ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/220/25
Провадження №2/477/702/25
11 червня 2025 року м. Миколаїв
Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді Саукової А.А.,
з секретарем Герасимовою Г. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Універсальна Біржа «Південь» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна,
Позивач звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області з вказаним позовом до відповідачів, в якому просить визнати дійсним договір № 1801 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 25 жовтня 2000 року на Універсальній Біржі «Південь» та зареєстрований 01 листопада 2000 року Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 42 відповідно до якого ОСОБА_4 купила, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продала вказану квартиру.
Законом України про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів 4273-ХІ від 26.02.2025 року, який набув чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Жовтневого районного суду Миколаївської області на Вітовський районний суд Миколаївської області.
В обґрунтування позову зазначено, що 25 жовтня 2000 року між матір`ю позивача ОСОБА_4 , та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на Універсальній біржі «Південь» було укладено договір № 1801 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . 01.11.2000 року, Договір було зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. 08 грудня 2015 року мати позивача склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла позивачу. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача померла. Позивач звернувся до Вітовської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій.
Оскільки відповідно до статті 227 ЦК УРСР було передбачено, що договір купівлі продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, а вищевказаний договір купівлі-продажу домоволодіння був укладений на товарній біржі і нотаріально він не засвідчувався, то в даний час вона не має можливості розпорядитися вказаним будинком, шляхом прийняття його у спадщину та оформлення права власності.
У зв`язку з тим, що на даний час одна із сторін вищевказаного договору купівлі-продажу будинку померла, то нотаріально посвідчити такий договір неможливо, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 19 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки, вказані в мотивувальній частині ухвали впродовж десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
14 квітня 2025 року до суду надійшла заява позивача, з якої вбачається виконання вимог ухвали від 19.02.2025 року.
Ухвалою суду від 14 квітня 2025 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 23 травня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заяв та клопотань суду не надано.
Представник третьої особи Універсальної Біржи «Південь» в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань суду не надано.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
25 жовтня 2000 року між матір`ю позивача ОСОБА_4 , та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на Універсальній біржі «Південь» було укладено договір № 1801 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .
01.11.2000 року, Договір було зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації.
08 грудня 2015 року мати позивача ОСОБА_4 склала заповіт, який зареєстровано в реєстрі № 33, яким все належне їй майно заповіла позивачу ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_4 померла (копія свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 ).
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Вітовської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій (лист від 20.03.2025 року № 166/02-14).
Зі змісту вказаного листа вбачається, що підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії є невідповідність договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2000 року вимогам ЦК УРРСР (1963 року).
Враховуючи, що підставою відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії є невідповідність правовстановлюючого документа вимогам законодавства, та неможливість на даний час приведення спірного договору у відповідність із законодавством України через смерть однієї зі сторін цього договору, право позивача, щодо спадкування нерухомого майна визнається порушеним, та підлягає судовому захисту у обраний ним спосіб, виходячи з наступного.
До складу спадщини, у відповідності до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Оскільки спірний договір було укладено 25 жовтня 2000 року, до спірних правовідносин необхідно застосувати ЦК Української РСР.
Відповідно до статті 4 ЦК УРСР цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.
Згідно зі статтею 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
За загальним правилом, визначеним у статті 227, 47 ЦК УРСР, договори купівлі-продажу нерухомості підлягали нотаріальному посвідченню.
На час укладення спірного договору чинним був Закон України «Про товарну біржу».
Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (у редакції на час укладення вказаного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.
Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири, дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення.
Частиною другою статті 47 ЦК УРСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру, посвідченого Універсальною Біржею «Південь» 25 жовтня 2000 року, а не нотаріусом, станом на жовтень 2000 року не суперечило чинному законодавству.
Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі.
В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_4 .
Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в КП «Миколаївське МБТІ», тому ОСОБА_4 на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 і правомірно володіла нею до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу будинку, його виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири.
Також, суд вважає доведеним факт неможливості нотаріального посвідчення спірної угоди, що підтверджено матеріалами справи, у зв`язку з тим, що сторона договору ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 263-265 ЦПК України,
Позов задовольнити у повному обсязі.
Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 25 жовтня 2000 року № 1801, укладений між ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з іншої сторони, зареєстрований Універсальною Біржею «Південь», реєстровий № 42 дійсним.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомо;

відповідач: ОСОБА_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомо;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Універсальна Біржа «Південь», адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Садова, 3В, Бізнес-центр, офіс 8-9.

Суддя А.А. Саукова