Справа № 465/176/25 Головуючий у 1 інстанції: Баран О.І.
Провадження № 22-ц/811/638/25 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м.Львів

Справа № 465/176/25

Провадження № 22-ц/811/638/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», яка підписана представником Горбуновою Ольгою Леонідівною, на ухвалу Франківського районного суду міста Львова, постановлену у м. Львові 7 лютого 2025 року у складі судді Баран О.І. у справі за позовом ПрАТ «Львівобленерго» до ОСОБА_1 , про стягнення недоврахованої електричної енергії,-

встановив:

9 січня 2025 року ПрАТ «Львівобленерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача суму недорахованої електричної енергії в розмірі 33 315,50 грн. та вирішення питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 7 лютого 2025 року цивільну справу за позовною заявою ПрАТ «Львівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення недорахованої електричної енергії передано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області.

Ухвалу суду через свого представника Горбунову О.Л. оскаржує ПрАТ «Львівобленерго». Зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, прийнята з порушенням норм процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про направлення справи для розгляду до Франківського районного суду м. Львова. Вказує, що 6 лютого 2025 року до суду надійшла довідка про місце реєстрації відповідача, та підтверджено її дійсне зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що предметом позову ПрАТ «Львівобленерго» є стягнення заборгованості недорахованої електричної енергії за актом про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії № 037374 від 12 лютого 2024 року за адресою: АДРЕСА_2 - комплекс придорожнього сервісу, що належить на праві власності ОСОБА_1 . Оскаржувана ухвала Франківського районного суду міста Львова обґрунтована тим, що у справі наявний спір про договірні відносини щодо нерухомого майна. Посилається на ст. 27, 28 ЦПК України. ПрАТ «Львівобленерго», як позивач, що звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості (плати за спожиту, але недораховану відповідними приладами обліку електричну енергію), подав позов до суду за місцем реєстрації фізичної особи ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Зазначає, що згідно із ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Вважає, що позови про стягнення заборгованості щодо необлікованої електричної енергії подаються до суду в загальному порядку на підставі ст. 27 ЦПК України (за місцем реєстрації фізичної особи) або за вибором позивача на підставі ст. 28 ЦПК України (за місцем виконання договору). Стверджує, що Франківський районний суд м. Львова розглядає аналогічну справу № 465/6192/24 за позовом ПрАТ «Львівобленерго» до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію за актом про порушення ПРРЕЕ № 037340 від 5 січня 2024 року за тим самим договором, по тому ж об`єкту, але за інший період нарахування необлікованої електричної енергії. Суд помилково застосував ст. 30 ЦПК України до категорії справ щодо стягнення заборгованості за спожиту недообліковану електричну енергію.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Д атою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Частиною 4 ст.263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскаржувана ухвала мотивована тим, що справа підсудна Пустомитівському районному суду Львівської області на підставі ч.1 ст.30 ЦПК України, оскільки спір виник з приводу прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом спору є стягнення із ОСОБА_1 (споживачем), суми неврахованої електричної енергії за місцем знаходження приміщення (об`єкта нерухомого майна) за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, ст. 30 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено виключну підсудність.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, альтернативної або підсудність пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

Вимоги щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил підсудності, крім тих, які встановлені процесуальним законом для відповідної категорії справ.

За правилом ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У Постанові від 7 липня 2020 року (справа № 910/10647/18) Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17).

Суд першої інстанції правильно звернув увагу правові висновки щодо застосування положень процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна. Аналогічний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю випливає її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18, від 20 березня 2024 року у справі № 523/14831/21 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

У постанові Верховного Суду від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 (провадження № 61-35697св18) зазначено, що «правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об`єкти нерухомості, об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення».

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 (провадження № 61-30812св18) зазначено, що «правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно».

Обставини цієї справи також свідчать про те, що в цьому випадку спірні правовідносини випливають із договору, який стосується нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Зважаючи на те, що сума недорахованої електричної енергії згідно доводів позивача виникла в результаті порушення правил роздрібного ринку електричної енергії під час споживання споживачем ОСОБА_1 електроенергії за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Пустомитівського районного суду Львівської області, ця справа підсудна саме зазначеному суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону, підстави для її скасування не встановлені.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», яка підписана представником Горбуновою Ольгою Леонідівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 7 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняттята оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено і підписано 23 червня 2025 року.

Головуючий_-_____________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ ____Ю.Р.Мікуш _______________Р.В. Савуляк