КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/20/25 Головуючий у суді І інстанції: Левицька Я.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» про визнання протиправною ненадання відповіді на звернення,

ВСТАНОВИВ:

01.01.2025 року до Подільського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання протиправною ненадання Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» відповіді на звернення № 22/11/21-3 від 22.11.2021 року, зобов`язання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» надати відповідь на звернення № 22/11/21-3 від 22.11.2021 року, а також стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» на його користь витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 06.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

20.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, 21.01.2025 - відповідь на відзив.

13.02.2025 року до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Григоренка А.О. про зміну позовних вимог, у якій останній просить суд визнати протиправною бездіяльність Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 № 22/11/21-3 від 22.11.2021 року у строк, передбачений нормами ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

18.02.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення відповідача.

У судовому засіданні від 19.02.2025 року розпочато розгляд справи по суті та у зв`язку з неможливістю вирішення справи у даному судовому засіданні оголошено перерву до 03.04.2025 року.

01.04.2025 року до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Григоренка А.О. про не підтримання ОСОБА_1 позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, у якій він просить залишити позов ОСОБА_1 без розгляду та покласти на відповідача судові витрати у справі.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвоката Григоренка А.О. уточнили заяву, просили прийняти відмову позивача від позову відповідно до ст. 206 ЦПК України та закрити провадження у даній справі, стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 500 грн.

Представники відповідача Медведкова Н.М. та адвокат Сенченко А.С. у судовому засіданні суду першої інстанції просили відмовити у задоволенні заяви щодо не підтримання ОСОБА_1 позовних вимог з підстав їх задоволення відповідачем, оскільки така підстава не відповідає позиції відповідача, який з самого початку заперечує проти задоволення позовних вимог у даній справі та не здійснював їх задоволення. Крім того, просили суд стягнути з позивача судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» про визнання протиправною ненадання відповіді на звернення. Провадження у справі закрито.

Стягнуто з ОСББ «Данченка 30» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 витрати на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, 11 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року змінити в частині розміру стягнення з ОСББ «Данченка 30» на користь ОСОБА_1 , стягнувши на його користь з ОСББ «Данченка 30» 18 500 грн понесених під час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення, посилаючись в мотивувальній частині ухвали про закриття провадження внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову не застосував норму другого речення ч. 3 ст. 142 ЦПК України відповідним чином на яку посилався, а саме - за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Також зазначав, що стягуючи витрати на правничу допомогу кожної зі сторін суд першої інстанції допустив порушення принципу рівності сторін, закріпленого п. 2 ч. 3 ст. 2 ЦПК України. На думку апелянта, у випадку, якщо суд першої інстанції задовольнив клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката відповідача у повному обсязі, суд першої інстанції мав би у повному обсязі також задовольнити і клопотання позивача про розподіл витрат на правничу допомогу адвоката.

Додатково звертав увагу суду апеляційної інстанції на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 17.12.2020 року у справі № 923/3708/19, а також у справі № 607/14338/19-ц від 01.10.2021 року, у яких було зазначено, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката.

Таким чином, апелянт вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено норми процесуального права, оскільки відповідач не подавав обгрунтованого клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а суд першої інстанції самостійно вирішив зменшити їх розмір, порушивши при цьому положення ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 6 ст. 137 ЦПК України.

19 травня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСББ «Данченка 30» - адвоката Сенченко А.С., просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представник відповідача вказував, що відповідач у відзиві на позовну заяву та в наступних документах по суті справи вже заперечував проти заявлених витрат позивача на правову допомогу, оскільки розмір витрат очевидно не є співмірним з категорією даної справи та обсягом роботи адвоката, є умисно завищеним та невідповідними майновому стану самого позивача, який мав дохід в суді першої інстанції 2361 грн на місяць (тобто не мав коштів на оплату правової допомоги в заявленому ним розмірі) та не є реальним через відсутність підтверджень їх оплати.

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу також зазначав, що позивач не поніс витрат з оплати судового збору, поруч з цим позивач просить стягнути з ОСББ «Данченка 30» 18500 грн в якості витрат на правову допомогу у справі № 758/20/25.

На переконання сторони відповідача заявлений розмір витрат не відповідає складності даної справи, критеріям розумності та реальності, оскільки він в рази перевищує дохід позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався положенням п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та обгрунтовував свої висновки тим, що оскільки позивач відмовився від позову і така відмова прийнята судом, провадження у даній справі підлягає закриттю.

Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу понесених позивачем та задовольняючи їх частково в розмірі 3500 грн, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що понесені та заявлені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 18 500 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Врахувавши складність справи та виконану адвокатом роботу, відмову позивача від позовних вимог, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 3500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу понесених відповідачем та задовольняючи їх у розмірі 3500 грн, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що враховуючи складність справи та предмет спору, а також з огляду на приписи ч. 5 ст. 142 ЦПК України, суд першої інстанції вбачав наявність підстав для задоволення заяви представників відповідача про стягнення з позивача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 3500 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині стягнутих судом витрат на правову допомогу, а саме в частині розміру стягнення з ОСББ «Данченка 30» на користь ОСОБА_1 ..

В іншій частині ухвала суду першої інстанції (в частині закриття провадження та стягнення судових витрат понесених відповідачем) позивачем не оскаржується, а тому не підлягає перегляду Київським апеляційним судом.

Висновки суду в частині вирішення питання щодо судових витрат понесених сторонами під час розгляду в суді першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності розміру цих втрат, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Встановлено, що у січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСББ «Данченка 30», в якому просив зобов`язати ОСББ «Данченка 30» надати відповідь на звернення ОСОБА_1 № 22/11/21-3 від 22.11.2021 року. Також просив стягнути з відповідача на свою користь сплату на професійну правничу допомогу на підставі наданих протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у справі доказів.

Ухвалою суду від 06.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

13.02.2025 року до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Григоренка А.О. про зміну позовних вимог, у якій останній просить суд визнати протиправною бездіяльність Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 № 22/11/21-3 від 22.11.2021 року у строк, передбачений нормами ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

01.04.2025 року до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Григоренка А.О. про не підтримання ОСОБА_1 позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, у якій він просить залишити позов ОСОБА_1 без розгляду та покласти на відповідача судові витрати у справі (а.с. 114-119).

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвоката Григоренка А.О. уточнили заяву, просили прийняти відмову позивача від позову відповідно до ст. 206 ЦПК України та закрити провадження у даній справі, стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 500 грн.

Представники відповідача Медведкова Н.М. та адвокат Сенченко А.С. у судовому засіданні суду першої інстанції просили відмовити у задоволенні заяви щодо не підтримання ОСОБА_1 позовних вимог з підстав їх задоволення відповідачем, оскільки така підстава не відповідає позиції відповідача, який з самого початку заперечує проти задоволення позовних вимог у даній справі та не здійснював їх задоволення. Крім того, просили суд стягнути з позивача судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано договір № 30-12/24 про надання правової (правничої) допомоги від 30 грудня 2024 року, додаток № 1 до договору № 30-12/24 про надання правничої допомоги від 30.12.2024 року, акт приймання-передачі правничої допомоги від 31.03.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 30-12/24 від 30.12.2024 року та додатку № 1 від 30.02.2024 року, звіт про витрачений час на надання правничої допомоги та супутніх витрат

Встановлено також, що відповідачем у відзиві на позовну заяву зокрема наголошувалось на неспівмірність заявлених витрат на правову допомогу понесених позивачем.

Відповідач у відзиві на позовну заяву свої заперечення обгрунтовував тим, що разом з поданням позовної заяви позивач подав реалізував своє право на звільнення від судового збору, подавши клопотання про звільнення від сплати судового збору із підстав того, що він отримує пенсію по інвалідності. Поряд з цим, у позовній заяві позивач вказував, що його витрати на професійну правничу допомогу у малозначній справі орієнтовно складуть 20 000 грн, що значно перевищує розмір судового збору, який як зазначав позивач є надмірний тягарем для нього.

З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку під час постановлення ухвали про закриття провадження про часткове задоволення заяви представника позивача та пропорційному відшкодуванню судових витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для її скасування.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно та необгрунтовано зменшив витрати на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки суд першої інстанції враховував характер виконаної адвокатом роботи, вірно керувався загальними засадами цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, твердження сторони відповідача про неспівмірність цих витрат, та практику ЄСПЛ у вирішення питання стягнення витрат на правову допомогу, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3500 грн.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції задовольняючи вимогу відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката відповідача у повному обсязі, мав би задовольнити вимоги позивача про стягнення витрат позивача на правову допомогу також у повному обсязі, суд апеляційної інстанції відхиляє, як безпідставні, оскільки такі твердження позивача грунтуються на власному тлумаченні норм законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи позивач заявив витрати на правову допомогу у розмірі 18500 грн, а відповідач у розмірі 3500 грн, тому суд першої інстанції при визначенні суми відшкодування враховував критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, обгрунтовано дійшов висновку про зменшення витрат на правову допомогу стороні позивача, та задовольняючи в повному обсязі витрати відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено норми процесуального права, оскільки відповідач не подавав обгрунтованого клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а суд першої інстанції самостійно вирішив зменшити їх розмір, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач у відзиві на позовну заяву висловлював свої заперечення щодо заявленого позивачем розмір витрат на правову допомогу та посилався на їх необгрунтованість та неспівмірність.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви представника позивача щодо розподілу судових витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду в оскаржуваній позивачем частині постановлена з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «19» червня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко