ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3417/25 Номер провадження 22-ц/814/2459/25Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.Ю.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

при секретарі Галушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 березня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури та Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Полтавської обласної прокуратури та Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні.

Просила скасувати арешти накладені на квартиру АДРЕСА_1 постановою та ухвалою прокурора прокуратури м. Кременчука від 27 вересня 1999 року відповідно реєстраційні номери обтяжень № 1703854 від 22 лютого 2005 року та № 1703939 від 22 лютого 2005 року, зареєстрованих Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою та на 1/2 частину цієї квартири накладеного постановою старшого державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції від 15 квітня 2008 року, номер обтяження № 13587948 з відповідними перенесеннями 21.04.2008 р. і 07.03.2016 р. - № 7064892.

Зазначає, що арешт майна було накладено прокурором у ході досудового розслідування у кримінальній справі та державним виконавцем у ході виконавчого провадження відкритого на виконання вироку Автозаводського районного суду міста Кременчука від 14.03.2007 у кримінальній справі за № 1-259/2007 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 369 КК України (в редакції 1960 року).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 березня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури та Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Повернуто ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання повернутої судом позовної заяви ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури та Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні у розмірі 968,96 грн. відповідно квитанції про сплату № 3964-0422-3612-4377 від 21.03.2025 р.

Не погодившись з ухвалою суду її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . Просила зазначену ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права. Вважає, що розгляд даної справи повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства, що відповідає висновкам Верховного Суду викладеним у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11, від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц та від 15 травня 2023 року у справі № 6-26цс13, а також Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (по 1/2 частині кожному).

Арешти на квартиру було накладено прокурором у ході досудового розслідування у кримінальній справі та державним виконавцем у ході виконавчого провадження відкритого на виконання вироку Автозаводського районного суду міста Кременчука від 14.03.2007 у кримінальній справі за № 1-259/2007 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 369 КК України (в редакції 1960 року).

Відповідно до копії вироку Автозаводського районного суду міста Кременчук від 14 березня 2007 року у справі № 1-272/2007 ОСОБА_1 визнано винною і призначено покарання за ст. 190 ч. 2 КК України у вигляді штрафу 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ст. 358 ч. 3 КК України у вигляді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ст. 369 ч. 1 КК України у вигляді 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно засудженій ОСОБА_1 призначено покарання у вигляді 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 тис. 400 грн.

З відповіді Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 152344 від 10 липня 2024 року вбачається, що виконавче провадження № 7385699 з примусового виконання виконавчого листа № 1-272, виданого 10.04.2007 Автозаводським районним судом міста Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 3400 грн. 17.04.2007 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 14.05.2008 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ст.49. Закону України «Про виконавче провадження» (у старій реакції) у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документа;

- виконавче провадження № 34548485 з примусового виконання вимоги № 1993, виданої 04.05.2012 УПФУ у місті Кременчук про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 2312,07 грн. 07.06.2012 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 17.12.2012 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» ( у старій редакції) у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого

документа.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ (наприклад, постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 201/9139/18 (провадження № 14-321цс19).

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

Як вже було встановлено судом вироком Автозаводського районного суду міста Кременчук від 14 березня 2007 року у справі № 1-272/2007 ОСОБА_1 визнано винною і призначено покарання за ст. 190 ч. 2 КК України у вигляді штрафу 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ст. 358 ч. 3 КК України у вигляді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ст. 369 ч. 1 КК України у вигляді 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно засудженій ОСОБА_1 призначено покарання у вигляді 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 тис. 400 грн.

Тобто стосовно ОСОБА_1 постановлено обвинувальний вирок за правилами КПК України 1960 року.

Відповідно до частини 1 статті 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

Тобто, зняття арешту накладеного на майно позивача (обвинуваченого) під час досудового слідства у кримінальній справі, за правилами кримінального судочинства 1960 року, має здійснювати суд, який постановив вирок у кримінальній справі.

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 30 липня 2021 року у справі № 185/9002/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 272/469/21, від 21 березня 2024 року у справі № 953/12593/21.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщ о заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З наведеного слідує, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про скасування арешту на нерухоме майно накладеного прокурором у ході досудового розслідування у кримінальній справі.

Однак, колегія суддів не може погоджується з висновками суду щодо відмови у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту накладеного на нерухоме майно державним виконавцем з підстав її підсудності кримінальній юрисдикції, зважаючи на наступне.

Накладення арештів у межах кримінального провадження та у межах виконавчих проваджень не є взаємопов`язаними, такі арешти були накладені різними повноважними суб`єктами та з різних підстав.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України 1960 року вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.

Статтею 537 КПК України 2012 року (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 КПК України 2012 року визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку.

Проте зазначеними нормами не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку суду. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.

Крім того, КПК України не передбачає порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця при примусовому виконанні судових рішень, прийнятих у кримінальному провадженні, учасники виконавчого провадження можуть оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність у порядку адміністративного судочинства.

Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 757/61236/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 586/77/17, від 19 червня 2019 року у справі № 383/493/18, а також постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 758/10252/20.

Частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто наявні підстави для відмови у відкритті провадження у цивільній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, однак вимоги ОСОБА_1 про скасування арешту, накладеного на належну їй частину квартири в порядку виконання вироку суду (судового рішення прийнятого у кримінальній справі) підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а не кримінального чи цивільного.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо незастосування висновків Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11, від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц та від 15 травня 2023 року у справі № 6-26цс13, а також Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18, колегія суддів звертає увагу на нетотожність обставин справи.

Так у справі № 2-3392/11, № 6-26цс13 позивачі не є сторонами кримінального провадження, у справі № 372/2904/17-ц кримінальна справа в рамках якої було накладено арешт закрита, а позивач не набувала процесуального становища підозрюваної, обвинуваченої, у № 911/1247/18 скасовано постанову про порушення кримінальної справи, а власник майна не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого.

Враховуючи відмінності обставин справи зазначені позивачем висновки Верховного Суду, Великої Палати Верховного суду є нерелевантними щодо даної справи.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 березня 2025 року змінити, відмовивши у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні з підстав викладених у мотивувальній частині постанови.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює результат судового рішення, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 березня 2025 року змінити, відмовивши у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту накладеного на нерухоме майно у кримінальному провадженні з підстав викладених у мотивувальній частині постанови.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 червня 2025 року

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук