Провадження № 2/127/2098/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2025 року суддя Вінницького міського суду Вінницької області Федчишен С.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Держана казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

08.04.2024 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань № 1», про відшкодування моральної шкоди, яку мотивовано тим, що на підставі вироку Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 року позивач, засуджений до довічного позбавлення волі, з 02.06.2010 року відбуває покарання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» (установа) за адресою: м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.04.2024 справа №120/18177/23 визнано протиправними дії Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", що полягають у невизнанні порушень прав засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 на забезпечення належних житлово-побутових та санітарно-епідеміологічних умов тримання в камерному приміщенні №133 Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" та зобов`язано Державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№1)" усунути порушення прав засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 на забезпечення належних житлово-побутових та санітарно-епідеміологічних умов тримання в камерному приміщенні №133 Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)". Внаслідок протиправних дій ДУ "Вінницька установа виконання покарань № 1", ОСОБА_2 , заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, розмір якої, ОСОБА_3 , оцінює в сумі 5 000,00 грн.

Ухвалою суду від 14.04.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16.04.2025 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи, згідно яких представник відповідача зауважив, що державні органи як юридичні особи несуть відповідальність за своїми договірними зобов`язаннями і держава не відповідає за такими зобов`язаннями. Державна установа відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Наголосив, що Державна казначейська служба України не є органом, що порушив права та інтереси позивача.

26.05.2025 року представник ДУ «ВУВП (№1)» надав суду відзив, згідно якого позовні вимоги не визнає, оскільки ОСОБА_1 в своїй позовній заяві не зазначає в чому проявляється нанесена йому діями чи бездіяльністю відповідача моральна шкода, та в чому вона полягає. Також позивач не наводить жодного доказу моральних страждань внаслідок дій чи бездіяльності відповідачів та не надає доказів причинного зв`язку таких моральних страждань із діями або бездіяльністю відповідачів.

Відповідь на відзив представник позивача не надав.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Частиною 3 статті 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню (частина 1 статті 28 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими. Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно зі статтею 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України. Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

За змістом частини першої статті 8 КВК України засуджені мають право, зокрема, на гуманне ставлення до них та на повагу їх людської гідності; засуджені не повинні підлягати жорстокому, нелюдському або такому, що принижує їх гідність, поводженню; на належне матеріально-побутове забезпечення у порядку, встановленому цим Законом та нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Частиною третьою статті 107 КВК України визначено, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Згідно ч. 1 ст. 115 КВК України, особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В судовому засіданні встановлено, що засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» з 02.06.2010 року по даний час.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.04.2024 справа №120/18177/23 визнано протиправними дії Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", що полягають у невизнанні порушень прав засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 на забезпечення належних житлово-побутових та санітарно-епідеміологічних умов тримання в камерному приміщенні №133 Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" та зобов`язано Державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№1)" усунути порушення прав засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 на забезпечення належних житлово-побутових та санітарно-епідеміологічних умов тримання в камерному приміщенні №133 Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

Даним рішенням суду встановлено, що відповідно до листа Вінницької окружної прокуратури від 25.07.2023 № 50-20-21, за результатами проведеної у червні 2023 року перевірки з питань додержання прав засудженого адміністрацією установи виконання покарань, Прокуратурою 26.06.2023 внесено вказівку начальнику Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", згідно з якою - невідкладно розглянути дану вказівку та вжити вичерпних заходів, щодо усунення зазначених у ній порушень вимог законодавства, а також недопущення їх у подальшому, у тому числі шляхом переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 до іншого камерного приміщення, яке відповідає вимогам житлово - побутового та санітарно - епідеміологічного законодавства України.

Разом з цим, згідно листа Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 26.07.2023 № 40652.4/П-27892.25/23/ГТЛ/43.4, на усунення виявлених порушень начальнику установи 27.06.2023 винесено вказівну в порядку ст. 26 Закону України "Про прокуратуру", яка наразі перебуває на розгляді.

Внаслідок протиправних дій ДУ "Вінницька установа виконання покарань № 1", ОСОБА_4 , вважає, що йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, розмір якої, ОСОБА_3 , оцінює в сумі 5 000,00 грн.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Разом з тим, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, або їх посадовою чи службовою особою, визначені ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В постанові від 07 червня 2022 року у справі № 570/2918/20 (провадження № 61-90991св21), в якій спірні правовідносини були подібними (особа, засуджена до довічного позбавлення волі, пред`явила позов до ДУ «Городищенська ВК» про відшкодування моральної шкоди, завданої неналежними умовами її утримання у виправній установі), Верховним Судом викладені такі правові висновки.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ проделіктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. І довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, інші докази (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Суди повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння особі моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі особа оцінює заподіяну їй шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 по справі №818/1391/17.)

В позовній заяві позивач лише зазначив, що бездіяльністю відповідача, яка підтверджена рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.04.2024 року, йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях і розмір шкоди позивач оцінив в 5 000 грн.

Однак, при цьому позивач не надав будь-яких доказів про те, що не забезпечення належних житлово побутових та санітарно епідеміологічних умов тримання в камерному приміщенні № 133 ДУ «ВУВП (№1) спричинила йому душевні страждання (експертні висновки, медичні довідки, висновки психолога тощо), в чому полягали ці страждання, їх тривалість, інтенсивність, глибина.

Загальне твердження позивача про душевні страждання не є достатньою підставою для задоволення позову.

Враховуючи наведені обставини і норми закону, а також те, що позивач не довів позовних вимог, наявність моральної шкоди, в чому вона полягає, її істотність та причинний зв`язок між бездіяльністю відповідача і шкодою, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 23, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України, суд-

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Держана казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судовий збір залишити за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 24.06.2025 року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1), м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2, .

Держана казначейська служба України, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Суддя: