Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/194/25

16 червня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2025 року представник ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулася в суд із позовом, сформованим в системі «Електронний суд», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», , 119064 грн. 88 коп. заборгованості за договором №452470-КС-011 про надання кредиту від 26.07.2024 року, з яких: 33000 грн. 00 коп. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 81114 грн. 88 коп. - сума прострочених платежів по процентах; 4950 грн. 00 коп. - сума прострочених платежів за комісією, а також суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.

В судове засідання представник позивача не прибула, натомість у позовній заяві, а також поданій в подальшому заяві просила суд здійснювати розгляд даної справи без участі представника ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», зазначивши, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі і просить їх задоволити та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що заявлений ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до нього позов він визнає частково. Пояснив, що не заперечує факту укладення договору і отримання ним коштів у кредит та користування ними, однак вказав, що отримав лише 33000 грн. 00 коп., а тому не визнає нарахованих йому відсотків, які вважає безпідставними. Разом з тим вказав, що згідний на сплату нарахованої йому комісії в сумі 4950 грн. 00 коп.

Також звертає увагу, що дані кошти йому були потрібні на лікування так як він тривалий час хворіє, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

Отже, в ході розгляду справи ОСОБА_1 висловив суду свою позицію відносно заявленого до нього ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» позову. Крім того, вислухавши його думку, судом було вирішено питання про витребування доказів по справі.

В подальшому в судове засідання відповідач повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений заздалегідь та належним чином, а саме судовою повісткою про виклик до суду на 13 год. 00 хв. - 28.04.2025 року, що підтверджується розпискою останнього про її отримання та рекомендованою кореспонденцією в судове засідання, призначене на 15 год. 00 хв. - 16.06.2025 року.

Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутність на адресу суду не надходило.

З даного приводу суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як визначено ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідача ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Частиною 1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктами 1, 2 ч.3 ст.223 визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Таке положення пов`язане з дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами та із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до п.п.1, 3, 5 ст.128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 44 ЦПК України.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов`язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п.4 ч.3 ст.129 Конституції України).

Крім того, у відповідності до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, констатує, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету розгляду для заявника (рішення у справі «Писатюк проти України»).

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи викладене, суд вважає причини неявки відповідача ОСОБА_1 в судові засідання неповажними, в зв`язку з чим дану справу можливо розглянути по суті за відсутності останнього, оскільки будучи, в розумінні ЦПК України, належним чином повідомленим про судові засідання, відповідач до суду повторно не прибув.

Отже, вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог і заперечень, а також докази витребувані судом в ході судового розгляду та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що 26.07.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», тобто позивачем по даній справі та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір №452470-КС-011 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Зокрема, 26.07.2024 року ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір №452470-КС-011 про надання кредиту і цього ж дня, відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо його укладення, на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему було направлено одноразовий ідентифікатор UA-9274, на номер телефону НОМЕР_2 , вказаним останнім у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий (одноразовий ідентифікатор) боржником було введено/відправлено.

Суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення ЗУ «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Таким чином, 26.07.2024 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та ОСОБА_1 було укладено договір №452470-КС-011 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с.16-20, 21-25, 26-30).

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, відповідач в ході розгляду справи не заперечував факту укладення договору і отримання ним коштів у кредит та користування ними.

Відповідно до п.1 даного договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 33000 грн. 00 коп., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник (відповідач ОСОБА_1 ) зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту і правил про надання грошових коштів у кредит (а.с.35-44).

Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою.

Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по ньому, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Пунктом 3 договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Як з`ясовано судом і не спростовано в судовому засіданні, ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 33000 грн. 00 коп. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_3 (а.с.33), яку ОСОБА_1 було вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів (платіжним дорученням) (а.с.34).

Відповідно до пункту 2 договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Згідно п.5.1. правил, які у відповідності до пункту 10 кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення терміну дії договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування.

Також суд звертає увагу, що вислухавши думку відповідача, ухвалою від 28.03.2025 року задоволено клопотання представника позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» - Мишевської Н.М. про витребування доказів по даній справі, заявлене у позовній заяві і постановлено витребувати у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», , наступні письмові докази: відповідне рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи інший письмовий доказ, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № НОМЕР_3 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; виписки про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_3 , за період з 26.07.2024 року (дата видачі кредиту по даній справі) по 10.01.2025року (дата закінчення терміну кредитування).

Із досліджених судом, отриманих письмових доказів достовірно перевірено, що карту № НОМЕР_3 (IBAN НОМЕР_4 ) в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» емітовано на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (а.с.86).

Крім того АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідно до ухвали суду надано виписку по рахунку № НОМЕР_3 , за період з 26.07.2024 року по 10.01.2025року, якою підтверджено рух коштів на рахунку відповідача ОСОБА_1 , зокрема зарахування 26.07.2024 року - 33000 грн. 00 коп. (а.с.87-96).

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором.

Однак, всупереч умовам кредитного договору, відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання, і відповідно, зважаючи на встановлені обставини, ОСОБА_1 станом на 14.01.2025 року має заборгованість перед ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» за договором № 452470-КС-011 про надання кредиту, - в розмірі 119064 грн. 88 коп., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 33000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 81114,88 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 4950,00 грн.

Суд констатує, що відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно із ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.

Як зазначено вище, відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як визначено ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору.

В ст.612 ЦК України закріплено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, як наведено вище, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» за договором №452470-КС-011 про надання кредиту від 26.07.2024 року, - в розмірі 119064 грн. 88 коп.

Отже, в даному випадку відповідач порушив умови кредитного договору, що свідчить про ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором.

Встановлені судом обставини та докази, на переконання суду, не спростовані в судовому засіданні відповідачем по справі ОСОБА_1 , оскільки відповідних належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні ЦПК України ним суду не представлено.

З даного приводу суд констатує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Як зазначено вище, у відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» підлягає до задоволення.

Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі до суду позову, сформованого в системі «Електронний суд», про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 119064 грн. 88 коп. сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. згідно платіжної інструкції №1652 від 21.01.2025 року (а.с.9).

Відповідно, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», з відповідача в користь позивача слід стягнути 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, ст.ст.516, 525, 526, 530, 599, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст.4, 12, 13, 44, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 223, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», , місцезнаходження: 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, 119064 (сто дев`ятнадцять тисяч шістдесят чотири) грн. 88 коп. заборгованості за договором №452470-КС-011 про надання кредиту від 26.07.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», , місцезнаходження: 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення

складено 26.06.2025 року.

Суддя Грещук Р.П.