КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 382/1779/24 Головуючий у суді першої інстанції - Савчак С.П.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9144/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 27 грудня 2024 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року позивач ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що 01 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики № 76426585 за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 12 000,00 грн строком на 20 днів з процентною ставкою 2,5 % в день та 2,70 % відсотка в день за понадстрокове користування позикою та зобов`язався повернути позику та сплатити проценти відповідно до умов договору. Відповідач свої зобов`язання не виконав та має заборгованість в сумі 36 994,50 грн, з яких: - 10 320,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 26 674,50 грн - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 витягу з реєстру боржників № 20 від 20.03.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 76426585 в сумі 36 994,50 грн, з яких: - 10 320,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 26 674,50 грн - сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 13 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики № 4624145 за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 12 000,00 грн строком на 24 дні з процентною ставкою 2,5 % в день та 2,70 % відсотка в день за понадстрокове користування позикою та зобов`язався повернути позику та сплатити проценти відповідно до умов договору. Відповідач свої зобов`язання не виконав та має заборгованість в сумі 36 264,00 грн, з яких: - 10 272,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 25 992,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, витягу з реєстру боржників № 21 від 20.03.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 4624145 в сумі 36 264,00 грн, з яких: - 10 272,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 25 992,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 13 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Маніфою» було укладено договір позики № 6143433 за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 8 500,00 грн з процентною ставкою 3,00 % в день за користування позикою та зобов`язався повернути позику та сплатити проценти відповідно до умов договору. Відповідач свої зобов`язання не виконав та має заборгованість в сумі 23 789,80 грн, з яких: - 8 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; -15 289,80 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою.

Відповідно до договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024, витягу з реєстру боржників № 1 від 11.01.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 6143433 в сумі 23 789,80 грн, з яких: - 8 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 15 289,80 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою.

Посилаючись на те, що відповідач добровільно вказану заборгованість не погашає, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у загальному розмірі 97 048,30 грн.

Заочним рішенням Яготинського районного суду Київської області від 27 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користьТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів`заборгованістьв розмірі 97048,30 грн та сплаченийсудовий збір у розмірі 3 028 грн.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 12 лютого 2025 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить заочнерішення Яготинського районного суду Київської області від 27 грудня 2024 року скасувати, увалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргуобґрунтовує тим, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження факту зарахування коштів позичальнику первісними кредиторами за всіма договорами. Вказує, що матеріали справи не містять виписки про рух коштів по рахунку відповідача, яка могла б бути належним та допустимим доказом на підтвердження обставин надання відповідачці кредитних коштів на визначених договорами умовах, а також порушення позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів та процентів за користування ними та, як наслідок, виникнення заборгованості, яка підлягає до стягнення на користь кредитора.

Зазначає, що надані позивачем до суду першої інстанції документи щодо заборгованості відповідача не містять відомостей про надання на виконання умов договорів грошових коштів, їх отримання позичальником та неповернення у строки, визначені сторонами у договорах.

Також вказує, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами факт переходу до нього права вимоги за кредитними договорами.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ ФК «ЄАПБ» проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутніУчасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 01 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики № 76426585 за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 12 000,00 грн строком на 20 днів з процентною ставкою 2,5 % в день та 2,70 % відсотка в день за понадстрокове користування позикою та зобов`язався повернути позику та сплатити проценти відповідно до умов договору. Відповідач свої зобов`язання не виконав та має заборгованість в сумі 36 994,50 грн, з яких: - 10 320,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 26 674,50 грн - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, витягу з реєстру боржників № 20 від 20.03.2024 р. ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 76426585 в сумі 36 994,50 грн, з яких: - 10 320,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 26 674,50 грн - сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 13 вересня 2023 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики № 4624145 за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 12 000,00 грн строком на 24 дні з процентною ставкою 2,5 % в день та 2,70 % відсотка в день за понадстрокове користування позикою та зобов`язався повернути позику та сплатити проценти відповідно до умов договору. Відповідач свої зобов`язання не виконав та має заборгованість в сумі 36 264,00 грн, з яких: - 10 272,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 25 992,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, витягу з реєстру боржників № 21 від 20.03.2024 р. ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 4624145 в сумі 36 264,00 грн, з яких: - 10 272,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 25 992,00 грн - сума заборгованості за відсотками.

Також встановлено, що 13 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Маніфою» було укладено договір позики № 6143433 за умовами якого відповідач отримав позику в розмірі 8 500,00 грн з процентною ставкою 3,00 % в день за користування позикою та зобов`язався повернути позику та сплатити проценти відповідно до умов договору. Відповідач свої зобов`язання не виконав та має заборгованість в сумі 23 789,80 грн, з яких: - 8 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; -15 289,80 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою.

Відповідно до договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024, витягу з реєстру боржників № 1 від 11.01.2024 , ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 6143433 в сумі 23 789,80 грн, з яких: - 8 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 15 289,80 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою.

Відповідно до статей 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строки та умови надання грошових коштів у позику, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Також до суду не надано доказів того, що вказані договори позики оспорювались відповідачем чи були визнані недійсними.

Як визначено частиною 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як вбачається із матеріалів справи, умови кредитного договору відповідачем належним чином не виконані, в передбачені кредитним договором строки кредит не погашений.

Відповідач не надав доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, доказів щодо належного виконання умов кредитних договорів, повного чи часткового погашення заборгованості.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, отримавши обумовлену у кредитному договорі суму, належним чином не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується письмовими доказами та підлягає стягненню з позичальника на користь кредитора.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитними договорами:

№ 76426585 від 01 вересня 2023 року у розмірі 36 994,50 грн;

№ 4624145 від 13 вересня 2023 року у розмірі 36 264,00 грн;

№ 6143433 від 13 вересня 2023 року у розмірі 23 789,80 грн, а всього стягнути 97048,30 грн.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності доказів перерахування йому коштів, оскільки, згідно з умовами кожного з кредитних договорів, кошти надаються позичальнику при заповненні форм заявки на сайті товариств.

У відповідності до умов договорів факторингу, передача документації, а саме платіжних доручень або іншого документального підтвердження перерахування коштів на рахунок, вказаний боржником та детальних розрахунків заборгованості по кредитному договору - надаються кредитором за окремим індивідуальним запитом фактора.

Надані позивачем до суду першої інстанції копії договорів та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема, підписи та печатки сторін, і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеними кредитними договорами. Дані розрахунки відповідачем у встановлений законом спосіб спростовані не були.

Також у матеріалах справи містяться надані позивачем на підтвердження перерахування коштів довідки щодо перерахування коштів, видані первісними кредиторами по кожному зі спірних кредитних договорів. У вказаних довідках зазначені іденитифікуючі ознаки здійснених позикодавцями платежів, зокрема, дати та номери платежів, суми, отримувач коштів, номер банківської картки. У суду відсутні підстави сумніватись у достовірності вказаної інформації.

Окрім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідачки на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості по кредитним договорам, а договори факторингу відповідачем не оспорювалися, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.

Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження відступлення права вимоги за договорами позики, оскільки згідно з умовами договорів факторингу, укладених між первісними кредиторами та позивачем, передбачено, що права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним акту прийому-предачі реєстру боржників і такі акти прийому-передачідолучені до матеріалів справи.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до його незгоди з висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Яготинського районного суду Київської області від 27 грудня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 17 червня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома