Справа № 489/9924/24
Номер провадження 2/489/939/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24 червня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» (далі - позивач або ОКП «Миколаївоблтеплоенерго») до ОСОБА_1 (далі - відповідач 1), ОСОБА_2 (далі відповідач 2), ОСОБА_3 (далі-відповідач 3) про стягнення боргу, трьох відсотків річних, інфляційних втрат

встановив

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів на користь позивача 17053,13 грн. - основного богу за послуги з централізованого опалення, 1530,68 грн. - суму на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 618,22 грн. - три відсотки річних, що утворилися внаслідок не виконання відповідачами зобов`язань по оплаті за спожиті послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачів на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. та 41,00 грн. на суму витрачену на запит до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується нарядами на підключення опалення до будинку на початку опалювальних сезонів. Свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення позивач виконував в повному обсязі та належним чином, але відповідачами оплата своєчасно та в повному обсязі не проводилась.

Ухвалою від 20.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.02.2025 було здійснено перехід до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач 1 в судовому засіданні заперечував проти позову, вказав, що договору не підписував, послуги не надавались.

Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, надав суду відзив, в якому вказав, що у 2007 році він переїхав жити до м. Києва та влаштувався в ТОВ "ЮСП Технолоджі". В 2016 році він відкрив ФОП та орендував офіс, придбав квартиру разом з цивільною дружиною в м. Ірпінь. В 2017 році він розписався з своєю дружиною та в 2021 році прописався в квартирі в м. Ірпінь. Він не є власником квартири АДРЕСА_2 , не користувався послугами, які надавалися ОКП "Миколаївоблтеплоенерго", договорів з ними не укладав.

Відповідач 3 надала суду відзив, в якому вказала, що з листопада 2014 року фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 із-за неможливості спільного проживання з ОСОБА_1 , з яким розлучена 28.11.2006 року і який був засуджений за ч.1 ст.125 ККУ за протиправні дії щодо неї. З 2014 року вона фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Тому вимоги позивача до неї є необґрунтованими, оскільки їх послугами не користується з 2014 року по теперішній час.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.11.2021 у справі 489/5480/21 (провадження №2-с/489/101/21) скасовано судовий наказ 2-н/489/1442/21 (справа №489/5480/21) від 18 жовтня 2021 року, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва за заявою Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення суми боргу за спожиті послуги теплопостачання в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Миколаєва, сформованим 22.06.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зареєстровані за вказаною адресою.

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Миколаєва, сформованим 19.12.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зареєстровані за вказаною адресою.

З інформаційної довідки № 405024878 від 22.11.2024 вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про власника квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 надала суду копії свідоцтва про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області про залишення в силі вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.03.2014.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду копію трудової книжки, відповідно до записів якої 01.12.2007 він прийнятий на роботу в ТОВ "ЮСП Технолоджі" (м. Київ) та копію договору оренди нежитлового приміщення №21 від 01.07.2016, згідно з яким він орендував нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_4 . Також відповідачем було долучено копію договору купівлі-продажу квартири в м. Ірпінь.

Позивач здійснював постачання теплової енергії до вищевказаної квартири в опалювальних сезонах 2018-2022 р.р., що підтверджується копіями нарядів на підключення опалення до будинку на початку опалювальних сезонів.

Відповідно до наданого представником позивача розрахунку за період з 01.11.2018 по 31.05.2021 відповідачам нараховано: 17053,13 грн. - сума основного боргу за послуги з централізованого опалення, з 01.12.2018 п 31.05.2021 - 1530,68 грн. - суму на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 618,22 грн. - три відсотки річних.

Відповідно до ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

В п.2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" зазначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч.1 ст. 12 Закону України "Про житлово - комунальні послуги").

Згідно з ч.1 ст. 10 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (ч.ч. 1, 4 ст. 9 Закону України "Про житлово - комунальні послуги").

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 576/2721/19 від 15.04.2021.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст.610 та ст.611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Згідно з постановою Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №918/344/17 формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як встановлено судом, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживали за адресою: АДРЕСА_1 у період надання позивачем централізованого теплопостачання за адресою, а саме з 01.11.2018 по 31.05.2021, тому фактично не користувалися послугами. В задоволенні вимог про стягнення коштів з них належить відмовити.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд враховує заперечення відповідачів 2 та 3 про не проживання їх за адресою, куди надавалися комунальні послуги, та приймаючи до уваги те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а оскільки позивачем не доведено факт користування такою послугою відповідачем 2 та 3, то відсутні підстави для задоволення вимог щодо них.

За такого, беручи до уваги те, що відповідач 1 є споживачем послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , протилежного суду не доведено, та враховуючи неналежне виконання ним зобов`язань щодо сплати за надані послуги, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до відповідача 1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ч. 1ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача 1 на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн. та витрати на запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 41,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2-13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, трьох відсотків річних, інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» за період з 01.11.2018 по 31.05.2021 основний борг за послуги з централізованого опалення в сумі 17053,13 грн. (сімнадцять тисяч п`ятдесят три гривні тринадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» за період з 01.12.2018 по 31.05.2021 суму, на яку підлягає борг з урахуванням індексу інфляції - 1530,68 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять гривень шістдесят вісім копійок) та три відсотки річних - 618,22 грн. (шістсот вісімнадцять гривень двадцять дві копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) та 41,00 грн. (сорок одна гривня нуль копійок)- витрат на запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, трьох відсотків річних, інфляційних втрат.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго», , адреса: 54034, м. Миколаїв, вул. Миколаївська, буд. 5А.

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач 3: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24.06.2025.

Суддя В. В. Кокорєв