КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/913/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатуюча організація «Голосієво» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У жовтні 2023 року ТОВ «ЕО «Голосієво» звернулося до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог позивач вказував, що згідно з актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, укладеного 31.12.2009 року, позивач є балансоутримувачем паркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території для паркінгу на підставі укладених з власниками машиномісць договорів.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності 24.09.2013 року, індексний номер 9875422, відповідач є власником машиномісця № НОМЕР_1, що знаходиться в наземно-підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 , площею 18,3 кв.м.

01.10.2013 року між ТОВ «ЕО «Голосієво» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання послуг № 25ПП, згідно п. 1.1. якого виконавець зобов`язаний надати послуги з утримання та обслуговування місця, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість послуг у розмірі, строк та на умовах, передбачених укладеним договором.

Відповідно до п. 2.2.1. укладеного договору вартість послуг виконавця складається з: утримання, обслуговування паркінгу та прилеглої території - 156,00 грн; утримання служби контрольно-пропускного пункту - 60,00 грн. Всього вартість послуг становить: 216,00 грн за один календарний місяць.

Згідно п. 2.5.2. укладеного договору споживач зобов`язаний оплачувати вартість послуг виконавця до 10 числа кожного наступного місяця, який слідує за місяцем споживання.

Відповідно до п. 2.5.3. укладеного договору вартість послуг може змінюватись виконавцем в односторонньому порядку у випадку зміни тарифів постачальників, мінімальної заробітної плати та інших чинників, які впливають на вартість надання послуг.

Вартість комунальних послуг може змінюватись виконавцем в односторонньому порядку у випадку зміни вартості комунальних послуг постачальниками (п. 2.5.4 Договору).

Відповідно до п. 2.5.5. про зміну вартості послуг виконавця та /або вартості комунальних послуг виконавця зобов`язується повідомляти споживача шляхом відображення зміненої вартості послуг виконавця та/або вартості комунальних послуг у рахунках на сплату послуг з обґрунтуванням такої зміни.

Протягом дії договору, у зв`язку з суттєвим збільшенням вартості комунальних послуг, вартості електроенергії, вартості запасних частин, обслуговування ліфтів, підвищенням розміру мінімальної заробітної плати відбувалися зміни вартості послуг виконавця, а саме за період: з 01.03.2019-31.12.2020 року - вартість послуг виконавця становить 494,51 грн (утримання, обслуговування паркінгу та прилеглої території - 296,51 грн; утримання служби контрольно-пропускного пункту - 198 грн); з 01.01.2021-30.06.2023 року - вартість послуг виконавця становить 609,00 грн (утримання, обслуговування паркінгу та прилеглої території - 363,00 грн; утримання служби контрольно-пропускного пункту -246,00 грн).

Позивач зазначав, що він в повному обсязі надавав послуги, передбачені договором, про що свідчить відсутність жодних претензій та зауважень від відповідачки за вказаний період, але відповідачка не в повному обсязі оплачувала надані їй послуги, постійно порушує умови договору та не здійснює оплату послуг виконавця належним чином.

Посилаючись на викладене просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за послуги з утримання та обслуговування території паркінгу, прилеглої території та утримання служби контрольно-пропускного пункту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2020 року по 30.09.2023 року в загальному розмірі 30 800,69 грн, з яких: 23 743,29 грн - основна заборгованість, 1 441,69 грн - 3 % річних від простроченої суми боргу та 5 615,71 грн - інфляційна складова суми боргу за весь час прострочення грошового зобов`язання та 2 684,00 грн сплаченого судового збору.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Експлуатуюча організація «Голосієво» заборгованість за послуги з утримання та обслуговування території паркінгу, прилеглої території та утримання служби контрольно-пропускного пункту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2020 року по 30.09.2023 року в розмірі 23 743,29 грн, а також 8,04 грн (вісім гривень 04 копійки) інфляційних втрат і 163,22 грн (сто шістдесят три гривні 22 копійки) 3% річних, нарахованих за період з 01.01.2020 року по 11.03.2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Експлуатуюча організація «Голосієво» 2 093,52 грн сплаченого судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим що, позивач неправомірно змінював вартість послуг, визначену договором, послуги за договором надавались не у повному обсязі, тому нарахування заборгованості є безпідставним.

Крім цього, у наданому суду розрахунку заборгованості узагалі не відображені здійснені відповідачкою оплати, в той час як вона частково оплатила послуги позивача.

Посилається також на те, що не була належно повідомлена про розгляд справи, не отримувала копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження.

До апеляційної скарги додано також заяву до застосування до спірних відносин наслідків спливу строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «Експлуатуюча організація «Голосієво» проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції, чинній на день подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за надані послуги у загальному розмірі 30 800,69 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Встановлено, що ТОВ «ЕО «Голосієво» є балансоутримувачем паркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території для паркінгу на підставі укладених з власниками машиномісць договорів (акт приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс укладеного 31.12.2009 року).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності 24.09.2013 року, індексний номер 9875422, ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 , що знаходиться в наземно-підземному паркінгу по АДРЕСА_1 , площею 18.3 кв.м.

01.10.2013 року між ТОВ «ЕО «Голосієво» та відповідачкою укладено Договір про надання послуг № 25ПП, згідно п. 1.1. якого виконавець зобов`язаний надати послуги з утримання та обслуговування місця, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість послуг у розмірі, строк та на умовах, передбачених укладеним договором.

Відповідно до п. 2.2.1. укладеного договору вартість послуг виконавця складається з: утримання, обслуговування паркінгу та прилеглої території - 156,00 грн; утримання служби контрольно-пропускного пункту - 60,00 грн. Всього вартість послуг становить: 216,00 грн за один календарний місяць.

Відповідно до п. 2.5.3. укладеного договору вартість послуг може змінюватись виконавцем в односторонньому порядку у випадку зміни тарифів постачальників, мінімальної заробітної плати та інших чинників, які впливають на вартість надання послуг.

Вартість комунальних послуг може змінюватись виконавцем в односторонньому порядку у випадку зміни вартості комунальних послуг постачальниками (п. 2.5.4 Договору).

Відповідно до п. 2.5.5. про зміну вартості послуг виконавця та /або вартості комунальних послуг виконавця зобов`язується повідомляти споживача шляхом відображення зміненої вартості послуг виконавця та/або вартості комунальних послуг у рахунках на сплату послуг з обґрунтуванням такої зміни.

Протягом дії договору у зв`язку з суттєвим збільшенням вартості комунальних послуг, електроенергії, запасних частин, обслуговування ліфтів, підвищенням розміру мінімальної заробітної плати відбувалися зміни вартості послуг виконавця, а саме за період:

з 01.03.2019-31.12.2020 року - вартість послуг виконавця становить 494,51 грн (утримання, обслуговування паркінгу та прилеглої території - 296,51 грн; утримання служби контрольно-пропускного пункту - 198 грн);

з 01.01.2021-30.06.2023 року - вартість послуг виконавця становить 609,00 грн (утримання, обслуговування паркінгу та прилеглої території - 363,00 грн; утримання служби контрольно-пропускного пункту - 246,00 грн).

Відповідно до п. 2.5.2. укладеного договору споживач зобов`язаний сплачувати вартість послуг виконавця до 25 числа кожного наступного місяця, який слідує за місяцем споживання послуг.

Згідно п. 3.2.2. укладеного Договору споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати послуги відповідно до умов договору та незалежно від того чи користується він машиномісцем чи ні.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 901 цього Кодексу встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тариф на утримання автопаркінгів відноситься до третьої групи - житлово-комунальних послуг, ціни/тарифи на які визначаються виключно за домовленістю сторін на підставі економічно обґрунтованих витрат виконавцем послуг і не вимагають затвердження органами місцевого самоврядування.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору або чинного законодавства.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.

У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач в повному обсязі надавав відповідачці послуги, передбачені договором. Відповідачка у повному обсязі своїх зобов`язань за договором не виконувала, не оплачувала надані їй послуги у повному обсязі.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов договору про надання послуг № 25П у неї утворилась заборгованість за послуги з утримання та обслуговування паркінгу та послуги з утримання служби контрольно-пропускного пункту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідачки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що на території України з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року було запроваджено карантин, на період дії якого заборонено нарахування та стягнення 3% річних, інфляційних втрат та неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, а також ураховуючи, що з 24.02.2022 року, в період воєнного стану, нарахування та стягнення судом пені, 3% річних та інфляційних втрат - також заборонено, суд першої інстанції дійшов обгурнтованого висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 8,04 грн інфляційних втрат і 163,22 грн 3% річних, нарахованих за період з 01.01.2020 року по 11.03.2020 року.

Разом з цим, задовольняючи позов у частині стягнення основної суми боргу, суд першої інстанції погодився із наданим відповідачем розрахунком, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 року по 30.09.2023 року, становить 23 743,29 грн.

Однак, у матеріалах справи містяться квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №339Т004ТLQ, №339T004TLS, №339T004TLR від 17.11.2023, відповідно до яких ОСОБА_1 сплатила на рахунок ТОВ «Експлуатуюча організація «Голосієво»на виконання договору №25ПП від 01.01.2013 грошові кошти на загальну суму 7344 грн.

Зважаючи на те, що вказані оплати були здійснені відповідачкою на виконання умов договору до ухвалення рішення у справі, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір заборгованості до стягнення на указану суму.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність доказів повідомлення її про розгляд справи спростовується наявним у матеріалах справи конвертом з поштовим відправленням (копією ухвали про відкриття провадження та позовної заяви) з відміткою «адресат відсутній» (а.с. 42), що, в силу вимог ст. 130 ЦПК, вважається належним повідомленням особи.

Посилання у апеляційній скарзі на неналежне виконання позивачем умов договору є необґрунтованим, оскільки, відповідно до п. 4.3 укладеного між сторонами договору, у разі порушення виконавцем умов цього договору споживачем та представником виконавця складається акт-претензія із зазначенням у ньому строків, виду порушення, кількісних і якісних показників послуг. Натомість, у матеріалах справи відсутні відповідні акти-претензії.

Надані відповідачкою заяви директору ТОВ «Експлуатуюча організація «Голосієво» складені та підписані лише відповідачкою, тому не є належними доказами на підтвердження неналежного надання послуг з боку позивача. При цьому, як видно із листа ТОВ «Експлуатуюча організація «Голосієво» №16 від 20.08.2023, позивач роз`яснив ОСОБА_1 її право на звернення з вимогою про складення акту-претензії, чого відповідачкою зроблено не було.

Твердження відповідачки про безпідставне збільшення вартості послуг спростовується безпосередньо умовами укладеного між сторонами договору, пунктами 2.5.3 та 2.5.4 передбачене право виконавця в односторонньому порядку змінювати вартість послуг.

Доводи апеляційної скарги відповідачки щодо застосування до спірних відносин наслідків спливу строку позовної давності апеляційний суд також відхиляє.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Частини третя та четверта статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року.

Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався.

Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, з 02 квітня 2020 року визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності продовжений.

Оскільки предметом позову є стягнення боргу за період, який почався 01.01.2020, відсутні підстави для застосування до спірних відносин наслідків спливу строків позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на вимоги закону та встановлені у справі обставини, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для зміни рішення в частині визначення розміру суми заборгованості, що підлягає стягненню, шляхом її зменшення. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року в частині визначення розміру заборгованості за послуги з утримання та обслуговування території паркінгу, прилеглої території та утримання служби контрольно-пропускного пункту за період з 01 січня 2020 року по 30 вересня 2023 року змінити, зменшивши суму заборгованості з 23 743,29 гривень до 16 399 (шістнадцять тисяч триста дев`яносто дев`ять) гривень 29 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома