ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м.Суми

Справа №591/2514/24

Номер провадження 22-ц/816/902/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Толмачової Валентини Миколаївни,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2024 року, у складі судді Сидоренко А.П., ухвалене у м. Суми, повний текс якого складено 11 листопада 2024 року,

в с т а н о в и в :

12 березня 2024 року ОСОБА_1 , через представника адвоката Толмачову В.М. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , яка на час смерті була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але з 2008року фактично мешкала за адресою проживання позивачки: АДРЕСА_2 , де і померла, про що зазначено в свідоцтві про смерть в графі «місце смерті».

Відповідачка по справі ОСОБА_5 є рідною донькою позивачки, а третя особа ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_4 та рідною сестрою позивачки.

ОСОБА_1 по справі вимушена була забрати мати до себе додому в 2008 році, оскільки та була вже похилого віку (82 роки), і на той час у неї загострилися хронічні хвороби легенів та сильно почали боліти суглоби після перелому шийки стегна. Мати займала окрему кімнату у будинку АДРЕСА_2 . Позивачка здійснювала догляд за матір`ю ОСОБА_4 , викликала лікарів додому, купувала ліки, готувала їжу, прибирала тощо.

Із 2012 року ОСОБА_4 взагалі перестала пересуватися самостійно, знаходилася тільки на ліжку, не могла здійснювати самообслуговування, що потребувало постійного догляду, який здійснювала позивачка проживаючи разом з матір`ю, а після смерті ОСОБА_4 здійснила її поховання в с. Марківка, Сумського району, Сумської області.

18 серпня 1993 року видано свідоцтво про право власності на житло, зокрема на квартиру № НОМЕР_1 до АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності членів сім`ї, а саме: ОСОБА_4 , позивачку ОСОБА_1 та її дочку ОСОБА_7 .

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 частки в квартирі не визначені, а тому немає можливості успадкувати частку, оскільки, в добровільному порядку, шляхом укладання нотаріального договору, частки визначити вже не можливо, тому що згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

у лютому 2024 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Нанка Т.І. для оформлення спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 , але 29 лютого 2024 року отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю даних про реєстрацію спадкоємця за одною адресою із спадкодавцем ОСОБА_4 на час її смерті.

Посилаючись на викладене, просила суд:

- визначити, що частки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 становить по 1/3 частини кожному;

- встановити факт постійного проживання позивачки разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Толмачової В.М. до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем задоволено частково.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 грн 60 коп.

Повернуто на користь ОСОБА_1 з державного бюджету 50% судового збору за вимоги про встановлення факту постійного проживання, сплаченого 11 березня 2024 року, згідно квитанції № в сумі 2422 грн 40 коп., тобто в розмірі 605 грн 60 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Толмачова В.М., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині відмови визначення часток у спільному майні та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та визнати частку у спільному майні згідно заявлених позовних вимог.

Вважає, що висновки суду щодо визначення часток у спільній сумісній власності нотаріусами не відповідає нормам Цивільного кодексу України і створюють прецедент зобов`язання нотаріусів вчиняти ті дії, які не відносяться до їх компетенції згідно із законом.

Вказує, що нотаріуси позбавлені можливості укладати договори про визначення часток у спільній сумісній власності, коли один із співвласників помер, оскільки при укладенні такого договору повинні бути присутніми всі співвласники такої власності. У даному випадку співвласник ОСОБА_4 вже померла і її цивільна правоздатність припинена, тому визначити її частку у спільній сумісній власності через укладення договору між спадкоємцями не можливо.

Доводить, що визначення частки у спільній сумісній власності, де один із співвласників помер, можливо лише в судовому порядку, про що і заявляється вимога позивачкою.

Посилається не безпідставне застосування судом до цих правовідносин положення ст. 392 УК України щодо визнання права власності, оскільки право власності позивачки ніхто не оспорює, тому застосування цієї норми є недоречним.

Зазначає, що скориставшись пропозицією суду і звернувшись з позовом про визнання права власності, ОСОБА_1 отримає відмову у прийнятті такого позову, бо суд вже висловився з цього питання в оскаржуваному рішенні, і це призведе до не вирішення питання та не можливості офіційного оформлення спадщини після смерті матері.

Крім того, відповідачка ОСОБА_2 у відповідній заяві до суду визнала позов, що в силу положень ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення вимог позовних вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без даних сторін, оскільки їх явка не є обов`язковою, а позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_10 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками вказано: батько ОСОБА_12 , мати ОСОБА_4 (а.с. 7).

22 червня 1995 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_13 та змінила прізвище після укладення шлюбу на « ОСОБА_14 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7зв.).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

За даними свідоцтва про право власності на житло від 18 серпня 1993 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 Свідоцтво видане згідно з розпорядженням ВК Сумської міської Ради народних депутатів від 06 серпня 1993 року № 379 (а.с. 9).

Постановою приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Нанка Т.І. від 29 лютого 2024 року у зв`язку з письмовим зверненням ОСОБА_1 від 29 лютого 2024 року з проханням оформлення спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що позивачка не була зареєстрована разом з померлою на день її смерті за однією адресою, для прийняття спадщини вона мала в строк до 24 червня 2014 року подати заяву про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом була б заведена спадкова справа. У зв`язку з закінченням встановленого законодавством терміну для прийняття спадщини, ненаданням документів, що підтверджують факт прийняття нею спадщини шляхом постійного проживання із спадкодавцем чи рішення суду про надання додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, зазначено, що ОСОБА_1 вважається такою, що не прийняла спадщину, в зв`язку з чим відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 10).

Із довідки Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради від 14 січня 2021 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 03 січня 1996 року по 12 березня 2014 року (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (а.с.11зв.).

Згідно довідки Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 04 березня 2024 року, за матеріалами інвентаризаційної справи № 138078, отриманої станом на 29 грудня 2012 року від КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради, яка зберігається у Департаменті забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві власності за ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 18 серпня 1993 року, виданого ВК Сумської міської Ради народних депутатів (а.с. 12).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухомого майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04 березня 2024 року, інформація про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня (а.с. 13).

Згідно повідомлення Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області від 12 березня 2024 року № 303 вбачається, що відповідно до Погосподарської книги №1, на 2011-2015 роки, села Марківка, виданої Марківською селищною радою Білопільського району Сумської області, у обліковій картці погосподарського обліку на 2011- 2015 роки № 0058-01, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - голова домогосподарства, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 чоловік, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - син. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована не була. Відомостей про місце фактичного проживання без реєстрації ОСОБА_4 за вказаною адресою погосподарська книга не містить.

Відомості про те, хто здійснював догляд за ОСОБА_4 в період з 2008 року до дня її смерті у Миколаївської селищної ради відсутні.

За відомостями Журнала №4 регистрации умерших по Марковскому с/совету, начато 1982 г. (мовою оригіналу), сторінка 176, запис №18, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та похована в селі Марківка (а.с. 41).

На запит адвоката Толмачової В.М. амбулаторією загальної практики сімейної медицини с. Марківка надано відповідь, з якої вбачається, що ОСОБА_4 зверталася 03 квітня 2010 року та 17 вересня 2012 року за медичною допомогою. Догляд за ОСОБА_4 здійснювала донька ОСОБА_1 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Смерть засвідчена сімейним лікарем амбулаторії ОСОБА_17 , 25 грудня 2013 року виписано свідоцтво про смерть №21, посмертний діагноз: старість (а.с. 42).

Позивачка ОСОБА_1 допитана судом в якості свідка, надала пояснення про те, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 вона з мамою та дочкою ОСОБА_18 проживали з 1970 року. Потім вона виписалася з тієї квартири і вони переїхали в с. Марківка Білопільського району Сумської області. Вона переїхала разом з сім`єю: чоловік, син та дочка, а мати залишилася жити в тій квартирі. Квартира приватизована на трьох: позивачку, матір і дочку ОСОБА_9 . Мати приїжджала до неї, влітку у неї бувала. Після перелому ноги вона пів року її доглядала у с. Марківка. Потім жила в м. Суми. Коли матері стало погано зі здоров`ям, десь у 2010 році, її треба було доглядати, у неї почалося зниження інтелекту, і вони її забрали в с. Марківку, де вона і жила до смерті. До цього вона пересувалася, а за рік до смерті вона сказала, що ходити не буде.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що з дитинства, з 1983 року проживала в с. Марківка. Позивачка з чоловіком купили поруч з ними будинок та років двадцять тут проживають. Її донька і син ходили до школи, на той момент ОСОБА_20 мати позивачки проживала в м. Суми і часто приїздила в гості. Через деякий час вони купили будиночок для ОСОБА_21 , але та так і не жила в тому будиночку, а стала проживати з позивачкою. ОСОБА_20 пошкодила ногу і років два до смерті, десь з 2009 році жила у позивачки. У неї травма була, вона довго лежала, а потім стала підніматися. До моменту смерті вона проживала з позивачкою.

Пояснила, що вона була вхожа у будинок позивачки, майже щодня вони пересікалися. Позивачка здійснювала нагляд за матір`ю за місцем свого проживання в селі Марківка, де вона померла і там була ж і похована. ОСОБА_20 була доглянута, чисто одягнена, нагодована. Донька ОСОБА_22 теж приїжджала до матері. ОСОБА_20 отримувала пенсію, але як витрачала їй не відомо. Позивачка тримала господарство і утримувала худобу. Вони харчувалися разом.

Свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що вона є мешканкою села Марківка, з позивачкою є сусідами. У селі ОСОБА_24 вона проживає з 1948 року. ОСОБА_4 знала з тих часів, коли з`явилася позивачка, років дванадцять тому, а можливо більше точно не пам`ятає. ОСОБА_20 проживала у дочки, скарг на неї від ОСОБА_21 не чула. Вона допомагала по господарству позивачці. Був час, коли вона жила окремо, тобто в окремому будинку в селі недалечко. Недовго там прожила, може місяць, може більше. Свідок не бачила, щоб щось погане було у відносинах. Позивачка забрала матір з міста, і вона стала жити з позивачкою, де та її доглядала. Свідок бувала у них у будинку, ОСОБА_20 не мала скарг на позивачку, була доглянутою, мала окрему кімнату, в хаті прибрано було. Останній час перед смертю мати позивачки була лежачою, не менше місця це було. Позивачка її доглядала, їсти давала.

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що один із співвласників квартири ОСОБА_4 , померла, тому судом не може бути вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, тому обраний позивачкою спосіб захисту є неефективним. При цьому судом зазначено, що позивачка не позбавлена права на захист своїх порушених прав шляхом подання позову про визнання за нею права власності у порядку спадкування на належну спадкодавцю частку у праві спільної власності на нерухоме майно..

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог позовної заяви, позивачка просила визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відсутність визначення часток спадкодавця у праві спільної власності на нерухоме майно позбавляє можливості успадкувати частку квартири після смерті одного із співвласників матері ОСОБА_4 .

Відповідно до змісту ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Аналогічного за змістом правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 61-11210св19 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивачки про визначення частки померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру не відповідають визначеному ст. 16 ЦК України способу захисту та є неефективним.

Доводи апелянта є суб`єктивним тлумаченням обставин справи та законодавства, яке регулює спірні правовідносини та зводяться до переоцінки доказів, яким суд дав належну правову оцінку.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про визнання відповідачкою позову, як підстави для його задоволення, оскільки в силу положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У справі суд дійшов висновку про обрання позивачкою неефективного способу захисту, а тому визнання такого позову відповідачем суперечить закону.

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367-369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Толмачової Валентини Миколаївни залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2024 року в оскаржуваній частині без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 24 червня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов