Справа № 127/2022/25
провадження №2/457/159/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Василюк Т.В.,

секретар судового засідання Кушнір М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Сектору паркування відділу контролю за станом благоустрою Трускавецької міської ради про стягнення моральної шкоди, заподіяної незаконними діями відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: головний спеціаліст інспектор з паркування відділу контролю за станом благоустрою Трускавецької міської ради Пасічник М.П.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представниці відповідача Катушинської Д.А., третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пасічника М.П.,

в с т а н о в и в:

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду з позовом до держави України в особі Сектору паркування відділу контролю за станом благоустрою Трускавецької міської ради про стягнення моральної шкоди, заподіяної незаконними діями відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: головний спеціаліст інспектор з паркування відділу контролю за станом благоустрою Трускавецької міської ради Пасічник М.П. Позов мотивований тим, що 01 липня 2024 року головний спеціаліст-інспектор з паркування відділу контролю за станом благоустрою Трускавецької міської ради Пасічник М.П. виніс постанову серії РАП № про накладення адміністративного стягнення на нього по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке зафіксоване в режимі фотозйомки за ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. У постанові вказано, що 26 червня 2024 року о 11 год. 42 хв. він здійснив зупинку на перехресті за адресою: м.Трускавець, вул. Стебницька, 23, чим порушив вимоги п. 15.9г Правил дорожнього руху. Він оскаржив постанову до адміністративного суду, оскільки був не згідний з притягненням його до адміністративної відповідальності. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 01 липня 2024 року у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначене рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. Зазначені події негативно вплинули на звичайний спосіб його життя, тому що він з вини відповідача змушений був докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, був позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону, був порушений його психологічний добробут, протягом тривалого часу він був змушений витрачати свій особистий час і звертатися до суду за захистом інтересів. Незаконними діями відповідача завдано шкоди його діловій репутації та авторитету, оскільки притягнення його до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП робило з нього образ суспільно небезпечної особи. Вважає, що на його користь повинна бути стягнута моральна шкода, яка виникла внаслідок безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності. Просить стягнути з державного бюджету України на його користь 45000 грн. компенсації моральної шкоди, навмисне заподіяної йому відповідачем.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. 27 лютого 2025 року Трускавецькою міською радою було подано апеляційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року по справі № 638/15088/24 та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. Крім цього, позивач не надав належних доказів того, що саме дії відповідача стали причиною негативних процесів у його житті. Такі висновки є лише суб`єктивними оцінками, що не підкріплено об`єктивними доказами, зокрема, висновками медичних або психологічних експертів.

2.Рух справи у суду, заяви (клопотання) учасників справи

Відповідно до ухвали Вінницького міського суду від 27 січня 2025 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до держави України в особі Сектору паркування відділу контролю за станом благоустрою Трускавецької міської ради про стягнення моральної шкоди, заподіяної незаконними діями відповідача, передано за територіальною підсудністю до Трускавецького міського суду Львівської області.

Матеріали справи надійшли на адресу Трускавецького міського суду 17 березня 2025 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею у справі визначено Василюк Т.В. Справу передано судді 17 березня 2025 року.

Ухвалою від 19 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, а також підтвердив обставини, наведені у позовній заяві. Пояснив, що внаслідок протиправних дій інспектора ОСОБА_2 було заподіяно суттєву шкоду його психологічному стану здоров`я, такі події негативно вплинули на звичний спосіб його життя, тому що він з вини відповідача був змушений докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, протягом тривалого часу він витрачав свій час і особисто звертався до суду за захистом своїх прав. Постанова про притягнення його до відповідальності була складена безпідставно, тому що він не сидів за кермом, не паркував автомобіль. За кермом сиділа дружина і зупинилася біля аптеки, щоб купити ліки. На даний час розгляд справи апеляційним судом завершено, а постанова Дзержинського районного суду м. Харкова залишена в силі.

Представниця відповідача Катушинська Д.А. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві. Пояснила, що визнання дій особи, уповноваженої притягати до адміністративної відповідальності, не тягне за собою обов`язкового наслідку у вигляді компенсації моральної шкоди.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: головний спеціаліст інспектор з паркування відділу контролю за станом благоустрою Трускавецької міської ради Пасічник М.П. у судовому засіданні підтримав позицію представниці відповідача, а також пояснив, що при складенні постанови про адміністративне правопорушення було дотримано процедури притягнення до адміністративної відповідальності.

3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 01 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. У постанові вказано, що ОСОБА_1 26 червня 2024 р. О 11 год. 42 хв. на автомобілі Subaru Forester, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку на перехресті за адресою Трускавець, вул. Стебницька, 23, чим порушив вимоги підпункту Ґ пункту 15.9. розділу 15 Правил дорожнього руху /арк. справи 44/.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 01 липня 2024 року, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штраф у розмірі 680 грн. на ОСОБА_1 , скасовано, а провадження у справі закрито /арк. справи 4-7/.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Трускавецької міської ради в особі Сектору паркування відділу контролю за станом благоустрою Трускавецької міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року по справі № 638/15088/24 за позовом ОСОБА_1 до Сектору паркування відділу контролю за станом благоустрою Трускавецької міської ради про скасування постанови серії РАП № від 01 липня 2024 року відмовлено.

З Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року набрало законної сили 24 грудня 2024 року.

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Карпенко В.О. від 10 жовтня 2024 року відкрито виконавче провадження № 76273863 про стягнення з боржника на користь держави штрафу у розмірі 1360 грн. /арк. справи 47/. Постановою державного виконавця від 02 грудня 2024 року виконавче провадження закрито на підставі ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі згідно з виконавчим документом /арк. справи 49/.

4.Норми права, які застосував суд, мотиви з яких виходив суд, оцінка та висновки суду

4.1. Щодо норм права, які підлягають застосуванню у даному спорі.

Оцінюючи можливість реалізації позивачем свого права на відшкодування моральної шкоди, внаслідок ініціювання розгляду справи про адміністративне правопорушення та його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, варто звернути увагу на наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цьогоКодексу).

Згідно зі ст. 1174 шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20, від 26 серпня 2020 року № 544/964/18, від 01 липня 2020 року у справі №347/1977/17, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Отже, підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 рокуу порушення законного порядку та підстав притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання, у цьому випадку застосовуються визначені статтею 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що позивачем помилково визначено розмір моральної шкоди, частково розрахований за приписами ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який передбачає відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, адже такий порядок розрахунку може бути застосовано виключно у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Таким чином, будучи незаконно притягнутим до адміністративної відповідальності, внаслідок незаконного ініціювання проваджень у справі про адміністративні правопорушення, (складання стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, постанови у справі про адміністративне правопорушення та накладення стягнення у виді штрафу), ОСОБА_1 відповідно до вказаних нормативно правових актів, підтверджених усталеною судовою практикою, має право на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах.

4.2.Щодо розміру моральної шкоди.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно із вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яку зазнав ОСОБА_1 , суд враховує, що внаслідок дій уповноваженої особи, позивач зазнав душевних страждань у зв`язку із притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв. Внаслідок ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення, було порушено його звичний розклад життя, позивач змушений переживати страждання доводячи свою невинуватість перед судом. Вказані душевні страждання знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із діями завдавача шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування за завдану моральну шкоду, суд враховує характер завданої шкоди, а саме, що вона заподіяна постановою посадової особи про накладення адміністративного стягнення, а також душевні страждання, завдані протиправною поведінкою органу щодо позивача, рівень додаткових зусиль для поновлення своїх прав шляхом звернення до суду з позовами про скасування щодо нього неправомірних рішень органів державної влади.

З приводу негативного впливу притягнення позивача до адміністративної відповідальності на його ділову репутацію суд зазначає, що така обставина не була доведена у судовому засіданні, оскільки позивач не надав інформацію про місце своєї роботи чи сферу діяльності. Діяльність інспектора обмежується контролем за паркуванням та благоустроєм і не має відношення до особистої репутації особи. Приниження честі позивача внаслідок вказаних дій посадової особи місцевого самоврядування не понесло публічний характер та було обмеженим вузьким колом людей, які про це могли дізнатись.

Твердження позивача про те, що відповідачем при накладенні адміністративного стягнення було сфальсифіковано матеріали адміністративної справи не заслуговує на увагу та не підтверджено доказами, оскільки у ході розгляду справи про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не було встановлено фактів, які могли б свідчити про фальсифікацію матеріалів справи.

Посилання позивача на те, що його психологічний стан було порушено, не підкріплене об`єктивними доказами, зокрема, висновками медичного характеру. З приводу посилання ОСОБА_1 на те, що додаткових страждань йому спричинило переживання, що, можливо, його буде обмежено у праві керування транспортними засобами, не заслуговує на увагу, оскільки санкція ч. 3 ст. 122 КУпАП (за якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності) не передбачає такого стягнення.

Керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що розмір компенсації за завдану позивачу моральну шкоду має складати 2000 гривень, що буде справедливою сатисфакцією позивачу за прийняття неправомірного рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності. Зазначений розмір відшкодування цілком буде відповідати характеру завданої шкоди, глибині душевних страждань позивача та наслідкам, які настали для позивача, в результаті прийняття постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 . При цьому, суд врахував відсутність об`єктивних доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та іншими зазначеними позивачем обставинами і доводами на обґрунтування розміру грошової компенсації завданої моральної шкоди. Разом з тим, суд зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. На думку суду, саме такий розмір моральної шкоди відповідає принципам розумності та справедливості та не призведе до безпідставного збагачення позивача, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При цьому щодо формулювання резолютивної частини судового рішення про задоволення позову в такому спорі суд враховує, що в цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження №12-110гс18). Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, провадження № 61-922св21.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн. заподіяної моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі виготовлено 20 червня 2025 року.

Суддя: Т. В. Василюк