Справа № 523/8013/25
Провадження №2/523/4359/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

за участю секретаря Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В позовних вимогах позивач посилається на те, що 02 лютого 2025 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 у позику грошові кошти в сумі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США.

Згідно домовленостей відповідач зобов`язався отримані кошти повернути в строк до 22.04.2025 р. При цьому сторони домовились, що місце виконання договору: за місцем мешкання Позикодавця за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем була складена розписка. Відповідач позичені кошти не повернув, тому позивач просить стягнути дані кошти з відповідача на його користь та судові витрати.

В судове 03.06.2025 року прибули представник позивача адвокат Мандич Л.Л. та відповідач ОСОБА_2 . Після відкриття судового засідання розпочалась повітряна тривога, у зв`язку з чим судове засідання було завершено.

У той же день через канцелярію суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про визнання позову у повному обсязі, в якій він також просить розглянути справу без його участі.

В свою чергу від представника позивача також надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що дійсно 02 лютого 2025 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 у позику грошові кошти в сумі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США.

Згідно домовленостей відповідач зобов`язався отримані кошти повернути в строк до 22.04.2025 р. При цьому сторони домовились, що місце виконання договору: за місцем мешкання Позикодавця за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем була складена розписка.

Відповідно доч.1ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14 зазначено, що "відповідно до норм ст. 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання".

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки".

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору, так і умови договору, а також засвідчуючи факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми в борг та видається боржником кредитору після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16, від 12.09.2019 у справі № 604/1038/16 та від 23.04.2020 у справі № 501/1773/16-ц, від 13.09.2023 року у справі №754/3591/21.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Верховний Суд у постановах від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, від 18 травня 2020 року у справі № 177/1659/17, від 03 червня 2020 року у справі № 461/9270/18-ц виснував, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Судом встановлено, що сторони дійсно уклали між собою договір позики, що підтверджується копією розписки 02 лютого 2025 року.

Згідно із заявою відповідача від 03.05.2025 р., останній визнав боргові зобов`язання перед позивачем, тому суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносин з договору позики.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, зокрема підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США та судові витрати: судовий збір - 2286(дві тисячі двісті вісімдесят шість) грн. 06 коп.

Керуючись ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) грошові кошті в сумі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США та судові витрати: судовий збір у розмірі 2286(дві тисячі двісті вісімдесят шість) грн. 06 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В.К. Кисельов

складено та підписано 03.06.2025 року