Справа №161/5561/25
Провадження №2/155/430/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді: Сметани В.М.,

при секретарі судових засідань:Воронюк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» 26 березня 2025 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свій позов обґрунтовує тим, що 27 жовтня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №1/4220612. Відповідно до кредитного договору кредитор надав позичальнику кредит в сумі 99999,00 гривень строком на 72 місяці з 27 жовтня 2021 року по 26 жовтня 2027 року.

Вказує, що 23 січня 2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт», укладено договір №3-2023 про відступлення права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №1/4220612 від 27 жовтня 2021 року. Внаслідок передачі (відступлення) прав вимоги за цим Договором, новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за Кредитними договорами.

Зазначає, що 26 січня 2023 року ОСОБА_1 від АТ «Креді Агріколь Банк» було направлено повідомлення про те, що відбулось відступлення прав вимоги за договором до ТОВ «Глобал Спліт», яке в свою чергу стало Новим кредитором та має право вимагати від відповідача погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №1/4220612 від 27 жовтня 2021 року в розмірі 149347,86 гривень, що відповідає розміру поточних зобов`язань.

Вказує, що 12 листопада 2024 року ТОВ «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 була направлена вимога про необхідність повернення кредиту протягом 30 календарних днів, в загальному розмірі 98447,86 гривень.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, станом на 19 березня 2025 року у відповідача утворилась загальна сума заборгованості за договором №1/4220612 від 27 жовтня 2021 року в розмірі 98447,86 гривень, яка складається: рахунок простроченої заборгованості 69963,33 гривень, рахунок простроченої комісії 28484,53 гривень.

Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1/4220612 від 27 жовтня 2021 року в розмірі 98447,86 гривень та витрати пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 2422,40 гривень.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2025 року вищезазначену цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Горохівського районного суду Волинської області.

Ухвалою судді від 28 квітня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

На адресу суду 12 травня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що заборгованість має бути погашена до 26 жовтня 2027 року, позивач не скористався правом досудового врегулювання, а саме відповідач не отримала вимогу про дострокове погашення заборгованості. Також наданий позивачем розрахунок заборгованості, не дає змоги встановити, яка заборгованість є простроченою, а яка поточною. Зазначає, що позивачем неправомірно нарахована сума заборгованості яка стосується комісії. Також, зазначає, що вона є дружиною військового, а тому на підставі ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань не нараховується. На підставі наведеного просить відмовити у задоволені позовних вимог.

На адресу суду 04 червня 2025 року від представника заявника надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що позивач має право на дострокове повернення кредитних коштів, оскільки на адресу відповідача надсилалася досудова вимога, також з відповідачем велися перемовини щодо врегулювання кредитної заборгованості, та остання частково сплачувала кредит. Вказує, що нараховані комісії про за обслуговування кредиту є законними, оскільки це передбачено договором. Щодо штрафних санкцій зазначає, що вони не нараховувалися. Враховуючи зазначене, просить стягнути 98447,86 гривень.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах позову міститься заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі. Не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що зменшені позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України, встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.ч.1 та 2 ст.1054 ЦК України, визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи 26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Креді Агріколь Банк» з заявою-анкетою на отримання готівкового кредиту «Свобода» (а.с.64, 65).

Також відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, в якому зазначені умови кредитування (а.с.70-73).

Відповідно до копії кредитного договору №1/4220612 від 27 жовтня 2021 року, який укладено між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 , на таких умовах: кредит у сумі 99999,00 гривень, строком на 72 місяців з 27 жовтня 2021 року до 26 жовтня 2027 року (включно) (а.с.75-78).

Відповідно до п.1.4.1 договору, за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду, щомісячно в розмірі 15,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (для списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором, а також комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі комісія), щомісячно в розмірі 2,35% у місяць від суми кредиту зазначеної в п. 1.4.2 договору.

Відповідно до п.2.2 договору, позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості, сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісій в день повернення кредиту. У випадку, якщо зазначений день повернення кредиту є неробочим, позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів та платіж за кредитом у попередній робочий день.

Згідно з п.3.1 договору, у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно умов Договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.п. 4.4 Кредитного договору, шляхом підписання Договору Позичальник надає свою безвідкличну згоду на: взаємодію, в тому числі при врегулюванні простроченої заборгованості, з Банком шляхом безпосередньої взаємодії, надсилання різних повідомлень та поштових відправлень.

Відповідно до п.п. 5.5 Кредитного договору, шляхом підписання Договору Позичальник підтверджує, що він в день укладення Договору особисто отримав свій примірник Договору; умови договору йому зрозумілі; з Правилами і Тарифами Банку, що є чинним на дату укладення Договору і розміщені на Офіційному сайті Банку, ознайомлений, приймає та погоджується; з тарифами Банку ознайомлений, приймає та погоджується.; йому до укладання Договору Банком надано інформацію, яка визначена ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Додатком до договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в тому числі Графік платежів по кредиту, ануїтет), згідно якої датою щомісячних платежів по кредиту є 27 число кожного місяця, з яким відповідач ознайомилася, шляхом проставлення останньою власноручного підпису (а.с. 81- 83).

Згідно виписки з рахунку, відповідач отримав кредитні кошти в розмір 99999,00 гривень, згідно кредитного договору №1/4220612 від 27 жовтня 2021 року (а.с.85).

Відповідно до копії розрахунку заборгованості сформований ТОВ «Глобал Спліт» по кредиту наданому ОСОБА_1 наявна сума боргу 98447,86 гривень, яка складається: простроченої заборгованості: 69963,33 гривень, прострочених відсотків: 28484,53 гривень

(а.с.95, 96).

Як вбачається з матеріалів справи, 26 січня 2023 року ОСОБА_1 від АТ «Креді Агріколь Банк» було направлено повідомлення про те, що 23 січня 2023 року відбулось відступлення прав вимоги за договором №3-2023 до ТОВ «Глобал Спліт», яке в свою чергу стало Новим кредитором та має право вимагати від ОСОБА_1 погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №1/4220612 від 27 жовтня 2021 року (а.с.59).

Відповідно до копії договору про відступлення права вимоги №3-2023 від 23 січня 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» відступило права вимоги ТОВ «Глобал Спліт» до боржника ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором №1/4220612 від 27 жовтня 2021 року, що також підтверджується копією додатком №1 до договору про відступлення права вимоги №3-2023 року №23 січня 2023 року (а.с.21-40, 97-104).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до статті 263 ЦПК України. судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути зазначені всі підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 статті 599 ЦК України, передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 статті 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 516 ЦК України, визначає, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.

Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18.

Так, з виписок з рахунку відповідача вбачається, що остання неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитними договорами, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Відповідачем наведений розрахунок не спростовано, а тому такий розрахунок береться судом до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем в частині заборгованості за кредитом.

За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.

Тому суд вважає обґрунтованою та доведеною належними і допустимими доказами суму заборгованості за рахунок простроченої заборгованості, яка була отримана відповідачем та вчасно не повернута Банку.

Щодо достроково стягнення заборгованості, суд зазначає наступне.

В кредитному договорі №№1/4220612 від 27 жовтня 2021 року, позичальник зазначила зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, 26 січня 2023 року ОСОБА_1 на адресу реєстрацію місце проживвання від АТ «Креді Агріколь Банк» було направлено повідомлення про те, що 23 січня 2023 року відбулось відступлення прав вимоги за договором №3-2023 до ТОВ «Глобал Спліт», яке в свою чергу стало Новим кредитором та має право вимагати від ОСОБА_1 погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №1/4220612 від 27 жовтня 2021 року (а.с.59).

Також, судом встановлено, що відповідачка скориставшись своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому зазначила адресу: АДРЕСА_1 .

Водночас, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , отримала повідомлення щодо розгляду справи.

Відповідно до копії відповіді №1236959 від 27 березня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Також, відповідно до копії вимоги №6929 від 12 листопада 2024 року, ТОВ «Глобал Спліт» за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 надіслано дану вимогу, в якій зазначено, що на підставі договору про відступлення права вимоги №3-2023 від 23 січня 2023 року, ТОВ «Глобал Спліт» набуло право вимоги за кредитним договором №1/4220612 від 27 жовтня 2021 року, та просить погасити заборгованість в розмірі 98447,86 гривень протягом 30 календарних днів з дати відправки цієї вимоги (а.с.57).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1, 3 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Частиною 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

У постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788св21), від 07 березня 2024 року у справі № 487/3170/22 (провадження № 61-17884св23) викладено правові висновки, згідно яких, належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору.

Належним дотриманням процедури повідомлення боржника про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» позичальників за споживчим кредитом не звільнено від обов`язку повідомляти кредитору поштову адресу, вимушено змінену внаслідок ведення військових дій на території України.

ОСОБА_1 про зміну своєї поштової адреси банк не повідомляла, іншої адреси, ніж у кредитному договорі, не вказувала, тому суд приходить до висновку, що АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» належним чином повідомив відповідача про необхідність дострокового повернення кредитних коштів, а сам лише факт неотримання нею письмової вимоги внаслідок недбалості не свідчить про порушення ТОВ «Глобал Спліт» досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором споживчого кредиту.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитних договорів щодо повернення кредиту ТОВ «Глобал Спліт» відповідно до ч.2 ст.1052 ЦК України та умов кредитних договорів використав вправо достроково вимагати стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами.

Також суд звертає увагу, що направлення таких повідомлень відповідає положенням пунктів 2.3.4., 2.3.5. та 2.3.6. Правил надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк», які згідно п. 1.4 Кредитного договору, є невід`ємною частиною цього договору та розміщенні на офіційному сайті банку www.credit-agricole.ua.

Тобто, позивачем доведено дотримання порядку дострокового повернення кредиту за вимогою позивача, а звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не змінює визначений Законом порядок повернення коштів.

Аналіз змісту укладеного відповідачем кредитного договору дає суду підстави вважати, що його умови надають право банку вимагати від позичальника дострокового погашення заборгованості, для чого позичальнику направляється письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом, в якому вказується розмір з урахуванням належних до сплати суми кредиту, процентів, комісії, штрафних санкцій. Невиконання позичальником вимог цього повідомлення протягом 1 календарного місяця з моменту його отримання, дає право банку вимагати дострокове повернення кредиту в повному обсязі. У цьому випадку, банк направляє позичальнику відповідну письмову вимогу. Якщо така вимога не буде виконана позичальником протягом 31 дня з моменту її направлення, банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду.

Направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання спорів.

Суд вважає вказані повідомлення належним доказом вимоги кредитора про дострокове повернення боргу, отже кредитором були виконані норми чинного законодавства в повному обсязі, стосовно направлення відповідачу повідомлень про відступлення права вимоги, та дострокового погашення заборгованості, що є досудовим порядком врегулювання питання дострокового повернення коштів за договорами про надання споживчого кредиту, тому доводи відповідача у відзиві є безпідставними.

Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21, зроблено наступний правовий висновок:

«10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».»

В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія за надання кредиту.

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Відповідно до п.1.4.2 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати Банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2,35% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. Договору.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2023 по справі №382/1621/21 за позовом про захист прав споживачів та визнання кредитного договору частково недійсним, укладеним із АТ «Креді Агріколь Банк» зазначено, що «поза увагою апеляційного суду залишилось те, що, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»; банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору;

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачці було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що положення кредитного договору, укладеного між сторонами, про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,35 % щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним.

Відтак, нарахування позивачем заборгованості по комісії за кредитним договором № 1/4220612 від 27 жовтня 2021 року в розмірі 28484,53 гривень є безпідставним.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення заборгованості за простроченою комісією в розмірі 28484,53 гривень задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про порушення позичальником умов укладеного договору, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 1721 гривень 51 копійок (69963,33 грн. / 98447,86 грн. х 2422,40 грн. = 1721,51гривень).

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 223, 265, ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 546-552, 610-612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором №1/4220612 від 27 жовтня 2021 року в розмірі 69963 (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят три) гривні 33 (тридцять три) копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» понесені позивачем витрати щодо сплаченого судового збору в розмірі 1721 (одну тисячу сімсот двадцять одну) гривню 51 (п`ятдесят одну) копійку.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони у справі є:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», , місцезнаходження: 01033, місто Київ, вулиця Жилянська, буд. 5-Б, оф. 5;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Дата складення повного тексту рішення 23 червня 2025 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області В.М. Сметана