Справа № 450/2441/24 Провадження № 2/450/1503/24
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

25 квітня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельничук І. І.

при секретарі Дикій О. Ю.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Кісіль Роман-Володимир В`ячеславович до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Кісіль Роман-Володимир В`ячеславович до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки, в якому представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за позивачем частку в праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:2178 площею 0, 0528 га, на якій розташований житловий будинок, якого належить позивачу на праві приватної власності згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.03.2023 року у справі № 450/930/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати (5 000 грн. на правову допомогу та судовий збір).

04.06.2024 року провадження у справі відкрито.

01.08.2024 року на адресу Пустомитівського районного суду Львівської області через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Качмар А. І. надійшов відзив на позовну заяву, який вона мотивує тим, що у провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки. Ознайомившись з позовом, представник відповідача вважає його передчасним, а доводи позивача необґрунтованими з огляду на таке. Відповідачка посилається на норми ст. 392 ЦК України, ст. 120, 125 ЗК України, а також ст. 377 ЦК України, які передбачають автоматичний перехід права на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість, що на ній розташована. Разом із тим, вона звертає увагу на правову позицію Верховного Суду (справа №686/9580/16-ц від 19.11.2020 та №689/26/17 від 16.06.2020), згідно з якою право на земельну ділянку виникає одночасно з набуттям права на будівлю, навіть якщо це право не зареєстроване одразу. Однак наголошує, що справа №450/930/20 (щодо поділу майна подружжя), у якій вже вирішується питання прав на будинок, перебуває на розгляді Верховного Суду. Враховуючи це, вона посилається на п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, що зобов`язує суд зупинити провадження, якщо неможливо ухвалити законне рішення до завершення іншої справи. Саме така ситуація, на думку представника відповідача, і має місце. Крім того, вказує, що позивач не надав належних доказів, що частина будинку, право власності на який встановлено рішенням суду у справі №450/930/20, розташована саме на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:2178, площею 0,0528 га. У зв`язку з викладеним, відповідачка просить суд не враховувати позовні вимоги як передчасні та необґрунтовані, а також зупинити провадження у справі до ухвалення остаточного рішення у справі №450/930/20.

В підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, однак останній подав через канцелярію суду заяву, відповідно до змісту якої останній просить проводити розгляд справи за їх відсутності, а також просить клопотання відповідача про зупинення провадження відмовити та призначити справу до судового розгляду.

В підготовче судове засідання відповідач та представник відповідача не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання.

Заслухавши думку представника позивача, висловлену в заяві, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання, слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Суд виходить з того, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупиняючи провадження у справі, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють оцінити обставини які є предметом розгляду (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 910/12694/18).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Зупинення провадження у справі лише за формальних підстав наявності іншого судового провадження суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Саме такі сталі правові висновки щодо застосування норм ст. 251 ЦПК України наведено й у постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 761/47606/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 752/4653/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 766/8633/17, від 20 лютого 2020 року у справі № 824/215/19 та у низці інших.

При цьому Верховний Суд неодноразово підкреслює у своїх висновках, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено право особи на справедливий судовий розгляд. Таке право кореспондується з обов`язком добросовісно використовувати як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу і вживати наданих процесуальним законом заходів до скорочення періоду судового провадження. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створених учасником справи перепонах для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії , пункти 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі Смірнова проти України ).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не містить встановлених процесуальним законом мотивів на обґрунтування висновку про неможливість суду самостійно встановити та оцінити коло обставин, які входять до предмету доказування та судового розгляду у даній справі.

Окрім того, суд зазначає, положення п. 6 ч. 1 ст. 251ЦПК України застосовуються лише у разі об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи та суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно ч.2 ст. 251 ЦПК України, з питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, та взявши до уваги думку представника позивача та представника відповідача, висловлену в заяві та відповідно у відзиві, суд вважає, що у задоволенні клопотання адвоката Качмар А. І. слід відмовити, оскільки у заяві про зупинення провадження не зазначено обставин об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, а зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, тому заява про зупинення провадження задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 200, 222, 251,253,258-261, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

в задоволенні клопотання представника відповідача за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Кісіль Роман-Володимир В`ячеславович до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки, про зупинення провадження у справі відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 25.04.2025 року.

СуддяІ. І. Мельничук