Провадження № 4-с/756/18/25
оболонський районний суд міста києва
УХВАЛА

іменем України

24 червня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Пукала А.В.,

за участю

секретаря судового засідання Пегети І.Е.,

представника стягувача ОСОБА_1 ,

представника боржника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , на постанову державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби міста Києва Ярового Олександра Віталійовича, стягувач: ОСОБА_4 ,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із скаргою, в якій просив скасувати постанову держаного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби міста Києва Ярового Олександра Віталійовича від 29.08.2023, ВП № НОМЕР_3 про накладення штрафу на ОСОБА_3 в розмірі 200 093,51 грн.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтував тим, що з 2022 року проходить військову службу у Збройних силах України і про ухвалення зазначеної постанови повідомлений не був. Вперше про існування цієї постанови він дізнався 13.02.2025 через свого представника у зв`язку із отриманням відповіді на адвокатський запит.

Скаржник наголошує, що згідно з п. а ч. 1 ст. 49 ЦПК України строк для оскарження дій державного виконавця становить десять днів з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

На думку скаржника, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню з огляду на те, позивач вперше дізнався про виконавче провадження лише у листопаді 2021 року після того, як почали здійснюватися відрахування з його заробітної плати. До цього часу позивач не отримував жодних постанов, повідомлень, інформації про надходження виконавчого документу чи інших документів, передбачених процедурою виконавчого провадження. Це підтверджується відсутністю в матеріалах виконавчого провадження доказів належного повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження до листопада 2021 року.

Скаржник наголосив, що з огляду на вищенаведене він почав сплачувати аліменти лише з листопада 2021 року, тоді як заборгованість у розмірі 261 366,64 грн утворилася в умовах його необізнаності з існуванням виконавчого провадження, тобто без його вини.

Скаржник зазначив, що після листопада 2021 року нова заборгованість не виникала, навпаки - проводилося поступове погашення боргу. Станом на січень 2025 року, за розрахунками виконавця, існувала переплата сплачених аліментів у розмірі 164 866,84 грн, а борг у сумі 92 692,92 грн був зумовлений виключно незаконно нарахованим штрафом державного виконавця.

Враховуючи викладене, скаржник вважає, що постанова є протиправною.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.

21.03.2025 до Оболонського районного суду м. Києва від представника стягувача надійшли письмові заперечення проти скарги, в яких стягувач просив відмовити у задоволенні скарги.

Стягувач наголосив, що під час розгляду справи про стягнення аліментів боржник брав участь, отже, йому було відомо про вказане рішення. Це рішення не було заочним та не оскаржувалося в апеляційній інстанції.

Крім того, на той час між сторонами існував спір про поділ майна. В ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 04.09.2013 у справі про поділ майна між сторонами зазначено, що боржник ухилявся від сплати аліментів. Це свідчить про обізнаність боржника щодо виконавчого провадження з червня 2013 року, а не з листопада 2021 року, як він вказує.

Будучи батьком дитини, на користь якої він має сплачувати аліменти, боржник зобов`язаний був із розумною періодичністю цікавитися виконавчим провадженням, добросовісно використовувати процесуальні права та належно виконувати обов`язок щодо аліментних платежів.

З 06.02.2018 відкрито доступ до Єдиного реєстру боржників аліментів, до якого вноситься інформація щодо заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці. Перебування боржника у вказаному реєстрі підтверджується відповідним записом. Крім того, інформація про виконавчі провадження доступна і в мобільному додатку «Дія». Також боржнику було доступно ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень за адресою в мережі Інтернет: https://trade.informjust.ua/. У своїй скарзі боржник не навів обставин, що перешкоджали цьому.

Отже, боржник знав про примусове стягнення аліментів щонайменше з червня 2013 року.

Таким чином, на думку стягувача, постанова державного виконавця відповідає вимогам закону, винесена в межах наданих йому повноважень, та не порушує прав боржника.

У судовому засіданні представник боржника підтримав скаргу з наведених у ній мотивів та просив її задовольнити.

Представник стягувача заперечив проти задоволення скарги з наведених у запереченні мотивів.

Представник Оболонського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2012 задоволено позов ОСОБА_4 та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини доходу на користь ОСОБА_4

20.06.2013 постановою державного виконавця відділу ДВС Оболонського районного управління юстиції Білоуса О.О. на підставі виконавчого листа № 2/2605/6477 від 20.11.2012, виданого Оболонським районним судом м. Києва, відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/4 частини доходу.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) вказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

За приписами ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

28 серпня 2018 року набрав чинності Закон № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", яким доповнено статтю 71 Закону № 1404-VIII "Про виконавче провадження" частиною чотирнадцятою такого змісту:

"За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому, постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу".

Також Законом № 2475-VIII ч. 4 ст. 11 Закону № 1404-VIII викладено в такій редакції: "Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених п. 14 ч. 9, ч. 14 ст. 71 цього Закону, обчислюється з дня пред?явлення виконавчого документа до примусового виконання".

Підставою звернення зі скаргою, як зазначив боржник, була необізнаність з фактом відкриття виконавчого провадження, про яке він дізнався лише у листопаді 2021 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, які ухвалою суду було витребувано в Оболонського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 11 квітня 2018 року щодо ОСОБА_3 державним виконавцем було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 183-1 КУпАП. У вказаному протоколі містяться власноручні підписи та пояснення ОСОБА_3 , надані під час складання протоколу, у яких він пояснює причини несплати аліментів.

Також суд погоджується з доводами стягувача, що боржник, будучи достеменно обізнаним з рішенням суду про стягнення аліментів, будучи батьком дитини, на користь якої він має сплачувати аліменти, зобов`язаний був із розумною періодичністю цікавитися питаннями сплати аліментів та добросовісно використовувати процесуальні права.

Скаржник повідомив, що аліменти ним сплачувалися у добровільному порядку, разом з тим доказів на підтвердження цих обставин не надав.

За таких обставин, суд констатує, що ОСОБА_3 допустив заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищив суму відповідних платежів за три роки, а тому державний виконавець мав передбачені законом підстави для винесення оскаржуваної постанови. Доводи скаржника про існування поважних причин несплати аліментів (необізнаність з фактом відкриття виконавчого провадження) спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на постанову державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби міста Києва Ярового Олександра Віталійовича від 29 серпня 2023 року про накладення штрафу, стягувач: ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Андрій ПУКАЛО