справа № 521/5256/25
провадження № 2/521/3855/25
11 червня 2025 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
Головуючого судді Михайлюка О.А.,
при секретарі Тарасюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійснення права користування і розпорядження майном, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійснення права користування і розпорядження майном, посилаючись на те, що вона є власником об`єкта нерухомості, а саме 31/100 частини квартири АДРЕСА_1 .
Позивач вказує, що відповідач по справі на час укладання позивачем договору дарування був зареєстрований за вищезазначеною адресою, а саме з 12.01.2018 року. Позивач не зверталася до відповідача з проханням, щоб він добровільно знявся з реєстраційного обліку з належної позивачеві квартири, оскільки відповідач в квартирі АДРЕСА_1 не проживав на час укладання договору дарування квартири та не проживає зараз, місце проживання відповідача позивачу невідоме.
Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер платнику податків НОМЕР_1 ) права користування і розпорядження 31/100 частини квартири АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер платнику податків НОМЕР_2 ), 1969 року народження, таким, що втратив право на користування 31/100 частиною квартири АДРЕСА_1 .
Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник подала до суду заяву, відповідно до якої просить суд задовольнити позовні вимоги, справу розглянути без участі сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
В судовому засіданні встановлено, що 21 березня 2025 року між ОСОБА_1 , з однієї сторони як обдаровуваним, та ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах та від імені ОСОБА_2 з іншої сторони, як дарувальником, укладено договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 169, згідно якого, ОСОБА_2 передає безоплатно у власність ОСОБА_1 нерухоме майно - 31/100 частку квартири АДРЕСА_1 .
З метою досудового врегулювання спору, позивач , як новий власник нерухомого майна, звернулась до відповідача з проханням зняти своє місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до положень ст.18 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання Україні», зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником; за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.
Судом встановлено, що для зняття з місця реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , необхідна згода всіх співвласників квартири. Однак, на даний час співвласники майна не зацікавленні в тому, щоб витрачати свій час та докладати додаткові зусилля спрямованні на зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , адже, на їх думку, якщо ОСОБА_2 зареєстрований у частині квартири, яка належить ОСОБА_1 , а не іншим співвласникам, то їх дана ситуація не може стосуватися жодним чином і переконати їх у зворотному у позивача не має можливості.
Судом встановлено, що не зняття ОСОБА_2 , право власності якого припинилось внаслідок підписання договору дарування, з реєстру обліку за місцем проживання, що належить позивачу істотно порушує її права щодо володіння, користування, розпорядження своїм нерухомим майном, що знаходиться, за адресою: АДРЕСА_2 , та належить їй на праві власності. Тому суд вважає, що позивач має право вимагати від нього усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, на міжнародному рівні гарантується кожній особі, зокрема й право на повагу до її житла.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України).
Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних свобод чи інтересів.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право.
Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своє волею, незалежно від інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною першою ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Права власника житлового приміщення (будинку/квартири) визначені в статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом.
Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Постановою Верховного суду України від 22.03.2018 року по справі № 815/2309/17 Верховний суду України аналізуючи норми цивільного законодавства, зробив висновок про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до Постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року по справі №6-709с16, власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
В силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідними органами реєстрації на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Як роз`яснює ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру.
Таким чином, суд зазначає, що дії з реєстрації місця проживання є дискреційними повноваженнями відповідних органів реєстрації, а рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є безумовною підставою для цих органів.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, суд роз`яснює, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим, зокрема, вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Згідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набрання ним законної сили є підставою для зняття з реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_2 .
Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійснення права користування і розпорядження майном підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 16, 317, 321, 328, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 12, 77, 81, 89, 265, 280, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійснення права користування і розпорядження майном задовольнити.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ) права користування і розпорядження 31/100 частинами квартири АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування 31/100 частиною квартири АДРЕСА_1 .
Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є безумовною підставою для зняття ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Михайлюк

11.06.25