ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2919/25 Справа № 171/1641/19 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №171/1641/19 за позовом ОСОБА_1 до Апостолівської міської ради, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Кривий Ріг Цемент», ОСОБА_2 , про визнання незаконним з моменту прийняття рішення Апостолівської міської ради № 1827 від 12 березня 2019 року та його скасування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року,

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Апостолівської міської ради, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Кривий Ріг Цемент», ОСОБА_2 , про визнання незаконним з моменту прийняття рішення Апостолівської міської ради № 1827 від 12 березня 2019 року та його скасування.

Позов мотивований тим, що вона є власником двох земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Михайлівської сільської ради Дніпропетровської області, кадастровий номер - :03:001:0130, :03:001:0131, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та державним актом на право власності на землю.

12 березня 2019 року на 66 сесії VII скликання Апостолівська міська рада (далі - Відповідач) прийняла незаконне (протиправне) рішення № 1827 «Про погодження отримання гірничого відводу Жовтокам`янського родовища Криворізькому заводу ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» за межами селища Жовтого» (далі - рішення № 1827 від 12 березня 2019 року).

Як вбачається з проекту гірничого відводу він надається на ділянку площею 284,55 га (згідно географічних координат) та частина гірничого відводу поширюється на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які перебувають у її приватній власності, що одержані в результаті виділення на місцевості земельних паїв. Після прийняття даного рішення міської ради до неї почали приїжджати представники ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» та вимагати, щоб вона підписала проект гірничого відводу вапняку та глини в якому написано, що вона своїм підписом надає згоду з рішенням про надання їм гірничого відводу, з чим вона категорично не погодилася.

14 березня 2019 року позивач написала заяву на ім`я голови Апостолівської міської ради, в якому зазначила про свою незгоду із прийнятим рішенням, оскільки вона не бажає передавати у промислове використання свій земельний пай (кадастровий номер -::03::001::0130, :03:001:0131) та прийняте рішення міської ради є таким, що порушує її право приватної власності на землю, прийнято без її попереднього погодження та без жодної можливої перспективи щодо подальшої грошової компенсації, а тому, просила його відмінити (скасувати).

12 квітня 2019 року Виконавчий комітет Апостолівської міської ради надав відповідь в якій зазначив, що нібито прийняте рішення № 1827 від 12 березня 2019 року не порушує її прав.

Однак, позивач не погоджується з рішення відповідача №1827 від 12 березня 2019, вважає його незаконним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню із наступних підстав.

При прийнятті рішення № 1827 від 12 березня 2019 відповідач діяв поза межами своїх повноважень.

Ознайомившись з клопотання виконавчого директора Криворізького заводу ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» про погодження отримання гірничого відводу Жовтокамянського родовища ділянка № 3 вапняків та глини, а також, рекомендаціями постійної комісії міської ради з питань містобудівництва, будівництва, агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони природи щодо погодження отримання гірничого відводу Жовтокам`янського родовища Криворізькому заводу ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» за межами селища Жовтого та графічними матеріалами меж гірничого відводу, з зазначенням земель, на яких Апостолівська міська рада 12 березня 2019 року погодила отримання гірничого відводу Жовтокам`янського родовища Криворізькому заводу ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» за межами селища Жовтого, вона вважає, що Апостолівська міська рада при прийнятті вказаного рішення не надала правової оцінки отриманим документам, та прийняла рішення поза межами своїх повноважень.

Зокрема, як вбачається з Витягу з протоколу № 40 від 21 лютого 2019 року засідання постійної комісії міської ради з питань містобудівництва, будівництва, агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони природи підготовка 66 сесії VII скликання, членами даної комісії не розглядалось питання відносно того, які саме землі входять до такого гірничого відводу та які межі гірничого відводу дана комісія не перевірили, чи не порушує гірничий відвід прав інших землевласників в межах гірничого відводу Жовтокам`янського родовища за межами с. Жовтого.

Більш того, при проведенні засідання постійної комісії міської ради з питань містобудівництва, будівництва, агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони природи, а також, при розгляді на 66 сесії VII скликання Апостолівської міської ради питання про погодження отримання гірничого відводу Жовтокам`янського родовища Криворізькому заводу ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна на членів комісії та депутатів міської ради чинився постійний фізичний та психологічний тиск, були надані графічні матеріали меж гірничого відводу, які були підроблені та не відповідали дійсності, у зв`язку із чим певними депутатами були подані відповідні заяви про злочин до правоохоронних органів. Докази даних обставин додаються, а також будуть підтверджені показами свідків у процесі розгляду справи.

Окрім цього, вважає, що відповідач не мав права вирішувати питання про погодження отримання гірничого відводу Жовтокам`янського родовища Криворізькому заводу ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» за межами селища Жовтого, оскільки, як вбачається із витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та проекту гірничого відводу земельні ділянки, які вказані у межах проекту відносяться до території Апостолівського району Дніпропетровської області та Михайлівської сільської ради.

Отже, питання про надання відводу мало вирішуватися Апостолівською районною радою, а не Апостолівською міською радою.

Оскаржуване рішення порушує право власності позивача, основи добросусідства та прийнято відповідачем передчасно, без узгодження його з власниками земельних ділянок.

Із доданих до позову доказів вбачається, що погоджені у гірничому відводі для ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» надра (вапняк та глина) розташовані під її земельними ділянками, що належать їй на праві власності ще з грудня 2001 року, про що відповідачу було достеменно відомо та відповідач про таке право власності неодноразово повідомлявся, однак жодних заходів щодо скасування свого протиправного рішення не прийняв.

Враховуючи, що видобуток вапняку та глини без порушення земельної ділянки є неможливим та межі гірничого відводу співпадають із її земельними ділянками, слід дійти висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем передчасно, без узгодження його із відповідними власниками земельних ділянок.

Крім того, відсутності нотаріально посвідчені угоди про передачу права власності на земельну ділянку, у погодженні ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» гірничого відводу слід було відмовити, оскільки у ньому значиться землі сільськогосподарського призначення (паї) окремих громадян.

На момент звернення позивача до суду з даним позовом, внаслідок прийняття Відповідачем рішення № 1827 від 12 березня 2019 року керівництво ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» повідомило її як власника, що на підставі цього рішення вони можуть та мають тепер право поставити на вирішення Апостолівської міської ради питання про вилучення (викупу) її земельних ділянок для суспільних потреб. Такі обставини, додатково завдають шкоди, адже, постійні ризики такого вилучення призводять до того, що вона не може належним чином на власний розсуд розпоряджатися своєю земельною ділянкою, не може на довготривалий строк укласти договори оренди земельної ділянки, покращити родючість земельних ділянок, тощо.

Згідно графічних матеріалів меж гірничого відводу вбачається, що вказані межі розповсюджуються на земельні ділянки, що належать їй на праві приватної власності.

Проте, оскаржуване рішення не містить жодної вказівки, що його дія розповсюджується лише на землі, які вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані та віднесено до земель комунальної форми власності.

Внаслідок виділення ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» вказаної земельної ділянки для кар`єрних робіт, будуть створені перешкоди у використанні належних їй суміжних земельних ділянок по причині знищення (внаслідок розкопок) належного заїзду до її земельних ділянок, а відтак, зазначене унеможливить використанні земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Позивач вважає, що рішення № 1827 від 12 березня 2019 року є незаконним, протиправним та таким, що прийняте із недотриманням обов`язкової регуляторної процедури, яка передбачена положеннями ст. 8, 9, 10, 13 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». При прийнятті такого рішення, було порушені права не тільки її права, а права й інших власників, землекористувачів та просто мешканців громадян.

Міська рада, посилаючись у рішенні № 1827 від 12 березня 2019 року на положення ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не врахувала, що даною нормою не передбачено такого повноваження міської ради, як погодження отримання гірничого відводу земель, які перебувають у приватній власності громадян.

Таким чином, оскільки аналіз регуляторного впливу рішення № 1827 від 12 березня 2019 року не проводився та проект рішення № 1827 від 12 березня 2019 року не був оприлюднений, враховуючи ст. 36 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» вважає за доцільне його скасувати оскільки прийняте з порушеннями регуляторної процедури.

На підставі наведеного вище, позивач просила суд визнати незаконним з моменту прийняття рішення Апостолівської міської ради за № 1827 від 12 березня 2019 року «Про погодження отримання гірничого відводу Жовтокам`янського родовища Криворізькому заводу ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» за межами селища Жовтого» та скасувати його.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року позов задоволено, визнано незаконним з моменту прийняття рішення Апостолівської міської ради №1827 від 12 березня 2019 року «Про погодження отримання гірничого відводу Жовтокам`янського родовища Криворізькому заводу ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» за межами селища Жовтого та скасовано його. Стягнуто з відповідача Апостолівської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 768, 40 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та матеріального права, просить змінити мотивувальну частину оскаржуваного рішення, виклавши його мотивувальну частину в новій редакції з урахуванням даної апеляційної скарги та нових обставин, які будуть встановлені в процесі апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд неправомірно розглянув справу за відсутності позивачки та не дав можливості виступити в судових дебатах. Також суд першої інстанції не допитав і не вислухав усіх свідків, про допит яких було заявлено позивачем та не витребував у відповідача копії документів, які просила витребувати позивачка.

Вказує на те, суд не врахував (не прийняв до уваги), та не відобразив в судовому рішенні надані позивачем докази, а саме заяву ОСОБА_3 до поліції від 19 вересня 2019 року та медичні виписки з лікарні, відповідно до яких ОСОБА_3 перебувала на лікарняному, тому жодних проектів рішення, протоколу засідання, тощо, відносно погодження гірчичного відводу вона не погоджувала.

Також суд не врахував, що відповідач все ж таки визнав позов, однак не вчинив жодних дій, які б були направлені на відновлення порушених прав позивачки.

Не врахував суд в якості доказу і те, що згідно листа Державної регуляторної служби від 03 лютого 2020 року положення профільного законодавства не передбачають погодження отримання гірчичного відводу з органами місцевого самоврядування.

Зазначає, що порушенням норм матеріального права з боку суду є неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ФГ «Агропром-Синтез» представник позивача заперечує проти її задоволення та вважає за необхідне рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній відповідачем частині, залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 березня 2019 року на 66 сесії VII скликання Апостолівська міська рада (далі - Відповідач) прийняла рішення №1827 «Про погодження отримання гірничого відводу Жовтокам`янського родовища Криворізькому заводу ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» за межами селища Жовтого» (далі - рішення № 1827 від 12 березня 2019 року).

Із проекту гірничого відводу вбачається, що він надається на ділянку площею 284,55 га (згідно географічних координат) та частина гірничого відводу поширюється на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які перебувають приватній власності ОСОБА_1 , що одержані в результаті виділення на місцевості земельних паїв ще у 2001 році.

Як вбачається з Витягу з протоколу № 40 від 21 лютого 2019 року засідання постійної комісії міської ради з питань містобудівництва, будівництва, агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони природи підготовка 66 сесії VII скликання, члени комісії: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Присутні 6 чоловік. Вирішили: розглянувши клопотання виконавчого директора Криворізького заводу ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» «Про погодження отримання гірничого відводу Жовтокамянського родовища ділянка №3 вапняків та глини, яке знаходиться за межами населеного пункту біля селища Жовтого Апостолівського району Дніпропетровської області», беручи до уваги дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» і Закон України «Про місцеве самоврядування України», вирішили задовольнити звернення виконавчого директора Криворізького заводу ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» та винести дане питання розгляд сесії Апостолівської міської ради.

Член комісії ОСОБА_8 звернувся до начальника Апостолівського відділу поліції Нікопольського ВП ГУНП щодо незаконного рішення від 12 березня 2019 року.

14 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до голови Апостолівської міської ради, в якій зазначила про свою незгоду з прийнятим рішенням, оскільки вона не бажає передавати у промислове використання свій земельний пай (кадастровий номер -::03::001::0130, :03:001:0131) та зазначила, що прийняте рішення міської ради є таким, що порушує її право приватної власності на землю, прийнято без її попереднього погодження та без жодної можливої перспективи щодо подальшої грошової компенсації, а тому, просила його відмінити (скасувати).

12 квітня 2019 року Виконавчий комітет Апостолівської міської ради надав відповідь в якій зазначив, що 12 березня 2019 року на черговій 66 сесії VII скликання Апостолівської міської ради було розглянуто та прийнято рішення «Про погодження отримання гірничого відводу Жовтокам`янського родовища Криворізькому заводу ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» за межами селища Жовтого». Дане рішення було прийняте згідно з клопотанням виконавчого директора Криворізького заводу ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» Полулєха Є.Ю. про погодження отримання гірничого відводу Жовтокам`янського родовища ділянка №3 вапняків та глини. Дія даного рішення розповсюджується на земельні ділянки, що відносяться до комунальної форми власності згідно чинного законодавства України та несе погоджувальний характер.

Предметом спору є оскарження рішення Апостолівської міської ради № 1827 від 12 березня 2019 року «Про погодження отримання гірничого відводу Жовтокам`янського родовища Криворізькому заводу ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» за межами селища Жовтого».

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, будучи власником земельних ділянок, може вимагати усунення порушення її права на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Право власності на землю гарантується Конституцією України, та набувається і здійснюється відповідно до ряду законів що регулюють земельні відносини. Зазначені у листі земельні ділянки належать Вам на праві приватної власності. П.1 ст.78 ЗКУ встановлено «Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.» Тобто, лише власник земельної ділянки може самостійно господарювати на ній, здавати її в оренду, продати, подарувати, передати у спадщину тощо.

Спірні правовідносини врегульовані Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій» та Законом України «Про охорону земель».

Приписами частини 4 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 затверджено Положення про Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно пункту 7 вказаного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, вирішення питань щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності віднесено до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про землеустрій» основні терміни вживаються в такому значенні: цільове призначення земельної ділянки - використання за призначенням, визначеним на підставі документації з землеустрою в порядку, встановленому законодавством, проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Статтею 50 цього Закону передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. ( ч. 1 ст. 20 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною 3 статті 123 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно ст. 22 Земельного Кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Правові, економічні та соціальні основи охорони земель з метою забезпечення їх раціонального використання, відтворення та підвищення родючості ґрунтів, інших корисних властивостей землі, збереження екологічних функцій ґрунтового покриву та охорони довкілля визначені Законом України «Про охорону земель» від 19 червня 2003 року.

Охорона земель - система правових, організаційних, економічних, технологічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико - культурного призначення.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про охорону земель`охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб.

Зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення допускається лише за умови обґрунтування доцільності такої зміни в порядку, визначеному законом.

У разі вилучення (викупу) земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб забезпечується пріоритет максимального збереження продуктивних земель.

При цьому, згідно ст. 23 ЗК України, землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання.

Визначення земель, придатних для потреб сільського господарства, провадиться на підставі даних державного земельного кадастру.

Аналіз вказаних норм чинного законодавства дає суду підстави вважати, що зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення допускається при наявності наступних обставин: подальше використання земель сільськогосподарського призначення для сільськогосподарських потреб є нераціональним; зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення є обґрунтованою; відсутні інші особи, які мають намір отримати земельну ділянку сільськогосподарського призначення у користування (власність) для сільськогосподарських потреб. (принцип пріоритетності відповідно до ст. 23 ЗК України).

Земельні ділянки належать позивачці на праві власності, цільове призначення земельних ділянок не змінювалося.

Частинами першою, третьою та четвертою статті 66 ЗК України передбачено, що до земель промисловості належать землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд.

Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених в установленому порядку державних норм і проектної документації, а відведення земельних ділянок здійснюється з урахуванням черговості їх освоєння.

Надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим відповідним робочим проектом землеустрою на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки.

Наведене свідчить, що земельним законодавством чітко визначений порядок передачі в користування земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користування надрами, - лише після оформлення в установленому порядку прав користування надрами.

Отже, користування надрами є відмінним від користування земельною ділянкою, в тому числі й тією, під поверхнею якої знаходяться корисні копалини. При цьому надання у користування земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, здійснюється за загальними правилами, установленими земельним законодавством України, а не законодавством у сфері регулювання гірничих відносин; право користувача надр на вирішення в установленому земельним законодавством порядку питання щодо відведення земельної ділянки для розробки родовищ корисних копалин виникає після одержання ним спеціального дозволу на користування надрами чи гірничого відводу.

Згідно ст.19 Кодексу України про надра право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Відповідно п.23 Положення про порядок надання гірничих відводів, підприємство чи громадянин залежно від виду родовища корисних копалин подає відповідну заявку місцевого органу державного гірничого нагляду, яка включає в себе, зокрема, проект гірничого відводу у двох примірниках, складений відповідно до Додатка №2. Вказаним Додатком № 2 вимоги до проекту гірничого відводу передбачено, що до проекту додається документ про згоду землевласника або землекористувача.

Така умова є обов`язковою при видачі проекту гірничого відводу.

Відповідно до п.26 Положення, у разі незгоди з рішенням про надання гірничого відводу воно може бути оскаржено в установленому порядку.

Згідно п.29 Положення Державний контроль за наявністю у підприємств і громадян, які використовують надра, актів про надання гірничого відводу, повнотою і правильністю оформлення гірничовідводної документації, а також за додержанням вимог законодавства про надра під час виконання робіт у межах гірничого відводу проводиться згідно з порядком здійснення державного гірничого нагляду.

Суду першої інстанції не надано доказів того, що відповідач та ПрАТ «ХайдельбергЦемент Україна» намагалися отримати від власника земельних ділянок :03:001:0130, :03:001:0131 згоду взагалі.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 17 КУпН гірничим відводом є частина надр, надана користувачам для промислової розробки родовищ корисних копалин та цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин. Користування надрами за межами гірничого відводу забороняється.

Межі гірничого відводу визначаються для розробки родовищ корисних копалин - контурами їхніх запасів, оцінених ДКЗ, у тому числі запасів категорії С2, з урахуванням зон зсування гірських порід або розносу бортів кар`єру (п. 18 Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №59).

За змістом наведених норм площа проекції гірничого відводу може бути більшою, ніж площа ділянки надр, на яку був виданий спеціальний дозвіл на користування надрами. Межі гірничого відводу визначаються контурами тих запасів надр, які були оціненими, тоді як спеціальний дозвіл може бути виданий і на меншу площу у межах відповідних контурів родовища.

Для того щоб землі відносились до земель надр повинне бути відповідне цільове призначення землі. Так, статтею 20 Земельного кодексу України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії та зміна цільового призначення земель здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Земельні ділянки, що відводяться для потреб надрокористування належать до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення або повинні бути переведені у зазначену категорію в порядку зміни цільового призначення.

Докази щодо зміни цільового призначення земельних ділянок відсутні.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

При цьому передумовою та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові № 477/2330/18 від 14 грудня 2022року, втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07).

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі № 628/1475/19 (провадження № 61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Земля є унікальним обмеженим природним та базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України).

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Отже, позивач, будучи власником земельних ділянок, може вимагати усунення порушення її права на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини.

На підставі зазначеного вище, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Вимоги апелянта про зміну мотивувальної частини оскаржуваного рішення, виклавши його мотивувальну частину в новій редакції, з урахуванням даної апеляційної скарги та нових обставин, які будуть встановлені в процесі апеляційного розгляду є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, дослідивши належним чином докази у справі, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, які заявлені позиваем в повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для зміни мотивувальної частини законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста