Дата документу 17.06.2025 Справа № 333/7096/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/7096/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І.В.
Провадження № 22-ц/807/1132/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Полякова О.З., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Тивоненка Данила Руслановича на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненко Данила Руслановича на дії Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: ОСОБА_2 , заявлену в межах виконавчого провадження №50825181, з виконання виконавчого листа, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 особі представника адвоката Тивоненко Данила Руслановича звернулася до суду із скаргою дії Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: ОСОБА_2 , заявлену в межах виконавчого провадження №50825181, з виконання виконавчого листа, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

В обґрунтування скарги посилається на те, що у провадженні Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають матеріали виконавчого провадження N 50825181, яке було відкрито 13 квітня 2016 року на підставі виконавчого листа N 333/7096/15-ц від 06 листопада 2015 року, виданого Комунарським районним судом міста Запоріжжя. ОСОБА_3 за вказаним виконавчим листом є стягувачкою, а ОСОБА_2 є боржником. Так, у серпні 2024 року адвокат в інтересах стягувачки ознайомився з матеріалами ВП N 50825181 та подав суб`єкту оскарження клопотання про вчинення виконавчих дій, а саме: 1.Направити запити до роботодавців боржника, органів Пенсійного фонду України, Державної податкової служби за місцем проживання боржника щодо інформації про працевлаштування боржника у період з лютого 2016 року по дату надання відповіді на цю заяву.

2.З`ясувати щомісячний дохід боржника за період з 01 лютого 2016 року по дату надання відповіді на цю заяву.3.Надати актуальний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів боржника в рамках ВП 50825181 за період з 01 лютого 2016 року по дату надання відповіді на цю заяву.

У відповідь на запит суб`єкт оскарження надав лише розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 11 вересня 2024 року.У наданому розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, стягувачка помітила, що борг боржника зі сплати аліментів станом на січень 2024 року становив 339 314,45 грн. У лютому 2024 року борг було зменшено до 0,00 грн, підстава - заява стягувача.

Після ознайомлення з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів стягувач пригадала, що у лютому 2024 року їй зателефонував державний виконавець Комунарського ВДВС і запропонував написати заяву про те, що вона не має претензій до боржника. Стягувач на дану пропозицію погодилася, оскільки аліменти від боржника на утримання дитини надходили їй щомісячно, однак, стягувач могла неправильно зрозуміти державного виконавця.

27 лютого 2024 року ОСОБА_1 направила на офіційну електронну адресу Комунарського ВДВС заяву без скріплення її ЕЦП, у якій зазначила, що станом на 27.02.2024 року борг зі сплати аліментів в рамках даного виконавчого провадження у боржника відсутній, аліменти сплачуються щомісячно. Крім того, остання не знала, що боржник платив суми аліментів на утримання дитини значно менші за ті, які він мав платити зважаючи на суму заробітної плати останнього. Так і утворився значний борг у боржника зі сплати аліментів на утримання дитини, про який ОСОБА_1 дізналася пізніше. Лише після ознайомлення з розрахунком заборгованості по аліментам ОСОБА_1 усвідомила, що помилково написала та відправила вказану заяву.

Отже, дізнавшись про наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини в сумі 339 314,45 грн, ОСОБА_1 звернулась до державної виконавчої служби із заявою про відкликання вимог зазначених у заяві від 27 лютого 2024 року, і просила:

1.Вважати заяву від 27.02.2024 року стягувачки ОСОБА_1 такою, що подана не у належний та передбачений законодавством спосіб, а також залишити її без розгляду. 2. Вимоги викладені у заяві від 27 лютого 2024 року стягувачки ОСОБА_1 вважати відкликаними. 3.Провести відповідні коригування у розрахунку заборгованості в рамках виконавчого провадження N 50825181, включивши до нього списану попередньо за заявою стягувачки суму заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 339 314,45 грн, яка утворилася за період з квітня 2016 року по січень 2024 року включно. 4.Надати актуальний розрахунок заборгованості станом на дату складання відповіді на дану заяву з урахуванням включеної суми заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 339 314,45 грн, яка утворилася за період з квітня 2016 року по січень 2024 року включно.

Після цього, стягувачка надіслала суб`єкту оскарження супровідний лист із доказами сплати боржником частини аліментів, в якому зазначила, що "з наявного у боржника боргу зі сплати аліментів, остання визнає лише 111 713,44 грн, які дійсно були сплачені боржником".

Державний виконавець своєю відповіддю від 02 жовтня 2024 року, яку адвокат отримав 10 жовтня 2024 року, відмовив стягувачці у задоволенні заяви від 17 вересня 2024 року. Як наслідок, неповнолітня дитина сторін недоотримувала значний час встановлений рішенням суду розмір аліментів, і наразі позбавлена права на отримання боргу по аліментам у загальній сумі 227 601,01 грн. Матеріали ВП не містять жодних скарг та звернень боржника щодо наявного боргу станом на лютий 2024 року.

На підставі вищевикладеного просив суд:

- визнати неправомірними дії уповноваженої особи Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо: зменшення розміру боргу зі сплати аліментів боржника з 339 314,45 грн. до 0,00 грн, що відображено в розрахунку заборгованості від 11 вересня 2024 року в рамках виконавчого провадження N 50825181 та відмови у задоволенні заяви стягувачки вих. б/н від 16 вересня 2024 року про відкликання вимог зазначених у заяві від 27 лютого 2024 року.

- скасувати розрахунок заборгованості від 11 вересня 2024 року в частині зменшення боргу у лютому 2024 року з 339 314,45 грн до 0,00 грн.

- зобов`язати уповноважену особу Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснити перерахунок заборгованості по аліментам в рамках виконавчого провадження N 50825181, включивши до нього списану попередньо за заявою стягувачки суму заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 339 314,45 грн, яка утворилася за період з квітня 2016 року по січень 2024 року включно, та видати новий розрахунок.

- стягнути з Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь заявника стягувачки понесені нею судові витрати на правничу допомогу у повному обсязі.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2025 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою представник ОСОБА_1 адвокат Тивоненко Данило Русланович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги, та стягнути з Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь заявника стягувачки понесені нею судові витрати на правничу допомогу у повному обсязі у судах обох інстанцій.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що стягувач державному виконавцю після розмови з ним направила спірну заяву без скріплення її ЕЦП, у якій зазначено було, що станом на 27 лютого 2024 року борг зі сплати аліментів в рамках виконавчого провадження щодо стягнення аліментів у боржника відсутній. Спірна заява була надіслана навіть без паспорту (РНОКПП) стягувачки лише зі скрін-шотом із банківського застосунку. Отже, станом на 01 березня 2025 року (дата отримання заяви) державний виконавець не міг беззаперечно і без належної перевірки пересвідчитись, що вказана заява надіслана саме стягувачкою. Як наслідок, державний виконавець не мав права списувати заборгованість боржника на підставі такої заяви стягувачки. Невиконання державним виконавцем своїх прямих обов`язків призвело не лише до недоотримання дитиною коштів на суму 227 000,00 грн, але і й до збитків держави через не нарахування боржнику виконавчого збору. Суд не звернув уваги на доводи адвоката Тивоненка Д.Р., що протягом 2018 лютого місяця 2024 року жодних виконавчих дій, направлених на з`ясування майнового стану боржника, зокрема, з`ясування отримання ним доходу, працевлаштування, у рамках ВП № 50825181 державними виконавцями зроблено не було. Не було зроблено таких дій і під час списання заборгованості. Боржник сплачував аліменти на картку стягувачці, але неналежним чином, бо у період з 2018 лютого місяця 2024 року не у сумі частки від отриманого боржником доходу, а у значно меншій сумі.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), представник третьої особи ОСОБА_2 , адвокат Кофанов А.В. кожний окремо зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки стягувачем ОСОБА_1 у виконавчому провадженню № 50825181, яке було відкрито на підставі виконавчого листа № 333/7096/15-ц від 06 листопада 2015 року виданого Комунарським районним судом м, Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі частини заробітної плати (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, ОСОБА_1 з електронної пошти до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) направлена та підписана нею заява, в якій вона повідомила про відсутність заборгованості по аліментам станом на 27 лютого 2024 року, у зв`язку з щомісячною сплатою їй аліментів боржником, тому державним виконавцем правомірно зазначена заява стягувачки була взята до уваги при розрахунку заборгованості по аліментам, складеного 11 березня 2024 року. Відтак, суд прийшов до висновку, що державний виконавець правомірно списав борг боржника зі сплати аліментів у сумі 339314, 00 гривень, який виник станом на січень 2024 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову до суду, з 17 вересня 2015 року, і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 06 листопада 2015 року. Дане рішення є в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

06 листопада 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя на виконання вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист №333/709/15-ц (т.1 а.с.25).

Даний виконавчий лист неодноразово було проявлено до виконання, в останнє 13 квітня 2016 року. Постановою старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Басовим М.М. від 13 квітня 2016 року було відкрито виконавче провадження (ВП № 50825181) з примусового виконання виконавчого листа №333/7096/15-ц, виданий 06 листопада 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.25 зворот-26).

Відповідно до розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем 05 серпня 2018 року, станом на квітень 2018 року боржник ОСОБА_2 не мав заборгованості по сплаті аліментів (т.1 а.с.75).

З наданих копій квитанцій вбачається, що ОСОБА_2 в добровільному порядку систематично сплачує аліменти стягувачці (т.1 а.с.13 зворот-23).

Відповідно до розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем 31 травня 2018 року, станом на квітень 31 травня 2019 року боржник ОСОБА_2 мав заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 1396,17 грн (т.1 а.с.94).

29 лютого 2024 року стягувачка ОСОБА_1 звернулась до державного виконавця з письмовою заявою, датованою 27 лютого 2024 року, яку направила зі своєї електронної пошти, в якій вона зазначила, що станом на 27 лютого 2024 року борг по сплаті аліментів у даному виконавчому провадженні відсутній. Боржник аліменти сплачував щомісячно. До державного виконавця та боржника претензій не має. Дана заява стягувачки прийнята державним виконавцем до виконання 01 березня 2024 року (т.1 а.с.10).

29 лютого 2024 року постановою державного виконавця звернено стягнення на доходи боржника за місцем роботи в ПрАТ "ВФ Україна" (т.1 а.с.97 зворот-98).

В березні 2024 року боржником надана державному виконавці квитанцію на підтвердження сплати аліментів за березень 2024 року. З урахуванням цього та заяви стягувачки від 29 лютого 2024 року, на підставі заяви боржника державним виконавцем видана довідка, датована 25 квітня 2024 року про відсутність у боржника заборгованості по сплаті аліментів станом на 31 березня 2024 року (т.1 а.с.99,99 зворот).

Відповідно до звітів ПрАТ "ВФ Україна", за місцем роботи боржника у квітні 2024 року, травні 2024 року із його заробітку здійснювалися відрахування на сплату аліментів (т.1 а.с.100-101).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на липень 2024 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня (т.1а.с.99 зворот).

В липні 2024 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відкрито судове провадження. Позивач ОСОБА_2 до позову додавав вищевказану довідку про відсутність заборгованості по аліментам. Відповідачкою ОСОБА_1 16 серпня 2024 року в особі представника адвоката Тивоненко Д.Р. надавався відзив на позов, в якому вона заперечувала відносно зменшення розміру аліментів, при цьому відносно заявленої ОСОБА_2 обставини щодо відсутності заборгованості по аліментам ОСОБА_1 не зазначала. Дані обставини підтверджуються рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2024 року по справі N 334/4338/24 (т.1 а.с.46-47).

13 серпня 2024 року адвокат Тивоненко Д.Р. ознайомився з матеріалами даного виконавчого провадження (т.1 а.с.101).

Адвокат Тивоненко Д.Р. подав державному виконавцю клопотання про вчинення виконавчих дій, а саме: направлення запитів до роботодавців боржника, органів Пенсійного фонду України, Державної податкової служби за місцем проживання боржника щодо інформації про працевлаштування боржника у період з лютого 2016 року по дату надання відповіді на цю заяву; з`ясування щомісячного доходу боржника за період з 01 лютого 2016 року по дату надання відповіді на цю заяву; Надання актуального розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника в рамках ВП 50825181 за період з 01 лютого 2016 року по дату надання відповіді на цю заяву (т.1 а.с.7 зворот-8).

11 вересня 2024 року державним виконавцем складений розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, відповідно до якого станом на січень 2024 року у боржника була наявна заборгованість у розмірі 339314,45 грн, заборгованість по аліментам станом на лютий 2024 року зменшено до 0,00 грн на підставі вищевказаної заяви стягувачки. Станом на 01 вересня 2024 року наявна заборгованість у розмірі 5384,54 грн (т.1 а.с.10 зворот а.с. 11, а.с. 107-108).

16 вересня 2024 року стягувачка в особі представника ОСОБА_6 звернулась до державного виконавця із заявою про відкликання раніше поданої нею заяви від 27 лютого 2024 року, оскільки не знала, що боржник платив менші суми аліментів, ніж це передбачено законом. Також просила: провести відповідні коригування у розрахунку заборгованості в рамках виконавчого провадження N 50825181, включивши до нього списану попередньо за заявою стягувачки суму заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 339 314,45 грн, яка утворилася за період з квітня 2016 року по січень 2024 року включно; надати актуальний розрахунок заборгованості станом на дату складання відповіді на дану заяву з урахуванням включеної суми заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 339 314,45 грн, яка утворилася за період з квітня 2016 року по січень 2024 року включно. Також стягувачка скерувала копії платіжних інструкцій про сплату боржником аліментів на суму 111713, 44 грн (т.1 а.с.8-9,108-109,110).

Листом від 02 жовтня 2024 року Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у задоволенні вищевказаної заяви стягувачки відмовлено, з посиланням, що при здійсненні оспорюваного розрахунку була врахована заява стягувачки, яка подана у передбачений законодавством спосіб (т.1 а.с.23 зворот-24).

Вказані обставини підтверджуються: копією матеріалів виконавчого провадження ВП № 50825181 (т.1 а.с.52-131).

Так, згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Положеннями ст. 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

На підставі ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Положеннями ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, предметом оскарження можуть бути рішення, дії або бездіяльність державного виконавця.

Згідно із ч. 1-4, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачеві і боржникові у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 4 розд. XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

Положеннями ст. 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Згідно ч. 3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, державний виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості за аліментами. У разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи підставою даної скарги є те, що скаржник не погоджується з проведеними державним виконавцем розрахунками заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем від 11 вересня 2024 року у боржника ОСОБА_2 була наявна заборгованість по аліментам станом на січень 2024 року у розмірі 339 314, 25 грн, яка була незаконно списана державним виконавцем до 0,00 грн за заявою стягувача, яка була направлено на прохання державного виконавця Зюльковською К.О.,. в якій вона повідомила про добровільну сплату аліментів боржником та про відсутність заборгованості по аліментам станом на 27 лютого 2024 року. Проте, скаржник вважає, що така заява була нею написана помилково на прохання державного виконавця в телефонному режимі. Після того, як її представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження вона дізналася, що боржник ОСОБА_2 добровільно сплачував аліменти значно в меншому розмірі, ніж повинен був сплачувати відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця від 11 вересня 2024 року.

Отже, предметом спору є визнання неправомірності дій державного виконавця щодо зменшення заборгованості зі сплати аліментів з 339314,45 грн до 0, 00 грн, що відображено в розрахунку заборгованості від 11 вересня 2024 року в рамках виконавчого провадження № 50825181 та зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості, включивши до нього списану попередньо за заявою стягувача суму заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 339 314,45 грн, яка утворилась за період з квітня 2016 року по січень 2024 року, та видати новий розрахунок.

Згідно із нормами статті 19 Закону України Про виконавче провадження N 1404-VIII, 02.06.2016, сторони виконавчого провадження зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомити державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування ( у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник фізична особа про зміну місця роботи. Боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з`являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11 вересня 2024 року, складеного державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Суріної П. за виконавчим листом №333/7096/15-ц від 06 листопада 2015 року виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття, вбачається, зо за період з квітня 2016 року по січень 2024 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів склала 339 314, 45 грн (сукупний розмір заборгованості). Станом на лютий 2024 року заборгованість боржника склала «0,00» згідно заяви стягувача.

Так, дійсно 27 лютого 2024 року стягувач на прохання державного виконавця в телефонному режимі написала та направила державному виконавцю з електронної пошти заяву, в якій вона зазначила, що станом на 27 лютого 2024 року борг зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №50825181 відсутній. Боржник аліменти сплачував щомісячно. До державного виконавця та боржника претензій не має. Дана заява стягувачки прийнята державним виконавцем до виконання 01 березня 2024 року.

Водночас, як пояснила ОСОБА_1 дану заяву вона помилково написала державному виконавцю щодо відсутності заборгованості зі сплати аліментів за пропозицією державного виконавця Суріної П. після телефонної розмови з нею, оскільки на той момент вважала, що боржник їй сплачує аліменти добровільно в належній до сплати аліментів сумі щомісячно і така заборгованість відсутня.

Проте, ознайомившись з розрахунком заборгованості від 11 вересня 2024 року та дізнавшись, що боржник сплачував значно менший розмір аліментів, ніж той, що повинен був сплачувати на утримання дитини, стягувач 16 вересня 2024 року звернулася до державного виконавця із заявою про відкликання заяві від 27 лютого 2024 року та здійснення перерахунку заборгованості зі плати аліментів у ВП №50825181. Так, відповідно до доданих документів ( квитанцій про сплату) боржником за період з квітня 2016 року по січень 2024 року сплачено аліменти на утримання дитини у розмірі 111 713, 44 грн, заборгованість зі сплати аліментів станом на січень 2024 року становить 339314,45 грн, у зв`язку з чим недоплата боржником аліментів на дитину склала 227 000 грн, чим порушено права дитини.

Водночас, боржником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження сплати ним аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття, згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2015 року за період з квітня 2016 року по січень 2024 року.

Щодо заяви ОСОБА_1 від 27 лютого 2024 року, яку взяв до уваги державний виконавець, як на документ, що підтверджує відсутність у боржника заборгованості зі сплати аліментів станом на січень 2024 року та що стало підставою для її списання у сумі 339314, 45 грн, визначивши її станом на січень 2024 року 0,00 грн, то слід зазначити наступне.

Враховуючи дослідженні в судовому засіданні докази, пояснення представників сторін, що спірна заява була написана стягувачем на прохання державного виконавця в телефонному режимі, була надіслана без паспорту ( РНОКПП) стягувача, а лише зі скрін-шотом із банківського застосунку, отже, станом на 01 березня 2025 року ( дата отримання заяви) державний виконавець не міг безпосередньо і без належної перевірки пересвідчитись, що вказана заява надіслана саме стягувачем. Стягувач не була особисто присутня у відділі ДВС та державний виконавець не повідомив останню про наявність у боржника значної суми заборгованості зі сплати аліментів. Крім того, до дзвінка ОСОБА_1 державний виконавець був зобов`язаний в силу вимог закону самостійно перевірити майновий стан боржника, з`ясувати отримання ним доходу, працевлаштування, провести звірки розрахунків. Як наслідок, державний виконавець не мав законних підстав списувати заборгованість боржника на підставі цієї заяви, яка станом на січень 2024 року склала 339314, 45 грн.

Отже, з наведеного вбачається спір між сторонами щодо суми заборгованості із сплати аліментів, який відповідно до ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" підлягає вирішенню судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Також слід зазначити, що Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено будь-яких заборон державному виконавцю здійснювати перерахунок раніше нарахованої заборгованості зі сплати аліментів.

З врахуванням вищевикладеного, враховуючи, що дії державного виконавця щодо відмови у здійсненні перерахунку заборгованості порушують права дитини на недоотримання аліментів, чого не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення, тому колегія суддів приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню про визнання неправомірними дії уповноваженої особи Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо зменшення розміру боргу зі сплати аліментів боржника за період з квітня 2016 року по січень 2024 року у сумі 339314, 45 гривень, що відображено в розрахунку заборгованості від 11 вересня 2024 року в рамках виконавчого провадження № 50825181, та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості, включивши до нього списану попередньо за заявою стягувача суму заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 339314, 45 гривень, яка утворилася за період з квітня 2016 року по січень 2024 року включно. Видати новий розрахунок з урахуванням добровільного сплачених аліментів боржником за зазначений період.

Інші вимоги скарги задоволенню не підлягають, оскільки заяві стягувача від 27 лютого 2024 року в якій вона повідомила про відсутність заборгованості дана оцінка в мотивувальній частині зазначеної постанови, інші вимоги скарги охоплюються вимогами, які задоволенні апеляційним судом, тому задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (стаття 452 ЦПК України).

ОСОБА_7 при зверненні до Запорізького апеляційного суду з апеляційною скаргою сплачено 484,48 грн судового збору, що підтверджується квитанцією ID: 5597-8183-8559-1139 від 30 квітня 2025 року (а.с.173).

Проте, відповідно до п. 19 ч. 2 ст. 3 ЦПК України Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року 3674-VI (з відповідними змінами та доповненнями), судовий збір не справляється на подання зокрема апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Відповідні зміни були внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду від 13 травня 2024 року №6-р(ІІ)/2024 щодо забезпечення принципу обов`язковості судового рішення» від 31 жовтня 2024 року.

Отже, згідно з законодавством, судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця не стягується.

Це означає, що якщо скаржник сплатив судовий збір за подання такої апеляційної скарги, то він має право на його повернення, оскільки він звільнений від сплати цього збору, а тому вимога скаржника про стягнення з державної виконавчої служби на користь ОСОБА_1 484,48 грн судового збору за подання апеляційної скарги не підлягає до задоволення.

Щодо стягнення з Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) витрат на правничу допомогу.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Верховний Суд в постанові від 13.02.2019 року у справі N 756/2114/17 звернув увагу на наступне. Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 року у справі N 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Тивоненка Д.Р. зазначила попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, до складу яких входить витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 000, 00 грн (а.с.1-6). В апеляційній скарзі адвокат Тивоненко Д.Р. просив стягнути з державної виконавчої служби на користь ОСОБА_1 19 000, 00 грн витрати на професійну правничу допомогу, з них: 11 000, 00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції, 8 000, 00 грн за перегляд справи в суді апеляційної інстанції (а.с.161-168).

На підтвердження понесених витрат ОСОБА_1 до скарги було додано: Договір про надання професійної правничої допомоги від 10 серпня 2024 року укладений між адвокатом Тивоненко Д.Р. та ОСОБА_1 ; Ордер на надання правничої допомоги серії АР №1192722 від 10 жовтня 2024 року адвокатом Тивоненко Д.Р. клієнту ОСОБА_1 в суді першої інстанції; Перелік та вартість послуги за договором від 10 жовтня 2024 року, відповідно до якого: за консультація щодо доцільності вирішення справи у судовому порядку, витрачено 1 годину, вартість 1 000, 00 грн; складання клопотання про ознайомлення з матеріалами ВП №5082518 та супровідного листа, витрачено 1 годину, вартість 1 000, 00 грн; складання заяви про відкликання вимог зазначених у заяві від 27.02.2024 року та супровідного листа витрачено 1 годину, вартість 1 000, 00 грн; складання скарги, яка подана в Комунарський районний суд м. Запоріжжя, витрачено часу 5 годин, вартість 5 000, 00 грн; підготовка до подачі скарги до суду, витрачено часу 1 година, вартість 1 000 грн; представництво інтересів в одному судовому засіданні, вартість 2 000 грн; перегляд справи в суді апеляційної інстанції, вартість від 8 000, 00 грн; Акт №2 надання послуг до договору про надання правової допомоги від 11 жовтня 2024 року, з найменуванням та обсягом послуги в суді першої інстанції на загальну суму 11 000, 00 грн (а.с.26 зворот-30).

До апеляційної скарги адвокатом додано: Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; Ордер на надання правничої допомоги серії АР №1237193 від 30 квітня 2025 року адвокатом Тивоненко Д.Р. клієнту ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції на підставі договору про надання правничої допомоги №10/08 від 10 серпня 2024 року; Акт №4 від 30 квітня 2025 року надання послуг до вказаного договору, в якому зазначено найменування та обсяг робіт, які були надані адвокатом Тивоненко Д.Р. клієнту ОСОБА_1 , а саме: складання апеляційної скарги у справі №333/7096/15-ц, затрачено часу - 6 год, гонорар за надану послугу 6 000, 00 грн, представництво в інтересах клієнта в суді в одному судовому засіданні, гонорар 2 000, 00 грн, в сього у розмірі 8 000, 00 грн (а.с.170-172).

У письмових поясненнях на скаргу на дії/бездіяльність органу примусового виконання, державний виконавець Кофан А.В. заперечувала проти задоволення скарги (а.с.43-44), а також у відзиві на апеляційну скаргу, державний виконавець Кофан А.В. та державний виконавець Суріна П.В., кожний окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги, в тому й числя щоло стягнення витрат на професійну правничу допомогу (а.с.204-214).

Враховуючи, що скарга на дії/бездіяльність органу примусового виконання та апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, оцінюючи співмірність витрат зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, заперечення державної виконавчої служби щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що з Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 слід стягнути 5 000, 00 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, у розмірі 3 000, 00 грн у суді апеляційної інстанції, а всього у розмірі 8 000, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Тивоненка Данила Руслановича задовольнити частково.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненко Данила Руслановича на дії уповноваженої особи Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: ОСОБА_2 , заявлену в межах виконавчого провадження №50825181, з виконання виконавчого листа, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії уповноваженої особи Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо зменшення розміру боргу зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 з 339314, 45 гривень до 0,00 гривень, що відображено в розрахунку заборгованості від 11 вересня 2024 року в рамках виконавчого провадження № 50825181.

Зобов`язати уповноважену особу Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів в рамках виконавчого провадження №50825181, включивши до нього списану попередньо за заявою стягувача ОСОБА_1 суму заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 339314, 45 гривень, яка утворилася за період з квітня 2016 року по січень 2024 року та видати новий розрахунок з урахуванням добровільно сплачених аліментів боржником ОСОБА_2 .

В задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Стягнути з Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 8000, 00 ( вісім тисяч) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 20 червня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Поляков О.З.