Справа № 740/6019/24
Провадження № 2/740/202/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Гагаріної Т.О.,

за участі секретаря судових засідань Мартиненко Ю.А.,

представника позивача адвоката Луєнка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ніжині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ніжинської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що спадкодавець відповідно до свідоцтва про народження народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , як ОСОБА_4 . 26.07.1993 він уклав шлюб з ОСОБА_5 і йому було присвоєно прізвище дружини ОСОБА_6 . Цей шлюбу був розірваний 19.11.1993, після державної реєстрації розірвання шлюбу йому залишено прізвище ОСОБА_6 . Ще до реєстрації шлюбу, 11.04.1974 відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно виконавчим комітетом Ніжинської міської Ради депутатів трудящих на підставі рішення виконкому № 131 від 11.04.1974 спадкодавцю ОСОБА_7 та його брату ОСОБА_2 відповідачу по справі, була відведена та надана земельна ділянка загальною площею 600 кв.м по АДРЕСА_2 .

Станом на 11.04.1974 його батько ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали разом у своїх батьків по АДРЕСА_3 . Однак, того ж 1974 року відповідач ОСОБА_2 знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою та переїхав на постійне місце проживання до РРФСР, де й проживає до цього часу, тобто на території нинішньої російської федерації та є їй громадянином.

На земельній ділянці по АДРЕСА_2 був збудований житловий будинок та веранда у 1980 році, а огорожа з хвірткою у 1998 році, що підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу. Право особистої власності на цей будинок станом на 31.12.2012 не зареєстроване.

Жодної участі ні працею, ні коштами у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 він не брав. Вказаний будинок у період з 1974 по 1980 роки самостійно збудував спадкодавець, але за життя своє право власності у встановленому порядку не зареєстрував. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Вважає, що спадкодавець, хоч за життя і не зареєстрував своє речове право, але у встановленому порядку набув право власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а він має право на нього в порядку спадкування.

Звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою приватного нотаріуса Борщ Н.О. від 19.02.2024 йому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Представник позивача адвокат Луєнко Ю.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Від представника відповідача Ніжинської міської ради в особі Лях О.М. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений відповідно до оголошення про розгляд справи, розміщеного на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, відзиву, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав.

Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення сторін про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що проживала по АДРЕСА_1 по сусідству з будинком АДРЕСА_1 . Вона була свідком як ОСОБА_3 ( по вуличному його називали ОСОБА_9 ) разом зі своїм батьком ОСОБА_10 будували будинок. У будинку ніхто не проживав, вони як сусіди приглядали за будинком. ОСОБА_2 це брат ОСОБА_3 . Участі у будівництві він не приймав, ще у 1970-х роках виїхав на Урал, там одружився та після того не приїжджав до м.Ніжина.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її сином від шлюбу з ОСОБА_3 . Будинок АДРЕСА_1 будував її чоловік разом зі своїм батьком. У 1990-1991 році чоловік втратив роботу, не було коштів, тому він не добудував будинок, не зробив опалення та одну з кімнат. Після розлучення чоловік спілкувався з сином, показував йому недобудований будинок по АДРЕСА_1 , говорив що напише на нього заповіт, але так цього і не зробив. Коли син одружився та створив сім`ю, то вирішив успадкувати будинок та оформити на нього право власності.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 18.09.1991, виданого повторно, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , - батько позивача (а.с.11).

Зміна прізвища ОСОБА_4 підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 від 26.07.1993, згідно якого після реєстрації шлюбу його прізвище - ОСОБА_6 . Шлюбу був розірваний 19.11.1993, після державної реєстрації розірвання шлюбу йому залишено прізвище ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_3 від 18.02.2015 (а.с.11-12).

Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 11.04.1974 виконавчим комітетом Ніжинської міської Ради депутатів трудящих на підставі рішення виконкому № 131 від 11.04.1974 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відведена та надана земельна ділянка загальною площею 600 кв. м по АДРЕСА_2 (а.с.12-13).

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 житловий будинок літера «А» та веранда літера «а» були збудовані у 1980 році, а огорожа з хвірткою у 1998 році. Земельна ділянка площею 600 метрів квадратних та конфігурацією затверджена рішенням виконкому Ніжинської міської ради за №525 від 11.09.1980 (а.с.14-15, 20).

Відповідно до довідки від 26.06.2020 виданої КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 в КП «Ніжинське МБТІ» не зареєстроване (а.с.19).

Розпорядженням міського голови Ніжинської міської ради за № 40 від 18.02.2016 підтверджується зміна назви вулиці Будьонного на вулицю Сергія Рябухи.

В матеріалах справи наявна копія домової книги за адресою: АДРЕСА_3 , з якої вбачаться, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були зареєстровані за вказаною адресою. ОСОБА_2 28.06.1974 знятий з реєстрації за вказаною адресою (а.с.23-26).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 17.01.2023 вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

ОСОБА_3 на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Разом з ним на день смерті за вказаною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.60).

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв позивач шляхом подання заяви до нотаріальної контори, що підтверджується копією спадкової справи.

Доказами того, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , є свідоцтво про народження серія НОМЕР_5 від 18.10.1991 (а.с.10).

Приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області від 1902.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки не надано правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві (а.с.21-22).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно з п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 №91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.10.2020 у справі № 201/7012/18.

Відповідно до абзацу третього ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

За даними довідки копії технічного паспорту на спірне нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , збудоване до 1992 року.

Доказів про належність цього майна іншим особам матеріали справи не містять.

Виникнення права власності на обєкти нерухомого майна на час дії ЦК УРСР не залежало від державної реєстрації такого права.

Згідно абз.3 п.78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. Як зазначено вище, даний житловий будинок добудований в 1977 році.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи те, що ст.392 ЦК України дозволяє визнавати право власності у разі, коли воно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на вищенаведені земельні ділянки та житлові будинки в порядку спадкування після померлого ОСОБА_3 , з наведених вище підстав.

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.2, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідачі: Ніжинська міська рада Чернігівської області, , місцезнаходження: Чернігівська область, м.Ніжин, площа Франка, 1.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя Т.О. Гагаріна