Провадження № 2/932/3252/23
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 57
телефон приймальні судді 099 520 65 95
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді Ярощук О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

установив:

Короткий опис справи.

Позивач, АТ «ПУМБ», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зазначивши, що 31.12.2021 року ОСОБА_1 отримав кредит на суму 65 000 грн., а 05.11.2019 року отримав кредит на суму 7000 грн. Відповідач належним чином зобов`язання по поверненню коштів не виконує. Зокрема:

1) По кредитному договору від 31.12.2021 № 501 - 103044.27 грн., з яких: 62283.31 грн. заборгованість за кредитом; 10.26 грн. заборгованість процентами; 40750.7 грн. заборгованість за комісією;

2) По кредитному договору від 05.11.2019 № 001- 16233.16 грн., з яких: 10796.15 грн. заборгованість за кредитом; 5437.01 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією.

Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 29.10.2023 склала 119277.43.

Позивач прохав:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 119277.43 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2147.2 грн.

Позиції, заяви та клопотання учасників справи.

Клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

Процесуальні дії у справі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13.08.2024 головуючою суддею визначено Ярощук О.В. (а.с.41).

Відповідно до відповіді відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Дніпровської міської ради від 26.09.2024 ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 26.11.1991 року (а.с.43). Відповідач заходів щодо отримання кореспонденції не вжив, судова кореспонденція повернулась на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Тобто суд вжив доступні і розумні заходи для повідомлення Юр`єв В.О. щодо розгляду справи, яка стосується його безпосередньо.

Хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему.

Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів.

Суд виходить із того, що відповідач хоч і не отримав кореспонденцію, надіслану йому неодноразово судом за місцем реєстрації, само по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для того, щоб стверджувати про те, що права відповідача за статтею 6 § 1 Конвенції могли були порушені.

У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 910/1730/22 вказано, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ЦПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 910/8197/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 911/3113/20).

Правом подати відзив відповідач ОСОБА_1 не скористався. До суду не надходило клопотань сторін про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

При поданні позовної заяви, представник позивача просив суд проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження, здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи.

Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження із викликом учасників розгляду справи.

У силу приписів ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом встановлено.

Між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено 31.12.2021 кредитний договір №501, за яким позичальнику надано кредит у сумі 65 000 грн (а.с.18).

Пунктом 5 договору визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,99%. Кредит видано на споживчі цілі.

Зміст кредитного договрру відповідає паспорту споживчого кредиту (а.с.19 звор стр).

Також 05.11.2019 ОСОБА_1 на підставі заяви № 001на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб отримав в АТ «ПУМБ» кредит у розмірі 7000 грн (а.с.22). Відповідно до паспорту споживчого кредиту визначено стандартну процентну ставку за користування кредитом у розмірі 47,88%

Матеріалами справи підтверджено, що письмова вимога (повідомлення) про необхідність сплати заборгованості перед АТ «ПУМБ» у розмірі 119 277,43 коп. протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа, направлялась відповідачу ОСОБА_1 щодо заборгованості перед банком за вих №KHO-44.2.2/47 31.10.2023, на адресу відповідача, зазначену у договорі, що підтверджується наявною в матеріалах справи вимогою та реєстром згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих. Зокрема, відповідача повідомлено, що він має заборгованість по рахунку НОМЕР_1 номер договору 501 у розмірі 103044,27 грн та по рахунку НОМЕР_2 номер договору 001 у розмірі 16233,16 грн.

Отже, відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У той же час, позивач до матеріалів справи долучив лише розрахунок заборгованості за кредитному договором від 05.11.2019 року №001 16 233,16 грн., з яких: 10 796,15 грн. заборгованість за кредитом; 5 437,01 грн. заборгованість процентами, 0 грн. заборгованість за комісією (21-22), а також виписку/особовий рахунок НОМЕР_2 з 05.11.2019 по 29.10.2023.

Релевантне законодавство.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Вимогами ч. 1 ст.1056-1ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною.

Як вбачається із положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із вимогами ст. ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Статтею 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до положень ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновки суду.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.

У вказаній справі відповідач ОСОБА_1 доводи, викладені у позовній заяві щодо неналежного виконання нею взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, не спростував.

У той же час, позивач не надав суду розхрахунок заборгованості, рух коштів по рахунку НОМЕР_1 номер договору 501 від 31.12.2021, не надано до суду виписки по даному рахунку, або будь-яких інших доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача.

Фактично позивач не підтвердив заборгованість на по кредитному договору від 31.12.2021 № 501 - 103044.27 грн., з яких: 62283.31 грн. заборгованість за кредитом; 10.26 грн. заборгованість процентами; 40750.7 грн. заборгованість за комісією.

Суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є саме первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

В той же час, відповідна виписка по картковому рахунку відповідача разом із матеріалами позовної заяви чи безпосередньо під час розгляду справи судом першої інстанції надано не було.

Разом із тим, суд зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «UnionAlimentariaSanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

У своїй позовній заяві до суду АТ «ПУМБ» просив розглянути справу у його відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19.

Посилання банку в апеляційній скарзі на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором, як на підставу задоволення позовних вимог, є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом Банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору від 16 серпня 2018 року, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.

Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню, а саме: по кредитному договору від 05.11.2019 № 001- 16233,16 грн., з яких: 10796.15 грн. заборгованість за кредитом; 5437.01 грн. заборгованість за процентами.

Щодо судового збору.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви позивачем сплачений судовий збір в сумі 2147,20 грн (а.с.16).

При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. позов заявлено з ціною 119 277,43 грн. та задоволено на суму 16233,16 грн., тобто на 13,61%. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 292,23 грн. (2147,20 *13,61%:100).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість по кредитному договору від 05.11.2019 № 001 у сумі 16233,16 грн., з яких: 10796.15 грн. заборгованість за кредитом; 5437.01 грн. заборгованість за процентами та судові витрати по справі в сумі 292,23 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Інформацію щодо справи, яка розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет - https://court.gov.ua/fair/sud4803/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua.

Відомості сторін:

Позивач: АТ «ПУМБ», ; вул. Андріївська, буд.4, м. Київ, 04070.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 30 травня 2025 року.

Суддя Оксана ЯРОЩУК