ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/3539/24

Провадження № 22-ц/820/846/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Ковальова А.І.,

з участю позивачки-відповідачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки-відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача-позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Обслуговуючий кооператив «Автобіографія», про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2025 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_4 , третя особа Обслуговуючий кооператив «Автобіографія» (далі Кооператив), про поділ майна подружжя.

ОСОБА_1 зазначила, що з 25 квітня 2009 року вона перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2023 року. На підставі договору №19-02 про сплату внесків у Обслуговуючий кооператив «Автобіографія» від 14 грудня 2020 року, що укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , за час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,0 кв.м, житловою площею 22,8 кв.м (далі квартира АДРЕСА_2 ), право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Загальна вартість об`єкта інвестування склала 462 000 грн, із яких 9 240 грн вступний внесок, 13 860 грн цільовий внесок, 438 900 грн пай на будівництво. Ці внески сплачені сторонами за рахунок спільних коштів, у зв`язку з чим квартира АДРЕСА_2 належить їм на праві спільної сумісної власності, однак відповідач не бажає поділити майно добровільно.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з уточненим і зміненим у подальшому зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_4 зазначив, що з 25 квітня 2009 року до 15 грудня 2023 року він і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей. За час шлюбу, окрім квартири АДРЕСА_2 вартістю 1 802 747 грн 42 коп., сторони набули: за договором про дольову участь у будівництві квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 58,1 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м. вартістю 2 449 973 грн 60 коп. (далі квартира АДРЕСА_4 ), і за договором купівлі-продажу автомобіль «FORD KUGA», 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 548 720 грн (далі автомобіль), - які зареєстровані на ім`я відповідачки. Квартира АДРЕСА_4 і автомобіль належать сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, водночас між ними не досягнуто згоди щодо їх поділу.

За остаточними вимогами ОСОБА_4 просив суд у порядку поділу майна в натурі: визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 ; залишити у власності ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 і автомобіль; стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошову компенсацію вартості належної йому частки в майні у розмірі 921 586 грн 18 коп.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд ухвалою від 7 травня 2024 року прийняв зустрічний позов ОСОБА_4 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 .

Короткий зміст судових рішень, ухвалених судом першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2025 року відмовлено у первісному позові.

Зустрічний позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , припинено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на вказану квартиру.

Залишено ОСОБА_1 у власності квартиру АДРЕСА_4 і автомобіль, припинено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на вказане майно.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості часток при поділі майна у розмірі 273 587 грн та судовий збір у розмірі 11 539 грн.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 36 000 грн, у тому числі 30 000 грн витрати на правову допомогу та 6 000 грн витрати на проведення експертизи.

Суд керувався тим, що квартира АДРЕСА_3 , автомобіль набуті ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за час шлюбу, належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу між ними в рівних частках. Первісні позовні вимоги про визнання права ОСОБА_1 на частки квартири АДРЕСА_2 не є ефективним способом захисту порушеного права, відтак із метою уникнення зайвих судових процесів, які можуть бути спровоковані спільним користуванням неподільними речами, спірне майно слід поділити між сторонами в натурі. При цьому за ОСОБА_1 слід визнати право власності на квартиру АДРЕСА_4 та автомобіль, а за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Водночас з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 слід стягнути грошову компенсацію вартості належної йому частки в майні, що обрахована наступним чином: 2449973,60-1802747,42+274360,00--648000,00. Оскільки розписка ОСОБА_4 від 22 квітня 2023 року щодо отримання ним грошових коштів у рахунок вартості частки квартири АДРЕСА_4 та автомобіля складена у простій письмовій формі, то вона не є договором поділу майна та не підтверджує факт цього поділу, однак свідчить про отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_1 648 000 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив з того, що у зв`язку з розглядом справи ОСОБА_4 має понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000 грн. Однак із урахуванням принципів розумності та співмірності з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 слід присудити 30 000 грн цих витрат. Також ОСОБА_1 має відшкодувати ОСОБА_4 6 000 грн витрат на проведення експертизи.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційних скарг

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 просить скасувати основне та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в зустрічному позові відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за час шлюбу сторони набули квартиру АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль. Водночас ОСОБА_1 придбала автомобіль після припинення сторонами подружніх стосунків за позичені кошти, у зв`язку з чим автомобіль не може бути віднесений до об`єктів права спільної сумісної власності та поділений між сторонами. У квітні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 досягли домовленості про частковий поділ спільного майна квартири АДРЕСА_4 та автомобіля, згідно з якою ОСОБА_1 залишила це майно за собою та сплатила ОСОБА_4 половину його дійсної вартості 648 000 грн. Оскільки сторони домовилися про порядок і спосіб поділу квартири АДРЕСА_4 та автомобіля, у тому числи щодо вартості цього майна, то зустрічний позов є безпідставним і не підлягає задоволенню. Між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не був вирішений спір щодо поділу квартири АДРЕСА_2 , а тому остання правомірно звернулася до суду з позовом про визнання права власності на частки цієї квартири, який має бути задоволений. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про безпідставність первісного позову та обґрунтованість зустрічного позову. Крім того, суд безпідставно поклав на ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу та на проведення експертизи, розмір яких є необґрунтованим і неспівмірним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_4 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а основне та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на їх законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції неправильно витлумачив норми статті 70 Сімейного кодексу України (далі СК України), не врахував норми Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VІ «Про судовий збір» (далі Закон №3674-VІ) та не застосував норми статей 137, 141 ЦПК України.

У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права основне рішення суду в частині задоволення зустрічного позову про стягнення грошової компенсації вартості частки в майні підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення. Водночас основне та додаткове рішення в частині розподілу судових витрат слід змінити.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 25 квітня 2009 року ОСОБА_4 і ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2023 року.

З 1 березня 2023 року сторони припинили подружні стосунки.

За договором про участь у Фонді фінансування будівництва серії А №15501/12 від 7 листопада 2011 року ОСОБА_1 здійснила фінансування будівництва квартири АДРЕСА_4 .

За період з 7 листопада 2011 року до 5 листопада 2012 року ОСОБА_1 сплатила забудовнику Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельний Альянс Інвест» повну вартість квартири АДРЕСА_4 у розмірі 311 310 грн.

23 лютого 2013 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 711738. Тоді ж у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано її право власності на квартиру АДРЕСА_4 (номер запису про право власності 205784).

14 грудня 2020 року між ОСОБА_7 (учасник) укладено договір №19-02 про сплату внесків у Обслуговуючий кооператив «Автобіографія» (далі Договір), за змістом якого ОСОБА_4 вступив, а Кооператив прийняв ОСОБА_4 в асоційовані члени цього кооперативу.

Відповідно до пункту 1.1 Договору Кооператив зобов`язався організувати будівництво багатоквартирного багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , за рахунок внесків учасника та внесків інших асоційованих членів Кооперативу, здати його в експлуатацію, передати учаснику приміщення, обумовлене цим договором (далі об`єкт нерухомості), та всі документи, необхідні учаснику для реєстрації права власності на нього, а учасник зобов`язався сплатити Кооперативу внески у розмірах та порядку, встановленими цим договором та додатками до нього, та має право отримати об`єкт нерухомості лише за умови повної сплати внеску, встановленого цим договором для учасника.

Сторони домовилися, що об`єктом нерухомості є квартира АДРЕСА_6 (пункт 1.5 Договору).

Як передбачено пунктами 1.3, 2.1 Договору розмір внеску залежить від вартості будівництва одного квадратного метра площі об`єкта нерухомості та остаточної загальної площі, яка фактично побудована. Вартість будівництва одного квадратного метра загальної площі об`єкту нерухомості визначається Кооперативом відповідно до проектно-кошторисної документації та договору підряду з підрядною організацією і на день укладення цього договору складає 11 000 грн за один квадратний метр і може змінюватись у випадках, передбаченим цим договором

За період з 15 грудня 2020 року до 17 січня 2022 року ОСОБА_4 сплатив Кооперативу внесок у повному розмірі 462 000 грн, із яких 9 240 грн вступний внесок, 13 860 грн цільовий внесок, 438 900 грн пай на будівництво.

29 квітня 2024 року Хмельницька міська рада зареєструвала право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер відомостей про речове право 54833804).

Згідно з довідками про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 3 жовтня 2024 року (т. 1 а.с. 150-151, 189-190) вартість квартири АДРЕСА_2 становить 1 802 747 грн 42 коп., а квартири АДРЕСА_4 2 449 973 грн 60 коп.

На початку 2023 року сторони придбали за кордоном автомобіль, який 12 квітня 2023 року був зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно з висновком експерта №25/24 від 1 грудня 2024 року середня ринкова ціна автомобіля станом на 25 листопада 2024 року становить 548 720 грн.

22 квітня 2023 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 648 000 грн у рахунок вартості частки в спільному майні подружжя.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В силу частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення закріпленні у статті 372 Цивільного кодексу України.

Як передбачено статтею 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Із положень статті 57 СК України слідує, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Для визнання спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Водночас майно, придбане одним із подружжя до шлюбу чи за час шлюбу але за кошти, що належали йому особисто, чи на підставі договору дарування або в порядку спадкування, чи в порядку приватизації житлового приміщення та земельної ділянки є особистою приватною власністю цього подружжя та не підлягає поділу.

Норми чинного законодавства визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Водночас, указана презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц зазначила, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (пункт 70).

Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 набули квартиру АДРЕСА_3 за час шлюбу в порядку фінансування дольового будівництва житла. Водночас сторони набули автомобіль за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу.

ОСОБА_1 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно належними та допустимими доказами і не довела факт придбання нею автомобіля за особисті кошти.

Так, автомобіль був придбаний ОСОБА_1 через місяць після припинення сторонами подружніх стосунків, що виключає можливість заощадження нею за такий короткий строк особистих коштів для придбання автомобіля. До того ж, під час домовленостей сторін про поділ майна ОСОБА_1 визнала автомобіль спільним майном подружжя та сплатила за нього ОСОБА_4 грошову компенсацію.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що квартири та автомобіль належать сторонами на праві спільної сумісної власності та підлягають поділу між ними в натурі у рівних частках.

При цьому суд правильно обрав спосіб поділу майна, згідно з яким квартира АДРЕСА_4 і автомобіль присуджені ОСОБА_1 , а квартира АДРЕСА_2 ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції правомірно відхилив доводи ОСОБА_1 про добровільний поділ сторонами квартири АДРЕСА_4 і автомобіля, оскільки розписка ОСОБА_4 від 22 квітня 2023 року (т. 1 а.с. 119) про отримання грошових коштів взамін нерухомого та цінного майна, яка складена у простій письмовій формі, не є договором поділу такого майна (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 вересня 2023 року у справі №753/125/21).

Висновок суду про те, що вказана розписка свідчить про отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_1 648 000 грн у рахунок вартості частки в спільному майні подружжя є правильним.

Також суд обґрунтовано керувався тим, що за наявності зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про поділ майна в натурі первісні вимоги ОСОБА_1 про поділ квартири АДРЕСА_2 в ідеальних частках не є ефективним способом захисту порушеного права, у зв`язку з чим ці вимоги не підлягають задоволенню.

Водночас суд неправильно обчислив розмір часток сторін у спільному майні подружжя та неправомірно присудив з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості належної йому частки у майні.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 набули майна на суму 4 801 441 грн 02 коп. (2449973,60+1802747,42+548720,00). Частки сторін у цьому майні є рівними, їх вартість склала 2 400 720 грн 51 коп. (4801441,02:2).

ОСОБА_1 виділено майна на суму 2 998 693 грн 60 коп. (2449973,60+548720,00), а ОСОБА_8 майна на суму 1 802 747 грн 42 коп., у зв`язку з чим ОСОБА_1 мала б компенсувати ОСОБА_4 грошима 597 973 грн 09 коп. вартості його частки у майні (2400720,51-1802747,42). Оскільки ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 648 000 грн такої компенсації, то підстави для повторного стягнення з останньої на користь ОСОБА_4 цих коштів відсутні.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції неправильно визначив частки сторін і помилкового дійшов висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог у частині стягнення грошової компенсації вартості частки в майні, тому ухвалене ним основне рішення не може залишатися в силі.

В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення 921 586 грн 18 коп. грошової компенсації вартості частки в майні слід відмовити.

В частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та на проведення експертизи (пункти 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Статтею 1 Закону №3674-VІ визначено, що судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За змістом частини першої статті 3 Закону №3674-VI судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

В силу підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частинами першою, другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Із положень частин третьої-п`ятої статті 137 ЦПК України слідує, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу частини шостої статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що судовий збір, а також витрати на проведення експертизи та витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Законом №3674-VI визначені ставки судового збору, зокрема за подання фізичною особою позову майнового характеру судовий збір сплачується за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Витрати сторін на проведення експертизи встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Водночас у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

За загальним правилом стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У первісному позові ОСОБА_1 відмовлено, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що понесені нею витрати зі сплати судового збору не можуть бути покладені на ОСОБА_4 .

Зустрічний позов ОСОБА_4 містить вимогу майнового характеру (поділ спільного майна) з ціною 2 400 720 грн 51 коп. ((2449973,60+1802747,42+548720,00):2), а тому за його подання у 2024 році відповідно до статті 7 Закону України від 9 листопада 2023 року №3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» ОСОБА_4 обґрунтовано сплатив судовий збір за максимальною ставкою у розмірі 15 140 грн (3028?5).

З урахуванням висновків апеляційного суду зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено на 61,61% ((2400720,51-921586,18)?100:2400720,51), тобто незадоволено на 38,39% (100-61,61).

Отже з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 слід стягнути витрати зі сплати судового збору за подання зустрічного позову у розмірі 9 327 грн 75 коп. (15140?61,61%).

Згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2.77892921.1 від 2 грудня 2024 року (т. 1 а.с. 185) ОСОБА_4 поніс витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 6 000 грн.

Ці витрати ОСОБА_4 пов`язані з вирішенням зустрічного позову про поділ автомобіля, внаслідок чого їх слід покласти на ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених вимог за цим позовом, а саме в розмірі 3 696 грн 60 коп. (6000?61,61%).

Також у зв`язку з розглядом справи ОСОБА_4 має понести витрати на професійну правничу допомогу.

За договором про надання правничої допомоги від 25 березня 2024 року (т. 1 а.с. 223-228) адвокат Бейлик А.Б. (адвокат) надавав Дищину Р.О. (замовник) професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. За умовами цього договору вартість послуг та порядок оплати гонорару за даним договором визначається згідно з додатком (додатками) до договору, що є невід`ємними частинами договору, та складає суму коштів, сплачених або які підлягають сплаті замовником адвокату за цим договором. Визначення розміру вартості правничої допомоги за певний строк чи конкретну дію або справу здійснюється адвокатом та відображається в акті приймання-передачі послуг, що складається у двох екземплярах, які надаються адвокатом замовнику. Також адвокат надає замовнику звіт з розшифруванням (переліком) видів та обсягу наданої правничої допомоги, якщо інше не погоджено сторонами в додатку (додатках) (пункт 5.2). Грошова сума, вказана в п. 5.2 цього договору сплачується адвокату або перераховується замовником на рахунок адвоката за домовленістю сторін, яка визначається в додатках або в акті приймання-передачі послуг до даного договору (пункт 5.3).

В додатку №1 від 25 березня 2024 року до договору про надання правничої допомоги від 25 березня 2024 року (т. 1 а.с. 229-230) сторони погодили гонорар адвоката у фіксованому розмірі 60 000 грн, який сплачується замовником не пізніше ніж через 180 днів з дня складення акту приймання-передачі правової допомоги (послуг) (пункти 4, 6).

3 лютого 2025 року адвокат Бейлик А.Б. і ОСОБА_4 склали акт №1 приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг), додатком до якого є звіт про витрачений час на надання правничої допомоги під час підготовки до розгляду та розгляду справи №686/3539/24 в суді першої інстанції (т. 1 а.с. 231-234), за змістом яких адвокат Бейлик А.Б. надав ОСОБА_4 юридичні послуги у виді: надання первинної консультації, ознайомлення з первісною позовною заявою та доданими до неї доказами, вивчення норм чинного законодавства та судової практики, складення та подання до суду зустрічної позовної заяви з додатками, ознайомлення з відзивом на зустрічний позов, складення та подання до суду відповіді на цей відзив, складення та подання до суду клопотань про витребування доказів і призначення експертизи, складення та подання до суду заяв про зміну та збільшення позовних вимог, складення та подання до суду письмової промови, здійснення підготовки до засідань суду, приймання участі у підготовчих і судових засіданнях.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Заболотного А.М., зробила заяву про зменшення заявлених ОСОБА_4 до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з невідповідністю їх критеріям реальності та співмірності.

Суд першої інстанції визнав такі доводи ОСОБА_1 обґрунтованими та присудив з неї на користь ОСОБА_4 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. При цьому суд керувався тим, що визначений адвокатом Бейликом А.Б. і ОСОБА_4 розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції

Майбутні витрати ОСОБА_4 на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції підтверджені належними та допустимими доказами. Водночас ці витрати не є співмірними з обсягом отриманих відповідачем правових послуг і тривалістю їх надання адвокатом.

Так, питання щодо вирішення спорів про поділ майна подружжя не потребують тривалих юридичних консультацій, чинне законодавство та судова практика у спірних правовідносинах є сталими, подані адвокатом Бейликом А.Б. процесуальні документи не є значним за обсягом, а його участь у судових засіданнях не була тривалою.

На думку апеляційного суду, з урахуванням складності справи, кваліфікації та досвіду адвоката, тривалості надання юридичних послуг розумним розміром гонорару адвоката Бейлика А.Б. за надання правничої допомоги в суді першої інстанції є сума 20 000 грн.

Оскільки адвокат Бейлик А.Б. надавав ОСОБА_4 правничу допомогу як за первісним позовом (у якому відмовлено), так і за зустрічним позовом (який задоволено на 61,61%), то ОСОБА_1 повинна відшкодувати ОСОБА_4 16 161 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції (10000+(10000?61,61%)).

Крім того, на підставі договору про надання правничої допомоги від 25 березня 2024 року (т. 1 а.с. 223-228, т. 2 а.с. 96-98) адвокат Бейлик А.Б. (адвокат) надавав Дищину Р.О. (замовник) професійну правничу допомогу в апеляційному суді.

В додатку №3 від 24 березня 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 25 березня 2024 року (т. 2 а.с. 99) сторони погодили гонорар адвоката у фіксованому розмірі 15 000 грн, які сплачено замовником адвокату до укладення цього договору (пункт 2).

16 червня 2025 року адвокат Бейлик А.Б. і ОСОБА_4 склали акт №1 приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг), додатком до якого є звіт про витрачений час на надання правничої допомоги під час підготовки до апеляційного перегляду та апеляційному перегляді №686/3539/24 (т. 2 а.с. 100-101), за змістом яких адвокат Бейлик А.Б. надав ОСОБА_4 юридичні послуги у виді: надання консультації, ознайомлення з апеляційними скаргами, складення та подання до апеляційного суду відзивів на апеляційні скарги, приймання участі у судових засіданнях.

В суді апеляційної інстанції представник позивачки-відповідачки ОСОБА_1 , адвокат Заболотний А.М., заявив клопотання про зменшення розміру указаних судових витрат у зв`язку з невідповідністю їх критеріям співмірності.

Витрати ОСОБА_4 на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підтверджені належними та допустимими доказами. Водночас ці витрати не є співмірними з обсягом отриманих відповідачем правових послуг і тривалістю їх надання адвокатом.

Так, консультації адвоката Бейлика А.Б. мали місце після вирішення справи по суті в суді першої інстанції та мали узгоджуватися з попередніми роз`ясненнями щодо підстав і предмету спору, правового обґрунтування спірних правовідносин і судової практики. Подані адвокатом Бейликом А.Б. відзиви на апеляційні скарги не є значними за обсягом і ґрунтуються на раніше поданих процесуальних документах.

Відтак, із урахуванням вищевказаних критеріїв розумним розміром гонорару адвоката Бейлика А.Б. за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції є сума 5 000 грн.

З огляду на те, що предметом перегляду апеляційного суду був як первісний позов, так і зустрічний позов, то ОСОБА_1 повинна відшкодувати ОСОБА_4 4 040 грн 25 коп. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції (2500+(2500?61,61%)).

Оскільки апеляційний суд ухвалою від 27 березня 2025 року звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а в зустрічному позові частково відмовив, що то з ОСОБА_4 на користь держави слід присудити 8 718 грн 37 коп. судового збору за подання апеляційної карги (15140?150%?38,39%).

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2025 року в частині стягнення грошової компенсації вартості частки в майні скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, а в частині стягнення судового збору змінити.

В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки в майні у розмірі 921 586 гривень 18 копійок відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_7 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_8 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 9 327 гривень 75 копійок судового збору.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2025 року в частині розміру судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_7 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_8 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 3 696 гривень 60 копійок витрат на проведення експертизи та 16 161 гривню витрат на професійну правничу допомогу, а всього 19 857 гривень 60 копійок судових витрат.

У решті основне та додаткове рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_7 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_8 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 4 040 гривень 25 копійок витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_8 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь держави (отримувач: Головне Управління Казначейства у місті Хмельницькому/ Хмельницький МТГ (22030101), код отримувача (ЄДРПОУ) 37971775, р/р UA0022775, Казначейство України (ЕАП), МФО 899998; призначення платежу: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) 8 718 гривень 37 копійок судового збору за подання апеляційної карги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 червня 2025 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Чевилюк З.А.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48