Справа № 203/2834/25
Провадження № 4-с/0203/26/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи ОСОБА_1 , старший державний виконавець Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Твердохліб Наталія Павлівна, про визнання незаконними дій державного виконавця, скасування постанови про повернення виконавчого документу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду міста Дніпра надійшла вищезазначена скарга ТОВ «Дебт Форс», в якій скаржник посилався на те, що 26.04.2013 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська у цивільній справі №0418/4501/2012 було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» (в подальшому стягувача замінено на ТОВ «Дебт Форс») заборгованості за кредитним договором №140.05/386-КЕК-08 від 08.01.2008 року, станом на 21.04.2010 року, в сумі 1700,23 долари США, що по курсу НБУ станом на 21.04.2010 року становить 13475 грн. 34 коп., а також судових витрат в сумі 254 грн. 75 коп. 03.04.2025 року старшим державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Твердохліб Н.П. у виконавчому провадженні №38519175 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». У відмітці державного виконавця на виконавчому документі зазначено: «Залишок заборгованості станом на 03.04.2025 року складає 6371,13 грн.». Посилаючись на те, що у виконавчому документі заборгованість була визначена в іноземній валюті, в сумі 1700,23 доларів США, скаржник вважав, що державний виконавець у постанові про повернення та у відмітці на виконавчому документі мав вказати залишок заборгованості у тій валюті, яка зазначена у виконавчому документі. З урахуванням цього, скаржник просив визнати незаконними дії державного виконавця під час винесення постанови від 03.04.2025 року у виконавчому провадженні №38519175, скасувати останню та зобов`язати державного виконавця винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» з зазначенням залишку нестягнутої заборгованості у доларах США.

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 30.04.2025 року скаргу було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

В призначені судові засідання представник скаржника, державний виконавець та боржник не з`явились, про причини своєї неявки не повідомили.

При цьому, представник боржника Рябухи Н.І. надав заяву, в якій просив розглядати справу без участі боржника та її представника. В задоволенні скарги просив відмовити, посилаючись на те, що оскільки ПАТ «Кредитпромбанк» скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позов про стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 21.04.2010 року, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України гривня. Тому виконання судового рішення у національній валюті є правомірним, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 27.11.2019 року по справі №340/385/17. Виконавчим листом суму боргу було визначено у національній валюті гривні. Всі стягнення у виконавчому провадженні проводились у гривні. Тривалий час здійснювались відрахування із коштів ОСОБА_1 та після цього грошові кошти направлялись стягувачу у національній валюті, а останній їх приймав як належне виконання. Таким чином, вимога, щодо зобов`язання державного виконавця зазначити залишок боргу в іноземній валюті, є безпідставними. Крім того, вважав, що така вимоги не є ефективним способом захисту прав стягувача.

Враховуючи, що в силу положень ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника та державного виконавця, які були повідомлені належним чином, не перешкоджає розгляду скарги, подану представником боржника заяву, суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст.247 ЦПК України.

Перевіривши викладені в скарзі доводи, а також заперечення представника боржника, викладені в поданій ним заяві, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи №0418/4501/2012, що заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.01.2011 року було задоволено позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з останніх в солідарному порядку на користь банку заборгованість в сумі 18147 грн. 88 коп., з яких: заборгованість по кредиту в сумі 11890 грн. 22 коп., пеню за прострочення заборгованості в сумі 6257 грн. 66 коп., а також судові витрати в сумі 301 грн. 48 коп.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.04.2012 року за заявою відповідачів заочне рішення суду від 06.01.2011 року було скасовано.

15.11.2012 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська повторно було винесено заочне рішення у справі, за яким з відповідачів в солідарному порядку на користь банку стягнуто заборгованість в сумі 18147 грн. 88 коп., судові витрати в сумі 301 грн. 48 коп., а всього 18449 грн. 36 коп.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.02.2013 року рішення суду першої інстанції від 15.11.2012 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов банку задоволено частково та стягнуто з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №140.05/386-КЕК-08 від 08.01.2008 року, яка виникла станом на 21.04.2010 року, в розмірі 1700,23 долари США, що складає по курсу НБУ станом на 21.04.2010 року 13475 грн. 34 коп. та складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1500,23 долари США, що складає по курсу НБУ 11890 грн. 22 коп.; по пені в розмірі 200 доларів США, що складає по курсу НБУ 1585 грн. 12 коп., а також судові витрати в сумі 254 грн. 75 коп.

На виконання казаного рішення Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 26.04.2013 року було видано виконавчий лист, який відносно боржника ОСОБА_1 стягувачем було пред`явлено до Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ (правонаступником якого є Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), де було відкрито виконавче провадження №38519175.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.03.2016 року за поданням начальника Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ було замінено стягувача у виконавчому провадженні №38519175 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення від 22.02.2013 року у справі 0418/4501/2012 відносно боржника ОСОБА_1 , з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.09.2024 року за заявою ТОВ «Дебт Форс», у зазначеному вище виконавчому провадження було замінено стягувача з ТОВ «Дельта Банк» та ТОВ «Дебт Форс».

Також судом встановлено, що постановою державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 03.04.2025 року виданий 26.04.2013 року у справі №0418/4501/2012 виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1 , було повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, у резолютивній частині постанови зазначено про повернення виконавчого листа про стягнення заборгованості в сумі 13475 грн. 34 коп. та судових витрат в сумі 254 грн.75 коп., а у повернутому виконавчому листі у відмітках державного виконавця про виконання рішення було зазначено, що залишок заборгованості станом на 03.04.2025 року складає 6371 грн. 13 коп.

У поданій скарзі ТОВ «Дебт Форс», посилаючись на те, що у виконавчому документі заборгованість була визначена в іноземній валюті, в сумі 1700,23 доларів США, вважало, що державний виконавець у постанові про повернення та у відмітці на виконавчому документі мав вказати залишок заборгованості у тій валюті, яка зазначена у виконавчому документі. З урахуванням цього, скаржник просив визнати незаконними дії державного виконавця під час винесення постанови від 03.04.2025 року у виконавчому провадженні №38519175, скасувати останню та зобов`язати державного виконавця винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» з зазначенням залишку нестягнутої заборгованості у доларах США.

Згідно ст.447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.

Статтею 447-1 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав, ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах.

Частиною 1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст.524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у ст.533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій ст.533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.3 ст.49 зазначеного Закону у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Порядок звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті, визначений у ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» є аналогічним тому, що містився у ст.53 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІУ.

Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала висновки щодо особливостей звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті, зокрема висновки щодо застосування положень ст.53 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІУ, у яких вказано, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14 (провадження №14-134цс18)).

У постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16 (провадження №14- 446цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Суд враховує, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.02.2013 року було присуджено до стягнення заборгованість за кредитним договором у валюті кредиту доларах США, з визначенням її еквіваленту за курсом НБУ станом на 21.04.2010 року.

Відповідно до резолютивної частини рішення апеляційного суду було видано виконавчий лист.

Таким чином, у відповідності до вимог виконавчого документу та положень ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець мав, в разі виявлення у боржника коштів у відповідній іноземній валюті, стягувати їх на валютний рахунок органу ДВС, а у разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті, за правилами, встановленими ч.ч.1,2 вказаної вище статті, надавати доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу ДВС, з подальшим перерахуванням стягувачу.

З урахуванням стягнутих у вказаному порядку сум, державний виконавець, повертаючи виконавчий документу стягувачу, мав зазначити розмір заборгованості відповідно до змісту виконавчого документу, а залишок боргу у відмітках у виконавчому листі - в іноземній валюті (доларах США).

Вказавши в резолютивній частині оскаржуваної постанови про повернення виконавчого листа від 03.04.2025 року, що виконавчий лист видано про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13475 грн. 34 коп. та судових витрат в сумі 254 грн.75 коп., що не відповідає змісту рішення та виконавчого листа, а у повернутому виконавчому листі у відмітках державного виконавця про виконання рішення - що залишок заборгованості станом на 03.04.2025 року складає 6371 грн. 13 коп., державний виконавець зазначених вище положень закону не дотримався.

Також суд враховує, що повернення виконавчого листа стягувачу з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», в силу положень частини 5 вказаної статті не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого листа для виконання.

Вказане необхідно для того, щоб мати чіткий облік невиконаної частини зобов`язання та забезпечити подальші дії у разі повторного пред`явлення виконавчого листа для примусового виконання.

Таким чином, зазначення в постанові та відмітках у виконавчому листі розміру загальної заборгованості та її залишку на час повернення виконавчого листа у національній валюті України гривні, а не в доларах США, порушує права стягувача на отримання присуджених за рішенням суду коштів у визначеному розмірі.

Суд враховує, що заявляючи вимогу про визнання незаконними дій державного виконавця при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, останній в прохальній частині не конкретизував які саме дії він просить визнати незаконними.

Також в прохальній частині скарги стягувач просив зобов`язати державного виконавця винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу із зазначенням залишку заборгованості у доларах США.

Поряд з цим, винесення постанов у виконавчому провадженні є компетенцією державного виконавця.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, в порядку здійснення судового контролю за виконанням судового рішення та у відповідності до ст.451 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення скарги та скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 03.04.2025 року, винесеної в рамках виконавчого провадження №38519175, зобов`язавши старшого державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Твердохліб Н.П. при повторному вирішенні питання про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», зазначити загальний розмір заборгованості та залишок не стягнутої заборгованості в доларах США, як це визначено відповідно до рішення суду у виконавчому листі, виданому Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 26 квітня 2013 року у справі №0418/4501/2012.

В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Керуючись ст.ст.1,13,18,37,49 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,211,223,247,258-260,447,451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи ОСОБА_1 , старший державний виконавець Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Твердохліб Наталія Павлівна, про визнання незаконними дій державного виконавця, скасування постанови про повернення виконавчого документу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Твердохліб Наталії Павлівни від 03 квітня 2025 року про повернення виконавчого документу стягувачу, винесену в рамках виконавчого провадження №38519175.

Зобов`язати старшого державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Твердохліб Наталію Павлівну при повторному вирішенні питання у виконавчому провадженні №38519175 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», зазначити загальний розмір заборгованості та залишок не стягнутої заборгованості в доларах США, як це визначено відповідно до рішення суду у виконавчому листі, виданому Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 26 квітня 2013 року у справі №0418/4501/2012.

В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 25 червня 2025 року.

Суддя С.Ю.Казак