Справа № 702/1171/24
Провадження № 2/702/553/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2025 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі

головуючої судді Барської Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Возної В.В.,

представника позивача адвоката Мазай Н.В.,

позивач ОСОБА_1 не з`явилась,

представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився,

представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Монастирищенського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), не з`явився,

за наслідками розгляду у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище в порядку загального позовного провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Монастирищенський відділ державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про скасування арешту на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мазай Н.В., звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Монастирищенський відділ державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про скасування арешту на нерухоме майно.

Заявлена вимога мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нове Місто Уманського району Черкаської області померла мати позивача ОСОБА_2 .

Після смерті матері до складу спадщини ввійшли всі її права та обов`язки, що належали покійній на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок смерті, у тому числі право власності на збудований у 1972 році житловий будинок АДРЕСА_1 .

За твердженням позивача вона та її брат і син покійної ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті матері і їм в органах нотаріату видані свідоцтва про право на спадщину за законом на успадковане майно, одним з яких є житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Однак, за доводами позивача, в процесі оформлення спадкових прав з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 396317446 від 24.09.2024 вона дізналась, що на все нерухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1 постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Монастирищенського районного управління юстиції б/н від 25.09.2015 в межах виконання наказу Господарського суду Черкаської області від 18.08.2015 про стягнення боргу із сина позивача ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, накладений арешт.

Позивач настоює, що ОСОБА_4 , як боржник за виконавчими провадженнями, в межах виконання яких накладений арешт на майно боржника ОСОБА_4 , ніколи не був власником будь-якого нерухомого майна, яке розташовується по АДРЕСА_1 , оскільки будинок та земельні ділянка за вказаною адресою належали її матері ОСОБА_2 та були успадковані ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.

ОСОБА_1 переконана, що державний виконавець на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.09.2015, не визначившись з конкретними об`єктами майна та обмежившись лише зазначенням адреси, не мав достатніх правових підстав для накладення арешту на все нерухоме майно, яке знаходилось по АДРЕСА_1 , та боржнику ОСОБА_4 не належало.

Позивач зазначає, що спадкові права на земельні ділянки за адресою місця знаходження житлового будинку вона оформила, однак наявність накладеного арешту перешкоджає їй в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном, власником якого вона стала в порядку спадкування, тому за захистом своїх прав власника вона звернулась до суду і просить скасувати обтяження - арешт нерухомого майна, на об`єкт обтяження «все нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 » за номерами запису про обтяження 12844863, 12957392, 13002137.

Постановленою 30.12.2024 ухвалою суддя Монастирищенського районного суду Черкаської області позовну заяву прийняла до розгляду, відкрила провадження у справі та постановила її розгляд проводити в порядку загального позовного провадження.

29.11.2024 суд до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, залучив Монастирищенський відділ Державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

Подане представником АТ КБ «ПриватБанк» клопотання про закриття провадження у справі суд залишив без задоволення, про що 27.03.2025 постановив ухвалу.

27.03.2025 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення повідомлялась за зареєстрованим місцем її проживання, 05.01.2025 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник позивача Мазай Н.В. позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. У вступному слові зазначила, що позивач після смерті матері успадкувала житловий будинок і виявила, що за адресою місця його розташування існує арешт, який порушує право ОСОБА_1 володіти та розпоряджатись успадкованим майном. На переконання адвоката Мазай Н.В., сама сутність арешту буде порушувати право власності позивача, оскільки накладення арешту на майно, яке боржнику ніколи не належало грубо порушує норми чинного законодавства України про власність.

Також представник позивача стверджувала, що ОСОБА_1 свої спадкові права оформила і їй видане свідоцтво про право на спадщину, у тому числі і на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк», будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Монастирищенський відділ державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений у встановленому нормами процесуального законодавства порядку.

Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, вирішив таке.

Дослідженням копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Нове Місто Уманського району Черкаської області у віці 78 років померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_2 в органах нотаріату ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована Спадкова справа номер у Спадковому реєстрі 70285905 ( у нотаріуса №10/2023), що підтверджує витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №41527472 (а.с.8 на звороті).

16.11.2024 ОСОБА_1 видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельних ділянки: площею 0,0711 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:001:0616 та площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд з кадастровим номером :02:001:0617, які розташовуються по АДРЕСА_1 (а.с.29-30, 25-26).

ОСОБА_3 16.11.2024 видане Свідоцтво про право на успадкований за законом грошовий вклад з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями (а.с.27-28).

Договору про розподіл спадкового майна між двома спадкоємцями за законом суду не надано.

Досліджені копії домової книги, довідки про склад сім`ї та витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні підтверджують, що в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 та її брата ОСОБА_3 (а.с.9 на звороті, 10-14).

Виготовлений станом на 07.09.2023 технічний паспорт житлового будинку садибного типу по АДРЕСА_1 підтверджує, що за вказаною адресою знаходиться цей об`єкт нерухомості, який складається з житлового будинку А-1, веранди а1, ганку, сараю Б, вбиральні В, сараю Г, сараю Д, гаража Е, погреба Є, літньої кухні Ж.

Загальна площа житлового будинку 65,0 кв. м, житлова площа 43,7 кв. м, допоміжна площа 21,3 кв. м (а.с.15-24).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.09.2024 суд встановив, що 29.12.2015, 19.01.2016 та 25.01.2016 на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Монастирищенського районного управління юстиції б/н від 25.09.2015 зареєстрований арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_4 і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.32).

Відомості реєстру виконавчих проваджень ВП спецрозділ підтверджують, що на виконанні у виконавчій службі знаходився наказ господарського суду Черкаської області від 18.08.2015 №925/1039/15 про стягнення з ФОП ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 65187,24 грн. боргу та 1827,00 грн. судового збору.

В межах цього виконавчого провадження державний виконавець Ляхович К.В. 25.09.2015 винесла постанову про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_4 і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.36-37).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 був сином позивачки, що підтверджують копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та копії витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 11.01.2025 №3 та №8 (а.с.54-56).

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (а.с.21 на звороті). Відомостей щодо прав та обов`язків покійного на момент відкриття спадщини та кола його спадкоємців суду не надано, представник позивача інформацією щодо цих обставин не володіє.

У зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_5 виконавчі провадження про стягнення з нього боргу закінчені (а.с.33).

Також суд встановив, що 21.11.2024 позивач ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності на житловий будинок загальною площею 65,0 кв. м та житловою площею 43,7 кв. м з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Підставою для реєстрації права власності позивача на житловий будинок став виданий 09.11.2023 технічний паспорт на житловий будинок.

Ці обставини підтверджує досліджена судом копія Витягу з Державного реєстру речових прав 404697421 від 21.11.2024 (а.с.31).

Датовану 20.11.2024 довідку Новоміського старостинського округу Монастирищенської міської ради суд при ухваленні рішення не враховує, оскільки копія цього документу містить недостовірні відомості щодо дати смерті ОСОБА_2 та щодо площі належного їй на момент смерті житлового будинку (а.с.9).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У частині першій статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі № 916/2040/20).

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Звертаючись до суду з вимогою про скасування арешту на успадкований житловий будинок позивач ОСОБА_1 стверджувала, що записи про обтяження, які внесені до реєстру речових прав на нерухоме майно, порушують її право володіти користуватись та розпоряджатись набутим у власність в порядку спадкування майно.

Однак, судовим розглядом встановлено, що постановою державного виконавця б/н від 25.09.2015 арешт накладався на все рухоме і нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_4 і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Тобто, доводи позивача про те, що 25.09.2015 державний виконавець наклав арешт саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , власником якого на той час була покійна ОСОБА_2 , а нині позивач ОСОБА_1 , критерію достовірності не відповідають, оскільки, з урахуванням того, що покійний боржник ОСОБА_4 власником цього житлового будинку не був, то і арешт на нього прийнятою 25.09.2015 постановою державного виконавця не накладався.

Також, суд звертає увагу, що, не дивлячись на існування датованих 29.12.2015, 19.01.2016, 25.01.2015 записів про обтяження належного ОСОБА_4 рухомого і нерухомого майна по АДРЕСА_1 , позивач 21.11.2024 на підставі одного лише технічного паспорту на нерухомий об`єкт зареєструвала своє право власності на нього та отримала правовстановлюючий документ Витяг з Державного реєстру речових прав 404697421.

Ці встановлені обставини свідчать про відсутність порушення права та/або законного інтересу позивача ОСОБА_1 , який потребує судового захисту у спосіб, який вона просить у позові.

Крім іншого, суд вважає доцільним зазначити, що порушуючи норми п.2 ч.2 ст. 43 ЦПК України, позивач не надає суду відомостей про коло спадкоємців та спадкову масу її покійного сина ОСОБА_4 , відомостей про розподіл спадкового майна між нею та братом ОСОБА_3 , хоча вона і брат, будучи спадкоємцями за законом після смерті матері ОСОБА_2 , мають право на рівні частки спадщини ( ст.1267 ЦК України).

Отже, суд встановив, що позивач при зверненні до суду з цим позовом, не обґрунтувала, яке її суб`єктивне право чи охоронюваний законом інтерес порушено або невизнається особою, до якої пред`явлено позов. Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо прийняття постанови про накладення арешту на рухоме і нерухоме майно покійного боржника, яке знаходиться за однією адресою з належним позивачу житловим будинком, навіть якщо вони здаються неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Наявність у ОСОБА_1 сумніву стосовно того, що Державний реєстр заборон містить запис про арешт належного покійному ОСОБА_4 рухомого і нерухомого майна за однією з її житловим будинком адресою, не може слугувати достатньою підставою для захисту її цивільного права, за відсутності доказів того, що таке право не визнається або заперечується відповідачем.

За статтями 12 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, керуючись ст. 2, 4-5, 13, 81 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Монастирищенський відділ державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про скасування арешту на нерухоме майновідмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» місцезнаходження вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

Монастирищенський відділ державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) місцезнаходження: вул. Соборна, 117 м. Монастирище Черкаської області, 19101, .

Суддя Тетяна БАРСЬКА