КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/7123/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року ухвалене під головуванням судді Машкевич К.В. у місті Києві у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хеміше Гутер АГ» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2022 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Хеміше Гутер АГ» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив: визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Хеміше Гутер АГ» №04-23К від 25 липня 2023 року про звільнення його з посади директора по роботі з ключовими клієнтами за прогул без поважних причин; поновити його на роботі на посаді директора по роботі з ключовими клієнтами ТОВ «Хеміше Гутер АГ»; стягнути з ТОВ «Хеміше Гутер АГ» на його користь невиплачену йому заробітну плату в розмірі 123 428, 58 грн; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу виходячи з суми середньоденного заробітку в розмірі 2 113, 12 грн; стягнути невиплачену частину компенсації за невикористану відпустку в сумі 25 357, 44 грн; стягнути завдану йому моральну шкоду, що становить 515 200, 00 грн; стягнути сплачений ним за подання даного позову судовий збір у розмірі 5 152, 00 грн .

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом № 15-22К від 01 червня 2022 року він був прийнятий на роботу до ТОВ «Хеміше Гутер АГ» на посаду регіонального представника.

21 червня 2023 року він отримав лист від Товариства, в якому його просили з`явитися в Центральний офіс та надати пояснення щодо прогулів та причин відсутності на робочому місці з 01 червня 2023 року, які він вказує, що не вчиняв.

В цей же день він підготував пояснення, що працює кожного робочого дня в звичному режимі, а в період з 01 червня до 20 червня 2023 року провів низку успішних зустрічей (переговорів) по майбутньому осінньому сезону, а також відвідував аграрні конференції та семінари.

Вказані пояснення 22 червня 2023 року було ним направлено через АТ «Укрпошта», однак конверт повернувся 14 липня 2023 року у зв`язку з неодержанням адресатом.

В цей же день він отримав лист відповідача про звільнення.

17 липня 2023 року він повторно направив свої пояснення та долучив звіт зустрічей за липень 2023 року, однак його пояснення були проігноровані.

09 серпня 2023 року він отримав копію наказу про звільнення з роботи за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Вважає таке звільнення незаконним з наступних підстав.

Зазначає, що саме роботодавець має довести вчинення ним прогулу, проте ні в наказі, ні в своїх листах відповідач не наводить, які саме його дії чи бездіяльність вважаються дисциплінарним проступком; які саме покладені на нього трудові обов`язки він порушив та чим вони на нього були покладені; в чому полягає його вина, яка може кваліфікуватися як прогул; в чому полягає причинний зв`язок між його діями та ймовірним порушенням.

Відповідач не виконав покладені на нього ст.29 КЗпП України вимоги щодо нього, як працівника, а саме: його не проінформували про трудову функцію, яку він мав виконувати, дату початку виконання роботи, визначене робоче місце, права та обов`язки, умови праці, режим роботи, тривалість робочого часу та відпочинку, а також положення колективного договору.

Його не було ознайомлено з посадовою інструкцією, трудовим договором, які обов`язки він мав виконувати, оскільки відповідно до ст.31 КЗпП України роботодавець не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

З копії отриманого ним наказу неможливо встановити, коли ним був вчинений прогул, коли це було виявлено та встановлено всі складові дисциплінарного проступку.

Його було звільнено з посади директора по роботі з ключовими клієнтами, яку він згідно з відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, виявляється, взагалі не обіймав.

Наказом від 01 червня 2022 року він був прийнятий на посаду регіонального представника, а не директора по роботі з ключовими клієнтами.

Згоди на переведення на цю посаду він не давав, про переведення відповідач його не повідомляв, з посадовою інструкцією та Правилами внутрішнього трудового розпорядку не ознайомлював, робоче місце не визначав.

Він був переконаний, що працює на посаді директора відповідно до практики, яка склалася в процесі виконання ним своєї роботи з моменту прийняття на роботу.

В порушення вимог ст. 116 КЗпП України він не отримував повідомлення про нараховані та виплачені йому при звільненні суми із зазначенням кожного виду виплати.

Відповідач не повністю виплатив йому заробітну плату станом на 25 липня 2023 року, хоч він виконував свої обов`язки.

Зазначив, що з січня до квітня 2023 року його щомісячний заробіток становив 51 520, 00 грн.

Однак за травень-червень 2023 року йому було виплачено 42 933, 33 грн, тобто його заробітна плата відповідачем була зменшена на 8 586, 67 грн.

Відповідно до штатного розкладу товариства, введено в дію з 02 січня 2023 року, 10 666, 67 грн, які відповідач вважає премією, є додатковою оплатою.

При звільненні було надано розпорядження виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку за період з 22 березня 2022 року до 01 червня 2023 року, хоч він був звільнений 25 липня 2023 року.

26 липня 2023 року він отримав на свій рахунок 34 021, 23 грн, однак з чого складається ця сума, незрозуміло.

З урахуванням довідки відповідача його середньоденний заробіток становив 2 113, 12 грн, а тому на момент звільнення 25 липня 2023 року він має право на компенсацію відпустки за 32 дні, а саме 67 619, 84 грн.

З урахуванням виплаченої суми компенсації 42 262, 40 грн, заборгованість становить 25 357, 44 грн.

Зазначає, що весь час він перебуває в стресовому стані, оскільки звільнення за прогул перешкоджає його працевлаштуванню.

З урахуванням цього, просить задовольнити позов.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києвавід 17 грудня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Хеміше Гутер АГ»на користь ОСОБА_1 10 666, 67 грн заробітної плати та 602, 60 грн компенсації за невикористану відпустку (за вирахуванням визначених законом податків та платежів ). В решті позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Хеміше Гутер АГ» на користь держави 112, 69 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач надіслав поштовим відправленням № 001 копію наказу, яка жодним чином не завірена. Тобто з цієї копії незрозуміло, хто та коли її виготовив, чи звірено її з оригіналом. Таким чином, відповідачем було порушено норми ст. 47 К3пП України та ст. 116 КЗпП України.

В оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не було застосовано наведену у позовній заяві практику Верховного Суду, викладену у постанові від 25 жовтня 2022 року у справі №487/1491/21 щодо покладення саме на роботодавця обов`язків надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.

Наголошує, наказ ТОВ «Хеміше Гутер АГ» від 25 липня 2023 року № 04-23 К про звільнення його з роботи не відповідає положенням чинного законодавства, оскільки не містить точних відомостей про суть та дату порушення.

Суд також не надав оцінки та не врахував при винесенні оскаржуваного рішення по справі аргументи та докази сторони позивача про недопустимість як доказу вищевказаного наказу, оскільки директор ТОВ «Хеміше Гутер АГ» ухвалив рішення про його звільнення в стані конфлікту інтересів, що прямо суперечить положенням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Вказує, судом першої інстанції при постановленні ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі не було встановлено строків для вчинення таких процесуальних дій як подання відповіді на відзив та заперечить, таким чином, вважає, судом було створено правову невизначеність.

Зміст оскаржуваного рішення не відповідає положенням ст. 265 ЦПК України, оскільки датою такого рішення є 17 грудня 2024 року, а датою доставки у підсистемі «Електронний суд» є 30 грудня 2024 року. Відтак, необхідним є зазначення дати складення повного тексту оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного вважає, що наказ про звільнення підлягає скасуванню, а він - поновленню на роботі із застосуванням наслідків незаконного звільнення.

03 березня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ТОВ «Хеміше Гутер АГ» - Нечваля Я.В., у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Стягнути з позивача на користь ТОВ «Хеміше Гутер АГ» судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 35 000, 00 грн.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що доводи апелянта проте, що рішення про звільнення позивача з роботи було ухвалено директором Товариства - ОСОБА_3., перебуваючи в конфлікті інтересів, що суперечить Закону України «Про запобігання корупції» не відповідає дійсності, оскільки такий Закон не поширюється на ОСОБА_3., з огляду на те, що він є керівником юридичної особи приватного права.

ОСОБА_1. вказує, що суд першої інстанції постановив незаконну ухвалу про відкриття провадження у справі, оскільки не зазначив в такій ухвалі строк для вчинення таких процесуальних дій як подання відповіді на відзив та заперечить, проте останнім жодним чином не зазначено, яким чином вказане призвело до неправильного вирішення справи по суті. Даний факт також не перешкоджав позивачу подати всіх процесуальних документів, які він вважав необхідними.

Щодо необхідності зазначення дати складення повного тексту оскаржуваного рішення вказує, що це є виключно дискреційним правом суду.

Щодо вирішення спору по суті позовних вимог, то представник відповідача зазначив, що суд обґрунтовано дійшов висновку проте, що сам факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці в офісі підприємства ним не заперечувався та ним не спростований, а надані роботодавцем докази повністю підтверджують факт прогулу без поважних причин. Надані позивачем письмові пояснення щодо виконання ним своїх трудових обов`язків за межами офісного приміщення спростовані надані роботодавцем відповіді підприємств, які були вказані позивачем у його службовій записці, що свідчить про безпідставне невиконання ним своїх посадових обов`язків, та підтверджує законність ухваленого роботодавцем рішення про звільнення за прогул.

При апеляційному розгляді справи представник позивача у справі ОСОБА_1 , адвокат Бонтлаб В.В. підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у справі ТОВ «Хеміше Гутер АГ», адвокат Нечваль Я.В. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції просив залишити без змін, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що наказом ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» № 05-22К від 21 березня 2022 року позивач був прийнятий на роботу з 22 березня 2022 року за сумісництвом на посаду директора по роботі з ключовими клієнтами.

Наказом № 15-22К від 01 червня 2022 року на підставі заяви позивача останній з 01 червня 2022 року був переведений на повний робочий день та 100% оплату праці на цій же посаді.

З листа директора товариства від 30 грудня 2022 року вбачається про необхідність з січня 2023 року виходу на роботу в офіс для відновлення повноцінної ефективної роботи. При цьому зазначено про наявність місць для укриття.

З матеріалів справи вбачається, що починаючи з 01 червня 2023 року позивач на роботу не з`являвся. Вказані обставини підтверджуються Табелями обліку використання робочого часу ( т.1, а.с. 98 - 101; 108 - 111; 202 - 208 )

08 червня 2023 року директором товариства було видано розпорядження № 17 про перевірку факту відсутності позивача на роботі та створена для цього комісія.

20 червня 2023 року позивачу був направлений лист з вимогою з`явитися в Центральний офіс для надання пояснень причин відсутності на роботі.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував, що дана вимога позивачем виконана не була і в офіс він не з`явився.

26 червня 2023 року на підставі висновку щодо перевірки відсутності позивача на роботі був складений Акт про відсутність позивача на роботі з невідомих причин.

Відповідно до пояснювальної записки члена комісії ОСОБА_2 , за ініціативою позивача 15 червня 2023 року він мав зустріч з ним на бульварі Жуля Верна в місті Києві, однак позивач причини відсутності на роботі не повідомив.

Такої зустрічі саме за ініціативою позивача ні сам позивач, ні його представник не спростовували.

Наказом № 04-23К від 25 липня 2023 року позивач був звільнений з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, прогул без поважних причин.

Звертаючись до суду, позивач не заперечує факт своєї відсутності на робочому місці в офісі ТОВ в місті Києві по вулиці Голосіївська, буд. 7 корпус 2 офіс 8-2 з 01 червня 2023 року.

Позивач також не заперечує отримання листа директора товариства від 30 грудня 2022 року про роботу з січня 2023 року безпосередньо в приміщенні офісу.

Із матеріалів справи також вбачається, що 21 червня 2023 року позивачем наданні пояснення роботодавцю з приводу відсутності на роботі, в яких зазначено, що він працює в звичному режимі, виконує роботу, проводить зустрічі по майбутньому осінньому сезону, а також відвідував аграрні конференції та семінари. До пояснень надано звіт за червень, а 17 липня 2023 року звіт за липень.

При цьому не заперечує, що, отримавши лист з вимогою надати пояснення про причини відсутності на роботі, до офісу не з`явився, а направив пояснення поштою ( т. 1, а.с. 40 - 43 ).

Встановлено також, що наказом №5 від 05 жовтня 2021 року в товаристві затверджені та діють Правила внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4 Правил робочий день у товаристві триває з 09.00 до 18.00 год.

Кожен працівник зобов`язаний виконувати свою роботу безпосередньо в офісному приміщенні товариства за адресою: м. Київ вул. Голосіївська, 7 корп. 2, оф. 8-2.

Кожен працівник зобов`язаний виконувати вказівки та завдання директора, які можуть бути надіслані на корпоративну електронну пошту працівника.

Крім того, пунктами 6 - 11 Правил врегульовано порядок направлення працівника у відрядження та звітування про його результати.

Так, з метою відрядження директор складає та затверджує письмове завдання на відрядження, а працівник після повернення надає письмовий звіт про його виконання ( т. 1. а.с. 104 - 106 ).

Представник відповідача зазначив, що будь-яких завдань позивачу директор товариства на відрядження не надавав і звіти у порядку, визначеному Правилами, позивачем не подавалися.

Даних обставин позивач при зверненні до суду та його представник у судовому засіданні не спростовували.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 - директор товариства, ОСОБА_4.- начальник відділу маркетингу, ОСОБА_2 - заступник директора з фінансових питань підтвердили той факт, що позивач з 01 червня на роботу в офіс ТОВ за місцем знаходження його робочого місця не виходив.

Позивач у офісі мав власний кабінет, в якому було забезпечені всі умови для роботи.

Свідки підтвердили, що виїзд до клієнта є відрядженням, яке має оформлятися в порядку, визначеному Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Крім того, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначили, що в процесі перевірки з`ясувалося, що позивач із зазначеними ним фірмами не працював, відрядження йому не оформлялися, а деяких зазначених ним фірм взагалі не існує.

В редакції журналу «Фермер» їм повідомили, що позивач дійсно був на організованому ним форумі, однак представляв конкурента товариства.

Свідок ОСОБА_2 також підтвердив зустріч з позивачем 15 червня 2023 року поза межами офісу, де позивач повідомив, що не хоче працювати в фірмі.

Ці обставини підтверджуються наданими представником відповідача доказами, отриманими від організацій, зазначених позивачем, з якими він, начебто, проводив роботу в червні та липні 2023 року від імені ТОВ» ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ», а також про відсутність деяких з них взагалі.

Крім того, з листа ТОВ`АГП МЕДІА» від 09 листопада 2023 року вбачається, що позивач на форумі «День агронома» 15 червня 2023 року був зареєстрований від компанії «Нор Ест Аро»( т. 1, а.с. 228 - 249; т. 2, а.с. 21 - 29).

Дані обставини позивачем та представником позивача у встановлений цивільним процесуальним законодавством спосіб не спростовані.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач допустив прогул з 01 червня 2023 року до 25 липня 2023 року без поважних причин, а тому визнав його звільнення з роботи з цих підстав таким, що здійснено з дотриманням вимог закону.

Суд першої інстанції, даючи оцінку доводам позивача щодо причин відсутності на робочому місці протягом більше трьох годин виходив із наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 29 КЗпП України до початку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника про: місце роботи (інформація про роботодавця, у тому числі його місцезнаходження), трудову функцію, яку зобов`язаний виконувати працівник (посада та перелік посадових обов`язків), дату початку виконання роботи; визначене робоче місце, забезпечення необхідними для роботи засобами; права та обов`язки, умови праці; наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, а також про право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору - під підпис; правила внутрішнього трудового розпорядку або умови встановлення режиму роботи, тривалість робочого часу і відпочинку, а також про положення колективного договору (у разі його укладення); проходження інструктажу з охорони праці, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони; організацію професійного навчання працівників (якщо таке навчання передбачено); тривалість щорічної відпустки, умови та розмір оплати праці; процедуру та встановлені цим Кодексом строки попередження про припинення трудового договору, яких повинні дотримуватися працівник і роботодавець.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з березня 2022 року на посаді заступника директора по роботі з ключовими клієнтами за сумісництвом. Саме за його ініціативою він наказом №15-22К від 01 червня 2022 року був переведений на повний робочий день та 100% оплату праці на цій посаді.

В заяві ним же зазначено, що він ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором та умовами праці на робочому місці та згоден з ними( т.1, а.с.98 - 100).

Сторони не заперечували, що з моменту укладення трудового договору з позивачем і до його звільнення, будь-яких питань з цього приводу у позивача не виникало.

Крім того, в частині визначення робочого місця в вище приведеній постанові Верховного Суду в справі № 761/2353/20 зазначено, що відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення» робоче місце - місце (приміщення), на якому працівник постійно чи тимчасово перебуває в процесі трудової діяльності і яке визначене, зокрема на підставі трудового договору (контракту).

Згідно з ч. 1 ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За загальним правилом, місцезнаходженням підприємства, установи, організації збігається з місцем його виробничої діяльності.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ТОВ» ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» є: м.Київ вул. Голосіївська, 7, корпус 2, офіс 8-2.

Ця ж адреса зазначена в Правилах внутрішнього трудового розпорядку товариства, з якими позивач ознайомився.

Таким чином, саме ця адреса є робочим місцем позивача і необізнаність про це позивач у судовому засіданні не доводив.

Крім того, позивач не заперечував, що з моменту укладення трудового договору з відповідачем у березні 2022 року, він виконував роботу саме заступника директора і розумів, що виконувана ним робота є саме за цією посадою.

Про це ж він зазначає і в своїх звітах за червень та липень 2023 року.

Позивач не заперечує, що в квітні 2023 року направлявся в відрядження саме як заступник директора і ознайомлений з наказом про це.

Крім того, зазначаючи та обґрунтовуючи розмір своєї заробітної плати, в приведеному ним розмірі, цей розмір є посадовим окладом саме заступника директора, а не торгівельного представника в регіонах.

Інформація про це в відомостях Пенсійного фонду України не є підставою для протилежного ( т.2, а.с. 27 - 28; 40 - 42; 55; 126; 133 - 134; 152 ).

З урахуванням цього, суд вважав приведені позивачем твердження в цій частині намаганням створити видимість допущених відповідачем порушень при його звільненні.

Крім того, суд також вважав, що і інші приведені позивачем твердження в вигляді різного роду сумнівів та здогадок, не свідчать про порушення роботодавцем вимог закону при його звільненні з роботи.

Не зазначення в наказі про звільнення підстав для його видання, а саме результатів службового розслідування в даному випадку, також не є підставою для висновку про його незаконність, оскільки позивач був задіяний у даному процесі, у нього витребовувалися пояснення, він доводив відсутність прогулу та виконання посадових обов`язків, не дивлячись на свою відсутність на роботі.

Суд також вважав посилання представника позивача на недоліки, з його точки зору, в організації роботи відповідача такими, які не спростовують твердження представника відповідача, приведені в відзиві та в судовому засіданні.

Даючи оцінку наданим позивачем підтверджень проведення зустрічей протягом червня-липня 2023 року, суд виходив з того, що така інформація ним отримана в приватному порядку, без зазначення дат таких зустрічей, підстав для них, з ким вони проводилися, за чиїм завданням чи розпорядженням, в межах яких існуючих з відповідачем відносин та ким вони схвалені. Крім того, і результати цих зустрічей та переговорів не зазначені.

Однак суд при цьому також врахував інформацію, отриману відповідачем у офіційному порядку про те, що приведені в звітах зустрічі позивачем не проводилися, а частина зазначених ним фірм, у яких, начебто, такі зустрічі проводилися, взагалі не існує в природі.

З урахуванням цього, суд не погодився з приведеним позивачем у зв`язку з цим обґрунтуванням відсутності прогулу та виконання ним своїх обов`язків протягом зазначеного часу, оскільки такі його дії суперечать як ст. 21 КЗпП України, так Правилам внутрішнього трудового розпорядку.

Апеляційний суд повністю погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року зазначено, що При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого

дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Разом з цим, відповідно до сталої судової практики у такій категорії спорів причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази (постанови Верховного Суду від 22 грудня 2023 року у справі № 756/8875/21, від 27 листопада 2023 року у справі № 486/78/23, від 05 жовтня 2023 року у справі № 671/2022/22, від 20 вересня 2023 року у справі № 309/399/22).

Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 757/45015/20-ц.

Відсутність працівника на роботі може бути зафіксовано відповідним актом. Законодавство не встановлює вимог до форми акта, тому він подається у довільній письмовій формі та підписується не менш ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано факт відсутності працівника на роботі протягом робочого дня.

Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково зазначаються не тільки дата, а й певний час відсутності працівника.

Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Вочевидь, поважними причинами мають бути об`єктивні обставини, які об`єктивно перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 761/48981/19, від 14 червня 2023 року у справі № 727/3770/21.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).

Водночас правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі що переглядається апеляційним судом встановлено, що 21 березня 2022 року директор ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» видав наказ № 05-22 К, згідно з яким ОСОБА_1 за сумісництвом з 22 березня 2022 року прийнято на посаду директора по роботі з ключовими клієнтами з посадовим окладом згідно зі штатним розписом (т. 1, а. с. 98).

01 червня 2022 року ОСОБА_1 написав заяву, адресовану директору ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ», у якій вказано: «Прошу Вас встановити мені повний робочий день та перевести на 100% оплату праці на посаді директора по роботі з ключовими клієнтами з 01 червня 2022 року. З Правилами трудового розпорядку, колективним договором і умовами праці на робочому місці ознайомлений і згоден» (т. 1, а. с. 99).

01 червня 2022 року директор ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» видав наказ № 15-22 К, згідно з яким ОСОБА_1 з 01 червня 2022 року переведено на повний робочий день та на 100% оплату праці на посаді директора по роботі з ключовими клієнтами з посадовим окладом згідно зі штатним розписом(т. 1, а. с. 100).

Відповідні відомості відображено у трудовій книжці ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 202- 207).

30 грудня 2022 року в порядку організації робочого процесу директор ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» ОСОБА_3 надіслав на електронну пошту ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та інших працівників лист, у якому вказано: «З січня 2023 року (згідно з датами відпусток) прошу всіх вийти на роботу в наш офіс для відновлення повноцінної ефективної роботи! При повітряних тривогах та якихось екстрених випадках є безпечні місця для укриття» (т. 1, а. с. 101).

Pгідно з випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» є адреса: м. Київ, вул. Голосіївська, 7, корпус 2, оф. 8-2(т. 1, а. с. 102-103).

У п. 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених наказом директора ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» № 5 від 05.10.2021 (далі - «Правила внутрішнього трудового розпорядку») (т. 1, а. с. 104-106, 220-221) вказано: «Кожен працівник зобов`язаний виконувати свою роботу безпосередньо в офісному приміщенні Товариства за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська 7, корп. 2, оф. 8-2».

Тобто з січня 2023 року ОСОБА_1 зобов`язаний був з`являтись в офісі ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 7, корпус 2, оф. 8-2.

Також із встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що з 01 червня 2023 року позивач у вказаній справі ОСОБА_1 припинив з`являтись на роботі, а саме, в офісі ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 7, корпус 2, оф. 8-2, що підтверджується, окрім іншого, табелями обліку робочого часу (т. 1, а. с. 108-111).

08 червня 2023 року директор ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» ОСОБА_3. видав розпорядження № 17 про перевірку факту відсутності ОСОБА_1 на роботі (т. 1, а. с. 112), у якому вказано: «1. Створити комісію з перевірки відсутності на роботі директора по роботі з ключовими клієнтами ОСОБА_1 у складі ОСОБА_2 (голова); ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 . 2. Комісії: відібрати письмові пояснення від ОСОБА_1 щодо причин відсутності його на роботі; вжити інші дії щодо визначення строку, причин та обставин відсутності ОСОБА_1 . 3. Висновок комісії подати на затвердження до 26 червня 2023 року включно.».

20 червня 2023 року ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» надіслало ОСОБА_1 запит на пояснення відсутності на робочому місці № 206-1 (т. 1, а. с. 113), у якому вказано: «Прошу Вас терміново з`явитися в Центральний офіс та надати письмове пояснення щодо прогулів та причин Вашої відсутності на робочому місці з 01 червня 2023 року року. Повідомляємо, що у зв`язку з вищевикладеними обставинами ми вимушені будемо звільнити Вас з займаної посади за прогул без поважних причин у відповідальності до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України». У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що він отримав зазначений запит 21 червня 2023 року .

Враховуючи, що ОСОБА_1 до офісу так і не з`явився та не надав пояснень щодо поважності причин своєї відсутності на роботі, 26 червня 2023 року члени комісії з перевірки відсутності на роботі директора по роботі з ключовими клієнтами ОСОБА_1 , а саме, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 склали акт «Про відсутність на роботі ОСОБА_1 та інформації про причини його відсутності» від 26 червня 2023 року № 1 (т. 1, а. с. 114), у якому, зокрема, вказано: «Ми, директор ОСОБА_3 , фінансовий директор ОСОБА_2 , менеджер відділу логістики, реєстрації та просування ОСОБА_4 , склали цей акт про те, що з 01 червня 2023 року директор по роботі з ключовими клієнтами ОСОБА_1 відсутній на роботі по даний момент». Також, в акті вказано про те, що поважні причини відсутності ОСОБА_1 на роботі встановлені не були.

26 червня 2023 року члени комісії з перевірки відсутності на роботі директора по роботі з ключовими клієнтами ОСОБА_1 , а саме, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 склали висновок щодо перевірки відсутності на робочому місці директора по роботі з ключовими клієнтами ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 115). Висновком було встановлено, що ОСОБА_1 відсутній на роботі з 01 червня 2023 року по 26 червня 2023 року без поважних причин.

До вказаного висновку додані пояснювальні записки членів комісії з перевірки відсутності на роботі директора по роботі з ключовими клієнтами ОСОБА_1 , а саме, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 116-119), які підтвердили факт відсутності ОСОБА_1 на роботі, зокрема, у період з 01 червня 2023 року до 26 червня 2023 року .

У пояснювальній записці до вказаного висновку ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 116-117) повідомив, що він отримав телефонний дзвінок від ОСОБА_1 та 15 червня 2023 року зустрівся з ним на бульварі Жуля Верна . На прохання ОСОБА_2 повернутись на робоче місце та пояснити причини відсутності на роботі, ОСОБА_2 зрозумілих коментарів від ОСОБА_1 не отримав.

30 червня 2023 року ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» надіслало ОСОБА_1 лист № 306-1 (т. 1, а. с. 120) з повідомленням про те, що ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» змушене звільнити ОСОБА_1 за прогул без поважних причин та просило ОСОБА_1 терміново з`явитись до офісу ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ». У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на отримання вказаного листа.

30 червня 2023 року на електронну адресу директора ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» ОСОБА_3. надійшов лист ОСОБА_1 від 21 червня 2023 року з поясненнями на запит № 206-1 від 20 червня 2023 року (т. 1, а. с. 121-123). У цьому листі ОСОБА_1 жодним чином не заперечує факт своєї відсутності, починаючи з 01 червня 2023 року до 26 червня 2023 року . на роботі в офісному приміщенні ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 7, корпус 2, оф. 8-2. ОСОБА_1 лише зазначає, що з 01 червня 2023 року по 20 червня 2023 року він провів ряд зустрічей (переговорів) по майбутньому осінньому сезону, а також відвідував аграрні конференції і семінари. Додатком до вказаного листа ОСОБА_1 є документ з назвою «Звіт зустрічей ОСОБА_1 за червень 2023 року». Проте реальних доказів ведення переговорів з потенційними контрагентами ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» ОСОБА_1 не надав, як і не надав інформації з ким були погоджені вказані зустрічі.

30 червня 2023 року у відповідь на лист ОСОБА_1 від 21 червня 2023 року з поясненнями на запит № 206-1 від 20 червня 2023 року та додаток до нього, директор ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» ОСОБА_3 надіслав на електронну пошту ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відповідь (т. 1, а. с. 124). У цьому листі директор ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» повідомив, що звіт ОСОБА_1 не зараховано. Директор також поставив ОСОБА_1 низку питань, а саме: «З ким узгоджено якісь зустрічі?», «Хто і як направляв у відрядження?». Директор проінформував ОСОБА_6 , що останнього немає на робочому місці вже місяць та, що робоче місце ОСОБА_1 знаходиться за юридичною адресою ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ». Однак жодних пояснень від ОСОБА_1 на цей лист отримано не було.

При цьому члени комісії з перевірки відсутності на роботі директора по роботі з ключовими клієнтами здійснили перевірку того, чи дійсно ОСОБА_1 у ході виконання роботи для Відповідача проводив зустрічі з юридичними особами та брав участь у конференція та семінарах, про що вказано у документі «Звіт зустрічей ОСОБА_1 за червень 2023 року». Для цього ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» перевіряло інформацію про відповідні юридичні особи в реєстрах та зв`язувалось з ними для отримання підтвердження чи спростування наведених ОСОБА_1 фактів (у подальшому, під час розгляду цієї справи, представник Відповідача, додатково перевірив вказану інформацію шляхом надсилання адвокатських запитів). У ході зазначеної перевірки було встановлено наступне (т. 1 а. с. 232-253, т. 2, а. с. 21-28): у документі «Звіт зустрічей за червень 2023 року» вказано, що ОСОБА_1 протягом червня 2023 року ( із зазначенням конкретних дат зустрічей) провів зустріч з представником СТОВ «ПЕРЕМОГА», ТОВ «ДІАР», СТОВ «КРАВЧЕНКО» з яким обговорили співпрацю та вписали в технологію продукти.

Водночас представник ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» у відповідь на адвокатський запит отримав лист від СТОВ «ПЕРЕМОГА» вих. № 613 від 25.10.2023, у якому вказано: «представники нашого товариства 02 червня 2023 року року не зустрічалися з представником ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ».

Водночас представник ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» у відповідь на адвокатський запит отримав лист від ТОВ «ДІАР» № 1 від 25.10.2023, у якому вказано: «Щодо вашого запиту № 4 від 18.10.2023 р. про проведення зустрічі представника ТОВ «ДІАР» з представником ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» повідомляємо, що такої зустрічі не відбувалось. Жодних контактів між ТОВ «ДІАР» та ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» не було.».

Також із матеріалів справи вбачається, що юридичної особи як «СТОВ «КРАВЧЕНКО»» не існує, що підтверджується відомостями з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань. Натомість зареєстрована подібна за назвою юридична особа «ТОВ «КРАВЧЕНКО»», якій і було надіслано адвокатський запит.

Водночас представник ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» у відповідь на адвокатський запит отримав лист від ТОВ «КРАВЧЕНКО» вих. інф. № 31/10 від 31.10.2023, у якому вказано: «повідомляємо, що 12 червня 2023 року ніяких зустрічей з представником ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» не проводилось».

Крім того проведеною перевіркою також встановлено, що інші відомості, які відображення позивачем у службовій записці не відповідають дійсності.

У зв`язку з надходженням на адресу ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» листів ОСОБА_1 від 21 червня 2023 року та від 17 червня 2023 року комісія з перевірки відсутності на роботі директора по роботі з ключовими клієнтами ОСОБА_1 склала висновок № 2 щодо перевірки відсутності на роботі директора по роботі з ключовими клієнтами від 21 липня 2023 року (т. 1, а. с. 142-143).

У висновку вказано, що поважність причин відсутності ОСОБА_1 на роботі комісія не встановила. ОСОБА_1 не заперечував свою відсутність на роботі в офісі. Тому, комісія дійшла висновку, що директор по роботі з ключовими клієнтами ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 01 червня 2023 року по 26 червня 2023 року без поважних причин, тобто вчинив прогул.

25 липня 2023 року директором ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» видано наказ №04-23 К «Про звільнення з роботи» (т. 1, а. с. 144), згідно з яким ОСОБА_1 звільнено з посади директора по роботі з ключовими клієнтами з 25.07.2023 за прогул без поважних причин (ст. 40 ч. 1 п. 4 КЗпП України). Вказаний наказ у день його прийняття було надіслано ОСОБА_1

25 липня 2023 року ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» надіслало ОСОБА_1 лист № 257-1 (т. 1, а. с. 145), у якому просило ОСОБА_1 з`явитись в офіс для передачі трудової книжки.

25 липня 2023 року ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ» надіслало ОСОБА_1 лист № 257-2 (т. 1, а. с. 146-150), у якому просило ОСОБА_1 повернути майно ТОВ «ХЕМІШЕ ГУТЕР АГ, а саме, автомобіль VOLVO ХС90 та комп`ютер НР. Однак вказані речі ОСОБА_1 до цього часу не повернув та до офісу не з`явився.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, обґрунтовано виходив з того, що звільнення позивача з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, є законним, оскільки позивач допустив прогули, був відсутнім без поважних причин на роботі та не надав доказів, які могли б свідчити про поважність причин відсутності на роботі у зафіксований роботодавцем період.

Факт відсутності позивача на робочому місці з 01 червня 2023 року підтверджено службовими записками працівників відповідача, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Вказаних обставин позивачем не спростовано, а надані ним письмові пояснення щодо виконання службових обов`язків в цей період спростовано наданими представником відповідача письмовими доказами, які правильно оцінені судом першої інстанції.

Таким чином, встановивши, що позивач допустив прогул без поважних причин, що відповідач підтвердив належними й достовірними доказами, суд першої інстанції, зробив правильний висновок про те, що звільнення ОСОБА_1 з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, проведено з дотриманням вимог закону.

Під час вирішення спору судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин приписи пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, а також частини першою статті 148 КЗпП України.

Встановивши обґрунтованість ухваленого роботодавцем рішення про звільнення позивача за прогул суд першої інстанції, перевіривши правильність нарахування йому коштів, які підлягали сплаті при звільненні дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення із роботодавця коштів, які не були виплачені при його звільненні та не враховані при обчисленні розміру заробітної плати у травні 2023 року, тому рішення суду в цій частині також відповідає нормам КЗпП України.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києвавід 17 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв