КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/8945/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів:Саліхова В. В., Писаної Т. О.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі: адвоката Фещенка І. С., в інтересах ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА»

на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Головко Ю. Г.

від 16 грудня 2024 року

у цивільній справі № 757/2048/24-ц Печерського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА»

про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

В січні 202 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ТОВ «ДІЄСА» в якому просила стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку, яка станом на 05.01.2024 становить 169 377 грн 21 коп., та складається з: 77 259 грн 78 коп. - розмір невиплаченої заробітної плати, 92 117 грн 43 коп. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період затримки розрахунку; а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 % від стягнутої суми заборгованості по невиплаченій заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 33 875 грн 44 коп., судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 52 139 грн 71 коп.

Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 427 грн 94 коп.

Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп.

В апеляційній скарзі ТОВ «ДІЄСА», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. В іншій частині рішення суду - залишити без змін. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Скаржник вважає, що стягнення з ТОВ «ДІЄСА» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 427,94 грн є безпідставним оскільки заявником не долучено до матеріалів справи копію Договору про надання правничої допомоги, що унеможливлює встановлення обсягу та вартості узгоджених послуг, а також вартості години роботи адвоката та кількості годин, витрачених на підготовку документів та участь у судових засіданнях. Вказує на те, що справа № 757/2048/24-ц є простою справою про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку. Скаржник стверджує, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 20% є значно завищеними та необґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Витрати на оплату послуг адвоката мають бути співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг та ціною позову. Вважає, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунку є підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат, при цьому посилається на статті 137 ЦПК України, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та практику Верховного Суду (постанови від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц, від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц, від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18), які регулюють порядок визначення та розподілу судових витрат на правничу допомогу та наголошують на необхідності належного документального підтвердження таких витрат та їх співмірності. Окрім іншого, скаржник також посилається на практику Європейського суду з прав людини, яка зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України)

У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Фещенко І. С., в інтересах ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним. Також просив розгляд справи проводити без участі позивача та її представника, з урахуванням викладеного у даному відзиві на апеляційну скаргу

Вказує, що позивач був змушений звернутися за правничою допомогою до адвоката Фещенка І. С. Зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються копіями договору про надання правової допомоги № 03012024/4 від 03.01.2024 та додаткової угоди № 1 від 03.01.2024 до нього, які були подані до суду першої інстанції в додатках до позовної заяви і наявні в матеріалах справи. Розмір гонорару адвоката позивача встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником, тому не вимагає детального опису робіт для визначення розміру витрат згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України. Відповідно до додаткової угоди, сторони погодили гонорар адвоката у розмірі 20% від стягнутої заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку.

Попередній розрахунок судових витрат на правничу допомогу становив 33 875,44 грн, а суд першої інстанції, у зв`язку з частковим задоволенням позову, стягнув 10 427,94 грн. Заявник зазначає,що підготовка позовної заяви адвокатом включає збір доказів, визначення відповідача та позовних вимог, розрахунки, аналіз законодавства та судової практики, побудову стратегії захисту та підготовку інших процесуальних документів. Вказує, що твердження відповідача про відсутність копії договору про надання правничої допомоги є неправдивими, а його аргументи зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів. Зазначає, що відповідач називає справу «простою (рамковою) справою», хоча чинне процесуальне законодавство не містить такого поняття. Звертає увагу на те, що відповідач сам активно користується професійною правничою допомогою адвокатів, при цьому оцінюючи послуги своїх адвокатів у значно вищі суми (40 000 грн та 50 000 грн) порівняно з розміром, який він вважає необґрунтованим для адвоката позивача.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Фещенко І. С., в інтересах ОСОБА_1 , заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення в оскаржуваній частині законним та обґрунтованим.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення адвоката Фещенко І. С., в інтересах ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи слідує, що на вирішенні Печерського районного суду міста Києва перебував спір за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач просила стягнути 77 259,78 грн невиплаченої заробітної плати, 92117,43 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33875,44 грн та судовий збір.

Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, була звільнена 29.08.2023. Відповідач не заперечував наявність заборгованості по заробітній платі у розмірі 52 139,71 грн. Зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про що відповідач зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі належні суми. Водночас суд врахував, що військова агресія РФ проти України, введення воєнного стану, знищення майна підприємства та відсутність доступу до активів є форс-мажорними обставинами, які засвідчені Торгово-промисловою палатою України. Відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення строків оплати праці, якщо доведе, що це сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили. Зважаючи на наявність причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорними обставинами та неможливістю своєчасного розрахунку, суд відмовив у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Також з матеріалів справи слідує, що між адвокатським об`єднанням «Фещенко та партнери» і ОСОБА_1 укладено договір № 03012024/4 про надання правничої допомоги від 03.01.2024 за умовами якого адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором та Законом України «Про адвокатську діяльність».

В той же день, між адвокатським об`єднанням «Фещенко та партнери» і ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору № 03012024/4 про надання правничої допомоги від 03.01.2024 за умовами якої сторони погодили, що для представництва інтересів клієнта у судах першої інстанції щодо стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до справи - по день постановлення рішення, адвокат зобов`язується надати правничу допомогу клієнту в такому вигляді та обсязі: ознайомлення та аналіз обставин матеріалів справи, наданих клієнтом; формування та визначення правової позиції; представлення інтересів клієнта у судах першої інстанції; подання клопотань, відповідей, заперечень по справі; у разі необхідності представлення інтересів клієнта у суді апеляційної інстанції.

Пунктом 2 додаткової угоди сторони погодили, що за надання правничої допомоги в обсязі, передбаченому п. 1 цієї додаткової угоди, клієнт зобов`язується сплатити адвокату 20% від отриманих (стягнутих) грошових коштів за невиплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, після отримання рішення суду, готівкою або шляхом переказу Western Union. Підтвердженням такої оплати можуть бути чеки, платіжні доручення, квитанції банку, квитанції до прибуткового касового ордеру чи квитанції або інші підтвердження з систем грошових переказів.

Вирішуючи питання судових витрат суд встановив, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується договором про надання правової допомоги та додатковою угодою. Оскільки позов задоволено частково, суд стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 427,94 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір у розмірі 1 211,20 грн стягнуто з відповідача на користь держави, оскільки позивач не сплачувала його за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, а вимога про стягнення середнього заробітку, за яку було сплачено збір, залишена без задоволення.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду у частині розподілу витрат на правничу допомогу з наступних підстав.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3)розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження №14-280цс18), зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові від 20 травня 2024 року у справ № 463/641/17 (провадження №61-1577св24) Верховний суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вказав на наступне: «Під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертої статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами). Положення частин четвертої-сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України ідентичні нормам частин третьої-шостої, дев`ятої статті 141 ЦПК України, тому наведені правові висновки застосовні до справи».

Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року (справа №686/5757/23) виснувала, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Присуджуючи позивачу до стягнення судові витрати, зважаючи лише на правила пропорційного розподілу відповідно до розміру задоволених вимог, суд першої інстанції не надав оцінки заявленому позивачем розміру витрат з точки зору їх співмірності зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. При цьому, було залишено без процесуальної відповіді клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 4 000 грн, що було обґрунтовано типовістю справи та необхідними на її підготовку витратами часу, а також розглядом справи за відсутності представника позивача (а.с. 104 т. 2).

Аналіз судових рішень, на які посилався відповідач, обґрунтовуючи сталість судової практики, свідчить, що справи за позовами до ТОВ «ДІЄСА» за складом сторін та змістом позовних вимог є типовими. Колегія суддів вважає, що для кваліфікованого юриста, такі справи, якою є справа за позовом ОСОБА_1 , не є спором значної складності й не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників. З матеріалів справи слідує, що фактично адвокатом складено клопотання про витребування доказів (а. с. 46 т. 1), додаткове пояснення, заперечення на додаткові пояснення відповідача (а. с. 25-29, 109-136 т. 2), що не є великими за обсягом. З урахуванням категорії справи, їх складання не потребує від професійного адвоката значної кількості часу і зусиль. За клопотанням представника, справа розглянута без його участі.

Виходячи із викладеного вище, колегія суддів вважає, що визначений судом за правилами пропорційності розмір витрат на правничу допомогу не враховує критерії реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, такі витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та часом, витраченим на надання таких послуг, і приходить до висновку про зменшення їх розміру з 10 427 грн 94 коп. до 4 000 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження, з огляду на що, рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу підлягає зміні, а стягувана сума зменшенню до 4 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 10 427 грн 94 коп. змінити

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (, вул. Велика Васильківська, буд. 45, м. Київ, 03150) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 4 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 червня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

В. В. Саліхов