КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/5173/24
Провадження № 2-о/488/49/25
РІШЕННЯ

Іменем України

18.06.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання Коваль А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент з надання Адміністративних послуг Миколаївської Міської Ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 через свого представника адвоката Білова Ігоря Валентиновича звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з заявою, в якій просила встановити факт припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 227 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.

В обґрунтування заяви зазначила, що 13.10.2010 року її чоловік ОСОБА_2 на підставі кредитного договору № 03.1/004/10-z уклав з ПАТ «Кредитпромбанк» іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А. Кредитний договір своєчасно було сплачено, жодної претензії від банку не надходило.

05 вересня 2012 року ПАТ «Кредитпромбанк» направив листа на адресу приватного нотаріуса Ласурія С.А., в якому просило, у зв`язку з повним виконанням зобов`язань ОСОБА_2 по кредитному договору № 03.1/004/10-z від 13.10.2010 року та припиненням дії іпотечного договору зняти заборону з житлової нерухомості, а саме житлового будинку, загальною площею 158,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 , зареєстрованого в реєстрі заборон 13.10.2010 року на за № 2915/23 згідно іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2914 від 13.10.2010 року. З невідомих причин обтяження не було знято.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

За заявою ОСОБА_1 була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_2 . В процесі оформлення спадщини з`ясувалося, що згідно відомостей за дресою м. Миколаїв, пров. Об`їздний. 23, знаходиться під обтяженням: заборона на нерухоме майно. Підстава обтяження іпотечний договір від 13.10.2010 року.

Свідоцтво про право на спадщину було отримано заявницею 18.01.2024 року.

Приватний нотаріус Ласурія СА. відмовилась розглядати питання стосовно зняття заборони з житлового будинку та у наданій нею відповіді від 24.10.2024 року зазначила, що враховуючи неможливість подання документів кредитором ПАТ «Кредитпромбанк», у зв`язку з його ліквідацією, як юридичної особи, на сьогоднішній день не має підстав для вилучення обтяжень та проведення державної реєстрації припинення обтяження речових прав щодо житлового будинку, що розташований за вищезазначеною адресою. Також було рекомендовано власнику нерухомого майна звернутися до суду із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку.

Посилаючись на те, що строк дії іпотечного договору закінчився 05.09.2012 року , а іпотекодержателя ПАТ «Кредитпромбанк» було ліквідовано 01.10.2020 року.

На підставі викладеного заявниця звернулася до суду.

14 листопада 2024 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті провадження у справі.

21 листопада 2024 року представником заявника адвокатом Біловим І.В. була подана Апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у відкритті провадження по справі.

Ухвалою від 26.11.2024 р. Миколаївським апеляційним судом було залишено скаргу без руху.

13 січня 2025 року Постановою Миколаївського апеляційного суду ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

21 січня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Корабельного районного суду м. Миколаєва.

23 січня 2025 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєві було відкрито провадження у справі та повідомлено заінтересовану особу про можливість подати до суду письмове заперечення проти заявлених вимог.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Представник заявника надав до суду заяву, в якій наполягав на її задоволенні. Просив провести судове засідання без його участі та участі заявника, а за результатами розгляду ухвалити рішення на підставі наявних у справі матеріалів.

Заінтересована особа: Департамент з надання Адміністративних послуг Миколаївської Міської Ради заперечень щодо задоволення заяви до суду не подавала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6Конвенції,може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,§ 23,ЄСПЛ,від 18липня 2006року).

Судом встановлено, що 13.10.2010 року ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 , як позичальник і іпотекодавець, уклали іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку належний йому житловий будинок, загальною площею 158,20 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А. 13.10.2010 року.

13.10.2010 року приватний нотаріус вніс відповідну інформацію до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек.

05.09.2012 року ПАТ «Кредитпромбанк» направило приватному нотаріусу Ласурії С.А. лист про зняття заборони з житлового будинку у зв`язку з повним виконанням зобов`язань ОСОБА_2 . Обтяження не було знято.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, дане підтверджується копією свідоцтва про смерть від 06 липня 2021 року, серія НОМЕР_1 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса).

Після його смерті, заявниці ОСОБА_1 18.01.2022 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа від 31.10.2024 року № 60-11154/24 Фонд гарантування вкладів

фізичних осіб зазначив, що 01.10.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 060002930 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «Кредитпромбанк» як юридичної особи, а отже ліквідаційна процедура Банку вважається завершеною, а Банк ліквідованим. Повноваження Фонду, як ліквідатора банку, припинені. Повідомлено, що за даними Єдиної операційно-інформаційної системи Фонду у ПАТ «Кредитпромбанк» інформація щодо заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Кредитпромбанк» відсутня.

З отриманої відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради № 19.03.02-04 від 22.10.2024 року щодо зняття обтяження на нерухоме майно: житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , заявнику рекомендовано звернутися до суду і, при отриманні рішення суду, звертатися до суб`єкта державної реєстрації.

Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 575 ЦК України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.05.2013 у справі № 6-26 цс 13 вбачається, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право вразі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Як передбачено ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Іпотека має похідний характер і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-1V державній реєстрації прав підлягають: заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до п. 25 розділу «Державна реєстрація відомостей про припинення обтяження» Порядку ведення державного реєстру обтяжень рухомого майна затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 року № 830 в редакції від 03.07.2015 року реєстратор вносить до Реєстру відомості про припинення обтяження в день надходження заяви чи рішення уповноваженого органу.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18 зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

За змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.05.2013 у справі № 6-26 цс 13 вбачається, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Оскільки, на даний час у заявниці немає невиконаних майнових зобов`язань за іпотечним договором, існування заборони на належний житловий будинок є безпідставним і порушує охоронювані законом майнові права позивача на вільне розпорядження своїм майном.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення є цілком обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент з надання Адміністративних послуг Миколаївської Міської Ради про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт припинення іпотеки за договором іпотеки на підставі кредитного договору від 13.10.2010 № 03.1/04/10-z, який укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Кридитпромбанк».

Скасувати запис про іпотеку 13.10.2010 № 03.1/04/10-z та запис про заборону відчуження нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони по справі:

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Заінтересована особа - Департамент з надання Адміністративних послуг Миколаївської Міської Ради, , адреса:54001 м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Суддя Я.А. Чернявська