Справа № 153/2114/24
Провадження № 22-ц/801/689/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 рокуСправа № 153/2114/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Берегового О. Ю.,

розглянувши без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Маліцьким Миколою Володимировичем, на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 21 січня 2025 року у м. Ямпіль суддею цього суду Гаврилюк Т.В., дата складання повного тексту судового рішення не відома,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі - АТ «ТАСКОМБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтований тим, що 23.02.2022 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було підписано заяву № 1265199 про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank». Відповідно до заяви № 1265199 про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК», ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився з умовами публічної пропозиції (оферти) АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, наданих банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank».

Після отримання банком від ОСОБА_1 цієї заяви-анкети, публічна пропозиція разом з додатками та цією заявою-анкетою, складають договір про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» № 002/14674212-SP.

Згідно з п.1 заяви № 1254199 про приєднання до частини 2 публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» відповідач просив надати банківські та фінансові послуги, зокрема: відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті. Позичальнику було надано послугу кредитування рахунку та встановлення ліміту кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (що складає 100000 грн), а саме надані кредитні кошти в сумі 50 000 грн, процентна ставка за встановленим кредитним лімітом 0,22%, строк кредитування 12 місяців з автоматичною пролонгацією, цільове призначення кредиту на споживчі потреби.

Кредитні кошти відповідачу були видані у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою, а отже кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі.

В подальшому відповідач перестав виконувати умови кредитного договору, а саме перестав сплачувати заборгованість по кредиту та процентах.

Станом на 28.11.2024 року заборгованість за заявою-договором № 002/14674212-SP від 23.02.2022 року (кредитна заборгованість) становить 87778, 32 грн, в тому числі заборгованість по тілу кредиту 49 547, 38 грн, заборгованість за процентами 38 230,94 грн.

Позивачем на адресу відповідача надіслано повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за процентами тощо в стислі терміни, однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість так і не була погашена.

У зв`язку з даними обставинами, АТ «ТАСКОМБАНК» просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №002/14674212-SP від 23.02.2022 року у розмірі 87 778, 32 грн та понесені судові витрати.

21.01.2025 року рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області вказаний вище позов задоволено. Стягнено із ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором 002/14674212-SP від 23.02.2022 року, яка утворилась станом на 28.11.2024 року, у сумі 87 778, 32 грн, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Маліцького М.В., подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що відповідач проживає за іншою адресою, ніж та, яка була вказана у позові, а тому відповідач не був повідомлений про місце та час судового розгляду та був позбавлений можливості у поданні відзиву на позовну заяву та інших доказів.

Крім того, скаржник посилається на те, що наданий позивачем розрахунок не може бути доказом безспірного розміру грошових зобов`язань відповідача та не є первинним документом бухгалтерського обліку, оформленим відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Також вказує на те, що судом першої інстанції не надано належну оцінку розрахунку заборгованості, оскільки з долучених до матеріалів справи доказів не вдається можливим встановити суму отриманого кредиту, сплачених коштів за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом, дату їх сплати та нарахування, а відтак і підстави нарахування позивачем процентів.

Разом з тим, на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник АТ «ТАСКОМБАНК» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, - без змін.

В заперечення проти апеляційної скарги зазначає, що відповідач не надсилав позивачу листа про зміну адреси, отже АТ «ТАСКОМБАНК» направляло позовну заяву на зазначену в заяві № 1265199 адресу реєстрації відповідача.

Крім того, вказує, що надані АТ «ТАСКОМБАНК» у додатках до позовної заяви розрахунок заборгованості та виписки по особовому рахунку є документами первинної бухгалтерської документації. При цьому, представник відповідача у апеляційній скарзі не зазначає, що ОСОБА_1 не користувався отриманими коштами. Нарахування заборгованості по процентам відображені у детальному розрахунку заборгованості по кредитному договору №002/14674212-SP від 23.02.2022 року. У розрахунку відображений детальний розрахунок заборгованості по річним процентам (із зазначенням періодом нарахування, ставки, тощо). В таблиці розрахунку відображена загальна заборгованість Відповідача по кредитному договору, яка складається з заборгованості по тілу кредиту (в тому числі простроченої) та заборгованості по відсоткам (в тому числі простроченим).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 23.02.2022 року ОСОБА_1 підписав заяву № 1265199 про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» (а.с.8-10).

Із копії довідки №35879/47.7 від 27.11.2024 судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.02.2022 є власником поточного рахунку у гривні № НОМЕР_1 , який відкритий до заяви № 1265199 з номером кредитного договору № 002/14674212-SP від 23.02.2022 року, № картки НОМЕР_2 , відкритого в АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с.11).

Відповідно до копії розрахунку заборгованості по кредитному договору № 002/14674212-SP від 23.02.2022 року та копії виписки по особовому рахунку кредитного договору № 002/14674212-SP, станом на 28.11.2024 року кредитна заборгованість становить 87 778, 32 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 49 547 38 грн, заборгованості за процентами 38 230, 94 грн, останній платіж внесений 29.12.2023 року у сумі 3 153,8 3 грн (а.с.16-20).

15.05.2024 року за вих. № 181055/70 на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення-вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 002/14674212-SP від 23.02.2022 року (а.с.21).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконав.

Відтак, оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, як визначено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

В силу частин 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 002/14674212-SP від 23.02.2022 року був вчинений в електронній формі шляхом електронної взаємодії з Банком через Мобільний додаток, через який позичальником можуть вчинятися дії з використанням (накладенням, створенням) удосконаленого електронного підпису (далі УЕП). Для створення Удосконаленого електронного підпису відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем (зазначеним у змісті Заяви-анкети). Відповідач підтвердив, що створений УЕП є аналогом його власноручного підпису та його накладення, що ініційоване ним в Мобільному додатку, буде мати рівнозначні юридичні наслідки з накладенням її власноручного підпису на документи складені на паперових носіях.

Відтак, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вищевказана Заява-анкета щодо приєднання до частини 2 Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної кратки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» № 1265199 від 23.02.2022 року прирівнюється до укладеного у письмовій формі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що кредитний договір № 002/14674212-SP від 23.02.2022 року підписаний відповідачем в електронній формі, відповідно він є укладеним між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 , та оскільки відповідач отримав кредитні кошти, однак вчасно їх не повернув, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення відповідної заборгованості.

З доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання за підписаним ним кредитним договором, з умовами якого він погодився.

Варто зазначити, що в апеляційній скарзі відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору в електронній формі, а лише посилається на те, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за кредитним договором не може бути доказом безспірного розміру грошових зобов`язань відповідача та не є первинним документом бухгалтерського обліку, оформленим відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Однак, наведені доводи скаржника колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

До позовної заяви на підтвердженні розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, позивачем, зокрема, було надано копію розрахунку заборгованості по кредитному договору № 002/14674212-SP від 23.02.2022 року та копію виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №5 54/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Отже, надані позивачем розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача, є належними та допустимими доказами в справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так суми сплачених щомісячних процентів.

Між тим, розрахунок заборгованості, наведений позивачем в позовній заяві відповідачем не спростований, власного розрахунок він не надав, відтак розмір заборгованості за кредитним договором відповідач не спростувала.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить висновку, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 кредитного договору № 002/14674212-SP від 23.02.2022 року у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім в повному обсязі зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування такими кредитними коштами, про що також було правильно зазначено судом першої інстанції у своєму рішенні.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що відповідач проживає за іншою адресою, ніж та, яка була вказана у позові, а тому відповідач не був повідомлений про місце та час судового розгляду та був позбавлений можливості у поданні відзиву на позовну заяву та інших доказів, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Так, з метою встановлення місця проживання (перебування) відповідача ОСОБА_1 судом першої інстанції 26.12.2024 року було здійснено запит вих. № 11237 щодо доступу до персональних даних, адресований начальнику управління «Центр надання адміністративних послуг» Ямпільської міської ради (а.с. 30).

У відповідь на вказаний запит надійшла відповідь № 998288 від 30.12.2024 року, в якій зазначено, що адреса реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Інших відомостей не встановлено (а.с. 31).

При цьому, в матеріалах справи також міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, направленого за адресою: АДРЕСА_1 , із відміткою про отримання 07.01.2025 року ОСОБА_1 копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі від 30.12.2024 року (а.с. 41).

Наведене повністю спростовує твердження скаржника про те, що відповідач не був повідомлений про місце та час судового розгляду та був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що районний суд правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно застосував норми процесуального права, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, у зв`язку із чим підстави для його скасування, з посилань, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Маліцьким Миколою Володимировичем, залишити без задоволення, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року без змін.

Понесені скаржником, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. М. Шемета

О. Ю. Береговий