. 1,2,5,6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Як вбачається по справі, суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги вищевказані висновки експертизи. Колегія суддів апеляційного суду з урахуванням встановлених фактичних обставин справи та оцінюючи їх разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу, приходить до висновку, що висновок експерта №18-24 від 22.03.2024 за результатами проведення-будівельно-технічного дослідження та висновок науково-правової експертизи від 20.03.2024 за №01-9/1-72 підлягають відхиленню, оскільки вони не мають перевагу над іншими доказами у справі та спростовуються матеріали справи.

Щодо способу захисту порушеного права.

Як вказує позивач у позовній заяві, ним пред`явлено негаторний позов, а належним способом захисту є вимога про повернення оспорюваних гідротехнічних споруд (а.с. 15 позову, т.1 а.с. 8) з підстав того, щоспірні гідротехнічні споруди (земляна дамба, насосна станція та бункерний склад кормів) належать державі, як складова частина водосховища (ставка) та земельної ділянки під ним.

Також у цій частині зазначає, що запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права приватної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю уданому випадку на гідротехнічні споруди, що розташовані на земельних ділянках водного фонду) за особою, яка протиправно набула їх у приватну власність, є перешкодою у реалізації державою в особі Горішньоплавнівської міської територіальної громади речових прав на заначений об`єкт. Враховуючи те, що відповідно до перехідних положень Земельного кодексу України земельна ділянка водного фонду, на якій розташовано гудротехнічні споруди, на даний час перебуває у розпорядженні Горішньоплавнівської ОТГ, у зв`язку з чим державу в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району неправомірно обмежено у праві розпорядження державним майном, яке не може передаватися у приватну власність.

Сторона відповідача ОСОБА_1 вважає, що у даному випадку позивачем пред`явлено саме віндикаційний позов, тому існують підстави для застосування строку загальної позовної давності, оскільки ОСОБА_1 як добросовісний користувач своєї власності та орендованого майна відкрито дбає та використовує його, тому, з урахуванням цього строк позовної давності у три роки вже давно минув. При цьому зазначає, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Також сторона відповідача ОСОБА_1 посилається на те, що у даній справі метою прокурора є відновлення, нібито, власником володіння спірним нерухомим майном, тому не є належними та ефективними способами захисту вимоги про скасування запису про проведене державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень запис №47 в книзі ОН-1, а також про скасування запису про державну реєстрацію об`єкта нерухомості реєстраційний номер нерухомого майна 6522857.

Сторона відповідача ОСОБА_1 також посилається на те, що договори купівлі-продажу від 21.09.2004, від 14.04.2005 є укладеними з огляду на те, що відбулося їх фактичне виконання, що відповідає висновку, зробленому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, а також на те, що спірні об`єкти нерухомого майна дамба земляна, насосна станція і бункерний склад кормів ніколи не належали Горішньоплавнівській міській раді Кременчуцького району, що також підтверджується її листом від 20.10.2023 №03-22/4230/2687 (т.1 а.с. 178).

В цій частині колегія суддів апеляційного суду зазначає, що дійсно спірні об`єкти нерухомого майна дамба земляна, насосна станція і бункерний склад кормів ніколи не належали Горішньоплавнівській міській раді Кременчуцького району, оскільки, як зазначалося вище, вони перебували у власності державного підприємства обласного значення -Полтавське обласне державне сільськогосподарсько-рибоводне господарство «Полтаварибгосп», проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, спірні гідротехнічні споруди призначені для управління Григоро-Бригадирівським водосховищем, є приналежністю (складовою частиною речі) та слідують за головною річчю, не є окремим об`єктом права власності, не вибували з власності держави, безпосередньо розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :00:007:0098 Григоро-Бригадирівського водосховища площею 142,1924 га, яка завжди перебувала у власності держави, право власності на яку оформлене належним чином, отже земельна ділянка з водним об`єктом на ній ніколи не вибувала з власності держави, право власності держави на вказані об`єкти ніким не оспорювалося, а гідротехнічні споруди для управління Григоро-Бригадирівським водосховищем як приналежні складові, які слідують за головною річчю, не вибували з власності держави.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є ефективним.

Крім цього, апеляційний суд у складі колегії суддів бере до уваги на наступне.

У постанові Верховного Суді від 07.05.2025 у справі №128/680/21 Верховний Суд звертає увагу, що 09.04.2025 набув чинності Закон України від 12.03.2025 № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким внесено зміни до статей 261, 388, 390, 391 ЦК України, і який має бути враховано судами за нового розгляду справи з огляду на частину другу розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо:

1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень;

2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

3. Держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо:

1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років;

2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років.

Зміна першого та подальших набувачів не змінює порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна, передбаченого цією частиною.

Дія положень цієї частини не поширюється на випадки, якщо майно на момент вибуття з володіння держави або територіальної громади належало:

а) до об`єктів критичної інфраструктури;

б) до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави;

в) до об`єктів та земель оборони;

г) до об`єктів або територій природно-заповідного фонду, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів (територій) на момент вибуття з володіння;

ґ) до гідротехнічних споруд, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів на момент вибуття з володіння;

д) до пам`яток культурної спадщини, які не підлягали приватизації.

4. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Щодо підтвердних документів про статус спірних гідроспоруд, то з Переліку нерухомого майна, переданого до статутного фонду ВАТ «Полтаварибгосп» (додаток до наказу від 03.06 2004 №151ПР) вбачається, що згідно з наказом про створення ВАТ «Полтаварибгосп» від 21.01.1998 №26-АТ регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області передало ВАТ «Полтаварбгосп» такі об`єкти нерухомості: п.86 гідротехнічні споруди ставка Григоро-Бригадирівка, місце знаходження: Кобеляцький район, с. Григоро-Бригадирівка, вул. Лісова, 1/1,інвентарний номер об`єкта 11д, вартістю 48 805,81 грн; п.87. - насосну станцію і склад кормів-ставка Григоро-Бригадирівка, місцезнаходження: Кобеляцький район, с. Григоро-Бригадирівка, вул. Лісова, 1/2, інвентарний номер об`єкта 12д, вартістю 22 279,48 грн (т.1 а.с. 216).

Таким чином, по справі є доведеними ті обставини, що спірні об`єкти є гідротехнічними спорудами ставка Григоро-Бригадирівка, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Виходячи з положень ст. 388 ЦК України у новій редакції та аналізуючи пред`явлені прокурором позовні вимоги у даній справі, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що оскільки спірні гідротехнічні споруди - земляна дамба, насосна станція та бункерний склад кормів, які знаходяться за адресом: АДРЕСА_1 , розташовані на земельній ділянці водного фонду, призначені для управління водними ресурсами, вони не є окремим об`єктом права власності, оскільки є приналежністю (складовою частиною речі) та слідують за головною річчю, тому обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є ефективним.

Доводи апеляційних скарг про те,що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не залучивши до розгляду справи осіб, чиї права та інтереси безпосередньо зачіпаються цим рішенням, а саме ПрАТ «Полтаварибгосп» та ПСП «Маяк», Регіональне відділення Фонду державного майна України у Полтавській та Сумській областях, оскільки вказані юридичні особи раніше були власниками спірного майна, а правовідносини, які виникли за їх участі (зокрема, приватизація майна та укладення договорів купівлі - продажу) були предметом судового розгляду, то ці доводи не заслуговують на увагу з огляду на обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, а також на те, що вказані юридичні особи не заявляють про порушення судовим рішенням їх прав чи законних інтересів.

Доводи апеляційних скарг про те,що суд першої інстанції не залучив до участі у справі дружину відповідача - ОСОБА_2 , якій на праві спільної сумісної власності належать спірні гідроспоруди, то сторона відповідача не заявляла таке клопотання суду першої інстанції у ході підготовчого засідання.

Доводи апеляційних справ про те, що суд розглянув справу за умов, що Горішньоплавнівська міська територіальна громада не набула права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0098 та на водний об`єкт, що розташований на неї, як це передбачено ст. 117 та п.24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, а також на спірні об`єкти нерухомого майна, її права та інтереси не є порушеними, тому відсутня правова підстава для звернення за їх захистом до суду, як це передбачено статтями 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України, то ці доводи не заслуговують на увагу з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Доводи апеляційних скарг про те, що прокурор не обґрунтував та не довів, у чому полягала бездіяльність Горішньоплавнівської міської територіальної громади щодо захисту інтересів держави, з огляду на відсутність у неї належним чином отриманого та зареєстрованого права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:007:0098, належних документів, на підтвердження оренди цієї земельної ділянки, й повноважень для розпорядження землею та захисту тощо, то ці доводи спростовуються зібраними доказами у справі та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційних скарги про те, що у переліку серед об`єктів, які не підлягають приватизації у зв`язку з їх загальнодержавним значенням, не міститься об`єкт - Полтавське обласне державне сільськогосподарське підприємство «Полтаварибгосп», яке під час приватизації перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Полтаварибгосп», а також гідротехнічні споруди - земляна дамба, насосна станція та бункерний склад кормів, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75 138,4 кв.м, а також не вказано зазначене підприємство й у переліку, визначеному Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999 №847-XIV, в редакції, яка була чинною на момент видання наказу Регіонального відділення Фонду державного майна по Полтавській області «Про затвердження переліку нерухомого майна, переданого у власність Відкритого акціонерного товариства «Полтаварибгосп»» від 03.06.2004 №151Пр, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначалося вище, саме у цьому переліку спірний об`єкт значиться як гідротехнічна споруда, що за статусом виключає можливість його передачі у власність інших осіб.

Доводи апеляційних скарг про те, що процедура приватизації Полтавського обласного державного сільськогосподарського-рибоводного господарства «Полтаварибгосп» шляхом перетворення у ВАТ «Полтаварибгосп» проведена згідно з законодавством, яке було чинним у той час, що накази про приватизацію та інші документи підтверджують, що спірні об`єкти нерухомого майна були включені до статутного капіталу ВАТ «Полтаварибгосп» правомірно як елементи цілісного майнового комплексу цього підприємства, що суд дійшов помилкового висновку про захисне значення спірних гідроспоруд без урахування та надання оцінки доказам, які спростовують таку позицію, то ці доводи не заслуговують на увагу з огляду на викладені мотиви у цій постанові.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що ОСОБА_5 збережено цілісність об`єкта нерухомого майна (спірних гідротехнічних споруд), а також водного об`єкта (рибогосподарської технологічної водойми) та земельної ділянки, на якій розташовані спірні гідротехнічні споруди, підтвердженням чого є наявність права оренди (володіння та користування) відповідно до договору оренди землі від 23.03.2009 №111 та договору оренди водного об`єкта №1 від 24.12.2009, що прокурором також не враховано, що відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції, що була чинною у період спірних відносин), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди, що земельна ділянка, на якій були побудовані спірні гідротехнічні споруди, належала ВАТ «Полтаварибгосп» на праві постійного користування з цільовим призначенням «Господарська діяльність», що підтверджується актом на право постійного користування землею від 05.06.1997 №236 (бланк ІІ-ПЛ №003013), тобто, саме земельна ділянка слідувала за об`єктом нерухомого майна як приналежність за головною річчю, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки має місце перекручування понять, т.я. головною річчю є земельна ділянка водного фонду, а приналежною річчю - спірний об`єкт нерухомого майна.

Доводи апеляційних скарг про те, що об`єкти нерухомості, які належать ОСОБА_1 , не є захисними гідроспорудами та ніколи не були ними навіть під час передачі від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області до ВАТ «Полтаварибгосп», жодних доказів, які б спростували це твердження, позивачем не надано, то ці доводи спростовуються зібраними у справі доказами.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, неправильно застосував норми матеріального права при визначенні правового режиму спірних гідроспоруд, належно не дослідив обставини справи та докази, які підтверджують, що об`єкти нерухомості, які належать ОСОБА_1 , не є захисними гідроспорудами та ніколи не були ними, ні під час передачі від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області до ВАТ «Полтаварибгосп», і використовуються відповідачем у власній господарській діяльності, то ці доводи не заслуговують на увагу, спростовуються зібраними доказами у справі і не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд не врахував, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна, прокурором не спростовано, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки набув право на нього у встановлений законом спосіб, не знав та не міг знати, чи законно чи незаконно вибули з власності держави об`єкти нерухомого майна, що ним було придбано за договором купівлі-продажу від 14.10.2005, укладеного між ПСП «Маяк» та ним, то ці доводи, з огляду на вимоги ст. 388 ЦК України у новій редакції, не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції неправильно оцінив правомірність обраного позивачем способу захисту, що призвело до хибного висновку щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, що з урахуванням предмету позову, який є віндикаційним, а також дати виникнення спірних відносин, відповідно до ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, що існують всі обставини для застосування строку загальної позовної давності, то ці доводи також не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду, мотиви викладені вище у цій постанові.

Інші доводи апеляційних скарг також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції, а також у мотивувальній частині постанови апеляційного суду.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним у справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Тропіної Олени Миколаївни та особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 червня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов