Справа № 307/2695/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 червня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослоя Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Бисага Т.Ю.,

з участю секретаря: Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Тячівського районного суду від 23 лютого 2022 року, у справі № 307/2695/19 (Головуючий: Сойма М.М.)

В С Т А Н О В И Л А:

АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» звернулася до суду із позовом до Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання незаконними рішення Бедевлянської сільської ради Тячівського району, скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування реєстрації об`єкта нерухомого майна та зобов`язання відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі державного акту на право постійного користування землею серії П-ЗК011 № 000396 від 16 липня 1996 року на Хустську дистанцію колії посвідчено право постійного користування земельною ділянкою площею 113,92 га в межах згідно з планом землекористування. Правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту згідно Постанови КМУ від 02 вересня 2015 року за № 735 є Публічне акціонерне товариство Українська залізниця. Згідно державного акту залізниці надано землю у постійне користування для розташування об`єктів залізничного транспорту відповідно до розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації від 16 липня 1996 року № 546. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 146. На території Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області в постійному користуванні залізниці перебувають землі площею 10,49 га.

17 квітня 2019 року під час проведення обстеження земельної ділянки в межах населеного пункту с. Бедевля Тячівського району Закарпатської області виробничим підрозділом «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» виявлено, що в смузі відведення залізниці невідомими особами здійснюється будівництво. Порушення прав залізниці зафіксовано актом від 17 квітня 2019 року за № Л-271, обставини наступні: 118 км 9 пк (117+820) перегону Тячів-Тересва біля самого переїзду з правої сторони по ходу кілометрів виявлено забетоновану площадку з металічною конструкцією на відстані 13 м від осі головної колії. Смуга відведення згідно схеми до Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЗК011 № 00039 в даному місці становить 17 м. Довжина забетонованої площадки з металічною конструкцією становить 33 м, а ширина - 4,5 м., площа даної площадки - 148, 5 кв.м. Земельна ділянка ОСОБА_1 , на якій забетонована площадка, частково входить у ширину смуги відведення залізниці і загальна площа перетину земельної ділянки ОСОБА_1 в смузі відведення залізниці становить 132 кв.м.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 176166322) земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0026, площею 0,0745 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, дата реєстрації 08 лютого 2017 року, власник ОСОБА_1 . Підстави виникнення права власності: витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер НВ-017, виданий 13 січня 2017 року, виписка з рішення Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 03 лютого 2017 року за № 191, рішення Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 27 листопада 2018 року за № 398, витяг з Державного земельного кадастру, серія та номер: НВ -018, виданий 19 грудня 2018 року.

Листом від 11 липня 2019 року за № 29-7-0.2-4494/2-19 Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області повідомлено, що згідно рішення 5 сесії 7 скликання Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 01 липня 2006 року за № 109 земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:0026, площею 0,0745 га відведена у приватну власність та зареєстрована в Державному земельному кадастрі 13 січня 2017 року. Крім того, повідомлено, що відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 01 жовтня 2018 року документації із землеустрою у Відділі вилучено на підставі ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2018 року в справі № 307/2541/18. Крім цього, листом Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 25 липня 2019 року за № 02-9/147 повідомлено, що рада не володіє інформацією про власника ділянки, а листом Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 12 серпня 2019 року № 02-9/159 відмовлено у наданні копії рішень ради щодо спірної земельної ділянки.

Позивач зазначає, що рішення ОСОБА_1 , зазначені як підстава виникнення права власності, є такими, що суперечать чинному законодавству, оскільки прийняті з перевищенням повноважень, з порушенням норм земельного законодавства та є такими, що порушують право Залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, а відтак такими, що підлягають визнанню незаконними.

Рішенням Тячівського районного суду від 23 лютого 2022 року у позові Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції АТ «Українська залізниця в особі філії «Львівська залізниця АТ «Укрзалізниця» подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як суд неправильно дослідив і дав оцінку доказам, зокрема Державному акту на право постійного користування землею ІІ-ЗК011 № 000396 від 16.07.1996 року та додатку до нього, а також технічному звіту по виготовленню державного акту на право постійного користування землею Львівської залізниці на Хустську дистанцію колії в межах Тячівського району Закарпатської області ( з додатками) та плату полоси відводу Королево Солотвино Бичків із розгалуженням залізної дороги в адміністративних кордонах Тячівського району Закарпатської області від км. 99+945 до км. 137 +256, Проект №438-Л. При складенні технічної документації до Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЗК011 № 000396 від 16.07.1996 року Бедевлянською сільською радою у 1996 році погоджено план меж землекористування із зазначенням земельних меж відповідних сільських, селищних рад і сільській раді було відомо, що земельна ділянка площею 10.49 га знаходиться у постійному користуванні залізниці. У наданому 07.12.2021 року відповідачем та долученого до справи Проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_1 розміщена на відстані 12.48 м. від осі головної колії, тобто частина земельної ділянки кадастровий номер :03:003:0026 накладається на смугу відведення земельної ділянки.

Заслухавши пояснення представника АТ «Укрзалізниця» - Сковородько А.М. який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_1 адвоката Решетар В.В., який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

При зверненні у суд із позовом АТ «Укрзалізниця» просила суд визнати незаконним та скасувати рішення 5 сесії 7 скликання Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за № 109 від 01 липня 2006 року, визнати незаконним та скасувати рішення Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за № 191 від 03 лютого 2017 року, визнати незаконним та скасувати рішення Бедевлянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 398 від 27 листопада 2018 року, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0026 шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування, скасувати реєстрацію об`єкту нерухомого майна земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0026 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 244, номер запису про право власності 18985172 та зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, а саме звільнити земельну ділянку площею 132 м. кв. за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Бедевля, вул. Головна, б/н, (118 км 9 пк (117+820) перегону Тячів-Тересва біля самого переїзду з правої сторони по ходу кілометрів) з кадастровим номером :03:003:0026 шляхом демонтажу бетонної площадки та металічної конструкції, які розташовані на цій земельній ділянці.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду і вищезазначені рішення органу місцевого самоврядування вже були реалізовані і вичерпали свою дію, а саме по собі не призводить до поновлення прав позивача, відновлення, володіння, користування або розпорядження спірною земельною ділянкою.

У даній категорії спорів, позивач може, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення.

Разом з тим позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника і їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив.

01 січня 2013 у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07.07.2011 № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Заявлені позовні вимоги про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та вимоги про скасування рішень, записів, державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Державному земельному кадастрі не є необхідними для ефективного відновлення права власності позивача.

Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно практики Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права [постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20).

У таких випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Такі висновки містяться у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.01.2025 у справі №446/478/19, в якій зазначено, що у спорах з подібними обставинами належним способом захисту є віндикаційний позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається, зважаючи на заявлені позовні вимоги АТ «Українська залізниця» у даній справі, серед яких відсутня вимога про витребування спірної частини земельної ділянки, що накладається, а вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем, реєстрацію в Державному земельному кадастрі не є ефективними для відновлення порушеного права, враховуючи, що призначення судової експертизи, про що просила представник Залізниці, призведе до подальшого затягування розгляду справи.

Оскільки за відсутності заявленої позовної вимоги про витребування частини земельної ділянки, що накладається у даній справі немає необхідності у проведенні земельно-технічної експертизи із питанням чи є накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки.

АТ «Укрзалізниця» не довела належними й допустимими доказами знаходження спірного об`єкта будівництва не довела, невідповідності фактичного землекористування і порушення відповідачем меж земельних ділянок. Позивач не довів наявність свого порушеного права з урахуванням тієї обставини, що стосовно спірної земельної ділянки площею 132 кв. м., позивачем не заявлено вимог про витребування і таку не витребувано на користь Залізниці, а отже вимоги про зобов`язання усунути перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою, шляхом демонтажу бетонної площадки та металічної конструкції, які розміщені на цій земельній ділянці.

За таких обставин, беручи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.01.2025 у справі №446/478/19, в якій зазначено, що у спорах з подібними обставинами належним способом захисту є віндикаційний позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається, із урахуванням заявлених позовних вимог АТ «Українська залізниця» у даній справі, серед яких відсутня вимога про витребування спірної частини земельної ділянки, що накладається, а вимоги позивача про скасування рішень, державної реєстрації права власності на це майно за незаконним володільцем, реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі не є ефективними для відновлення порушеного права, а вимога про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом демонтажу бетонної площадки та металічної конструкції є необґрунтованою і судова колегія вважає, що відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України, слід змінити мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 374,376,381-384 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду від 23 лютого 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції постанови.

Резолютивну частину рішення Тячівського районного суду від 23 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ