Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/3278/24

Номер провадження: 2/511/79/25

12 червня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Гринчак С. І.,

секретаря судового засідання Полихи Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком та вселення,

встановив:

Короткий зміст позовної заяви.

У серпні 2024 року представник позивача-адвокат Трусов А.С., який діяв на підставі ордера серії ВН № 1400681 від 21.08.2024 року, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її вселення до вказаного будинку та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні зазначеним житловим будинком, та передати комплект ключів від вказаного будинку.

Вимоги мотивував тим, що з 23.10.1987 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.09.2024 року. В період шлюбу, сторони 20.12.2018 року придбали житловий будинок, загальною площею 78 кв.м, житловою площею 47,7 кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою. З березня 2024 року відповідач вчиняв сварки, висловлюватися на адресу позивача нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим постійно завдавав останній психологічного тиску, а в подальшому взагалі вигнав її з будинку без речей. З квітня 2024 року ОСОБА_1 вимушена проживати у доньки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . Неодноразово позивач намагалась повернутись до свого житла, проте відповідач змінив замки від вхідної двері до вищевказаного будинку. У зв`язку з неможливістю потрапити до будинку та вчиненням перешкод у користуванні майном чоловіком, 19.05.2024, 09.07.2024 та 10.07.2024 позивач зверталася до поліції через оператора «102».За вказаних підстав позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.09.2024 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, так як справа розглядається в загальному порядку. ( а.с.35)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.( а.с.52)

Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Шарандак А.А., який діяв на підставі ордера серії ВН № 1378160 від 18.06.2024 року, в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. ( а.с.105-106)

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Теренчук Є.М., який діяв на підставі ордера серії ВН № 1462263 від 21.01.2025 року в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представником відповідача адвокатом Теренчуком Є.М. було надана заява, в якій зазначено, що відповідач не заперечує проти визнання позовних вимог ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її вселення до вказаного будинку та передати їй комплект ключів від вказаного будинку.А вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу просили зменшити, оскільки зазначена сума не підтверджується доказами її правомірності та є необґрунтованою та просив справу розглядати у відсутності відповідача та його представника. ( а.с. 92-95)

Згідно з ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23.10.1987 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.09. 2024 року.(а.с.99-100)

В період шлюбу 20.12.2018 року сторони придбали житловий будинок, загальною площею 78 кв.м, житловою площею 47,7 кв.м (опис: "А" житловий будинок, "а" веранда, "Б" літня кухня, "В" гараж, "Г" погріб, "Д" сарай, "І" мостіння, "II" колодязь, №1-2 огорожа, ворота), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 239, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ( а.с.12-13)

Наявність житлового будинку підтверджується технічним паспортом на одноквартирного (садибного) житлового будинку.( а.с.14-16).

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.12.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя ,задоволено. Визнати, що житловий будинок загальною площею 78 кв.м, житловою площею 47,7 кв.м (опис: "А" житловий будинок, "а" веранда, "Б" літня кухня, "В" гараж, "Г" погріб, "Д" сарай, "І" мостіння, "II" колодязь, №1-2 огорожа, ворота), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 239 та земельна ділянка загальною площею 0.092 га, кадастровий номер :02:084:0005, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 . Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на частину житлового будинку, загальною площею 78 кв.м, житловою площею 47,7 кв.м, (опис: "А" житловий будинок, "а" веранда, "Б" літня кухня, "В" гараж, "Г" погріб, "Д" сарай, "І" мостіння, "II" колодязь, №1-2 огорожа, ворота), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили -13.01.2025 року.( а.с.100-102)

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 березня 2024 року по справі 511/1339/24 ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме у вчиненні насильства психологічного характеру по відношенню до позивачки ОСОБА_1 . Постанова набрала законної чинності 09.04.2024 року. ( а.с.17-19)

Як вбачається, з відповіді Головного управління національної поліції в Одеській області № 5/1-91аз від 21.08.2024 року на адвокатський запит від 19.08.2024 № 19-08/1/24, проведеною працівниками управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування перевіркою звітів інформаційного порталу Національної поліції (далі - ІПНП) встановлено, що на скорочений номер екстреного виклику поліції «102» від особи, яка називалась ОСОБА_1 надійшло 4 дзвінка з номеру телефону НОМЕР_3 .

Так, 19.05.2024 о 17:05 год. з номеру телефону НОМЕР_3 надійшло наступне повідомлення від ОСОБА_1 «за адресою: АДРЕСА_1 заявниця з метою забрати особисті речі не може потрапити до спільного з чоловіком будинку, через те, що чоловік змінив замки». Дане повідомлення оператором о 17:09 год. було зареєстровано в ІПНП і електронна картка події «102» № 132054922 в момент збереження системою автоматично була направлена відповідним працівникам поліції для організації належного реагування та за територією обслуговування до Роздільнянського районного відділу поліції ГУНІІ в Одеській області, де подія була зареєстрована в Єдиному обліку (далі ЄО) за № 2920 від 19.05.2024.

Також, з цього номеру 19.05.2024 о 17:24 год. надійшло друге повідомлення від ОСОБА_4 : «за адресою: АДРЕСА_1 , конфліктну ситуацію влагодили самостійно разом з працівниками поліції». Дане повідомлення оператором о 17:25 год, було зареєстровано в ІПНЦ, електронна картка події «102» № 132058433, яка в момент збереження системою автоматично була направлена відповідним працівникам поліції для організації, належного реагування та за територією обслуговування до Роздільнянського районного відділу поліції ГУНПІ в Одеській області, де подія була приєднана до ЄО № 2920 від 19.05.2024.(а.с.40)

Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.

Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права, на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Таким чином для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном (постанова Верховного Суду від 19.12.2022 року в справі № 330/1569/19).

Суд, дослідивши надані по справі докази, давши оцінку обґрунтованості заявлених позовних вимог, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку з господарчими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та зазначає, що відповідач чинить їй перешкоди у користування будинком, то суд дійшов висновку, що право позивача на проживання в будинку, який належить їй на праві власності порушено.

Відповідачем та його представником не надано суду доказів на спростування доводів позивача про вчинення перешкод їй в користуванні житловим будинком, а відтак суд, зважаючи на предмет та підставу позову, вважає доведеним наявність перешкод ОСОБА_1 у користуванні спірним житловим будинком, що відповідно до вимог ст. 391 ЦК України та дає право останній вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження спірним житловим будинком шляхом вселення, а тому позов підлягає задоволенню.

Щодо стягнення процесуальних витрат по справі.

Відповідно до ч.1 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема, згідно квитанції № 1440-0979-1907-5309 від 20.08.2024 року, позивачем було сплачено 2422,40 гривень судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20519,00 грн., слід зазначити наступне.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги, представником позивача подано: договір про надання правової допомоги від 07.08.2024 року, укладений між позивачем та Адвокатським бюро «АБ Трусова Анатолія» в особі керуючого адвоката Трусова А.С., детальний опис робіт ( наданих послуг), вартість послуг -41038,00грн. ( за дві позовні заяви), квитанція до прибуткового касового ордера № 07-08/24 від 07.08.2024 року. ( а.с.59-61)

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані представником не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Оцінюючи заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді, дотримуючись принципу диспозитивності, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, обсяг наданої правової допомоги, зміст заперечень відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, а також з урахуванням складності справи, співмірності, доцільності та необхідності понесених позивачем витрат, суд дійшов висновку про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Висновки суду.

Таким чином, оцінивши надані докази у їх сукупності надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку що заявлені вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні будинком та вселення, суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, крім того з відповідача має бути стягнуто на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4,18,19,76-81,95,141,247,258-259,263-265,273,354,355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком та вселення,- задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перешкоди в користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 до вказаного будинку.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_2 не чинити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 перешкод у користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та передати комплект ключів від вказаного будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору - в розмірі 2422,40грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлений та підписаний суддею 16.06.2025 року.

Суддя С. І. Гринчак