ЄУН №337/1095/25
Провадження № 2/337/958/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Бредуна Д.С., при секретарі Сакоян О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2025 року концерн «МТМ» в особі представника за довіреністю Прокоп`євої Т.О. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь концерну заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2015 року по 31.12.2024 року на загальну суму 35 675,63 грн., а також судові витрати у розмірі судового збору 2422,40 грн.

В обґрунтування позову вказано, що не зважаючи на відсутність письмово укладеного договору між споживачем ОСОБА_1 та концерном, останній здійснював під час виникнення спірних правовідносин у період з 01.10.2015 року по 31.12.2024 року та продовжує надавати за адресою знаходження майна боржника: АДРЕСА_1 , послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які ним споживались без будь-яких заперечень щодо їхньої якості.

Згідно п.30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630, які діяли під час виникнення спірних правовідносин з 01.10.2015 року по 31.12.2024 року, вказано, що Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

З 01.11.2021 року між концерном та ОСОБА_1 укладений типовий індивідуальний договір №601313092 про надання послуги з теплової енергії, послуги гарячої води.

На виконання вимоги Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальних послуг. Умови вказаних договорів будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцем комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних житлових будинків.

У зв`язку з цим позивач вважає, що між ним та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, проте ОСОБА_1 неналежним чином виконує зобов`язання з оплати наданих послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, про стягнення якої просить позивач.

Ухвалою судді від 19 березня 2025 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

05 травня 2025 року від представника відповідача адвоката Левицької Ю.В. через систему «Електронний суд» надійшов відзив, в якому відповідач не заперечує проти боргових зобов`язань, проте, вважає, що позивачем пропущений строк щодо стягнення боргу. Тому просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача за спірний період з 01.10.2015 по 31.12.2024 , та вважає, що стягненню підлягає сума за 3 роки, що передує зверненню до суду.

09 травня 2025 року представник позивача Прокоп`єва Т.О. подала відповідь на відзив, в якому просить урахувати норми ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та Закону №731-ІХ від 18.06.2020, який набрав чинності 17.07.2020 року, згідно якого процесуальні строки під час карантину поновлюються або продовжуються судом лише за заявою сторін і за наявності підстав для цього. Вважає, що позовна давність у даному випадку, яка почала перебіг 19.04.2017 року станом на момент введення карантину не збігла, отже позивач звернувся до суду без пропуску позовної давності. Отже, сплив позовної давності підлягає застосуванню до періоду з жовтня 2015 року по лютий 2017 року включно, розмір нарахувань яких складає 5 747,89 грн. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за період з березня 2017 року по грудень 2024 року у розмірі 29927,74 грн. (35675,63 грн.-5747,89 грн.).

Сторони були сповіщені про місце, дату й час розгляду справи відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, а також відповідним повідомленням на офіційному веб-сайті Судової влади; надано час для подання відзиву та заперечень.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила провести розгляд справи без участі представника позивача, за наявними матеріалами.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Левицька Ю.В. до судового засідання повторно не з`явились.

До судових засідань призначених на 28.04.2025 року, 27.05.2025 року, 19.06.2025 року представником відповідача надавались клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Ураховуючи те, що відповідач у відзиві письмово виклав свої заперечення проти позову, був належним чином повідомлений про дату, час, та місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання, в своєму клопотанні не навів аргументів, що унеможливлюють розгляд справи за його відсутності, суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не оцінюючи поважність повторної неявки, ухвалив розглядати справу за відсутності сторони відповідача.

За таких обставин, з урахування поданих заяв по суті справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи і вирішення спору за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідачОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас згідно наданої суду копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 301, виданий 10.07.2024 року Приватним нотаріусом ЗМНО Запорізької області Лейко С.А. Вказані обставини не заперечуються учасниками справи.

Не зважаючи на відсутність договору між відповідачем та концерном, останній здійснював, у період виникнення спірних правовідносин з 01.10.2015 року по 31.12.2024 року без будь-яких зауважень щодо їхньої якості та продовжує надавати за адресою: АДРЕСА_1 , послуги з теплової енергії, послуги гарячої води.

Згідно ст.ст. 319, 322 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг. Зазначений висновок містить постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц.

Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить як на споживачеві так і на теплопостачальній організації, не виключає можливість стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

02 жовтня 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» розмістив на офіційному сайті індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаних договорів будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків.

З 01.11.2021 року між концерном «МТМ» та ОСОБА_1 укладений Типовий індивідуальний договір №601313092 про надання послуги з теплової енергії, послуги гарячої води.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, у період з 01.10.2015 року по 31.12.2024 року Концерном «МТМ» були надані, а відповідачем за вказаною адресою спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та теплової енергії, гарячої води без будь-яких зауважень щодо їхньої якості.

У відповідності до п.5 ч.3 ст. 20, п.5 ч.2 ст. 7 Законів України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року та №2189-VIII від 09.11.2017 року відповідно (далі Закони України №1875-IV, №2189-VIII) споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ст.ст. 67, 68 ЖК України,п.10 ч.1 ст. 7 Закону України №417-VIII«Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» наймачі (власники)/співвласники квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За змістом ч.1 ст. 9 Закону України№2189-VIIIспоживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. При цьому, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року, плата за надані послуги вноситься щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості за надані послуги централізованого опалення та постачання гарячої води нараховано за період з 01.10.2015 року по 31.12.2024 року у розмірі 35 675,63 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку.

У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. До правових наслідків заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 06.12.2023 року по справі №212/10834/21 було зроблено наступний висновок, що з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 був введений карантин (дата набрання чинності 12.03.2020 року), дія якого неодноразово продовжувалась відповідними постановами КМ України до 30.06.2023 року.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 р. у справі №679/1136/21 зазначено, що у п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строки дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин, який продовжений до 31 серпня 2021 року. Тобто строки, визначені ст. ст. 257, 258 ЦК України, були продовжені на час карантину, а тому слідує, що на момент звернення позивача з цим позовом, строк позовної давності не закінчився.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19).

Законом України від 15.03.2022 р. №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України а інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності, зокрема, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.19, який з-поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності встановлені ст. 257-259 ЦК України.

Так, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану

У зв`язку з військовою агресією проти України указом Президента від24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України, крайнім з яких є указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.04.2025 № 235/2025, що затверджено Законом від 16.04.2025 р. № 4356-ІХ, який продовжує дію воєнного стану до 07.08.2025.

Отже, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач Концерн «МТМ» має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення, обов`язок сплати якої настав з 12.03.2017 року.

З цього вбачається, що позовна давність до вимог з 01.10.2015 року по 12 березня 2017 року спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється. А тому у стягненні заборгованості, яка виникла з 01.10.2015 року до 11 березня 2017 року слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Разом з тим, сплив строку позовної давності щодо решти періоду заборгованості, починаючи з 12 березня.2017 року по 31 грудня 2024 року припадав на час дії карантину і воєнного стану, який не закінчився у день подання позову Концерном МТМ, тому на цю заборгованість поширюються приписи ст. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину та воєнного стану. А тому ця заборгованість підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином в межі строку позовної давності з урахуванням приписів пункту 12 «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за період з 12 березня 2017 року по 31 грудень 2024 року, яка складає 29927,74 грн. (35 675,63 5 747,89), а тому позов суд задовольняє частково.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог (задоволено 83,89%) у розмірі 2032,15 грн.

Керуючись ст.ст. 89, 141, 229, 247, 263, 264, 280, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користьконцерну «Міські теплові мережі» ( м.Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», 137 ):

-заборгованістьза житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 13 березня 2017 року по 31 грудня 2024 року у розмірі 29 927,74 грн. (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять сім гривень 74 коп.);

-судовий збір у розмірі 2032,15 грн. (дві тисячі тридцять дві гривні 15 коп.).

В іншій частині в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.С. Бредун