ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3880/25 Справа № 211/6289/24 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Кривий Рігсправа № 211/6289/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Департамент патрульної поліції в особі Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року, яке ухвалено суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 26 грудня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 07 жовтня 2023 року відносно позивачап поліцейським взводу 3 роти 1 батальйону 2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Курманаєвим О.С. було винесено постанову серії ЕАТ № 7887806 у справі про адміністративне правопорушення за порушення п. 9.2. б) ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КУпАП, внаслідок чого накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

17 жовтня 2023 року за результатами проведеної перевірки Рішенням № К-1434/41/19/1/01-2023, відповідно до п. 2 ст. 293 КУпАП, постанову серії ЕАТ №7887806 від 07 жовтня 2023 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

За результатами розгляду, постановою від 08 листопада 2023 року справу про адміністративне правопорушення стосовно громадянина ОСОБА_1 закрито.

Позивач вважає, що неправомірні дії відповідача вплинули на процес його діяльності, стан здоров`я та спричинили моральні страждання. Позивач постійно перебував у роздратованому стані, погано спав. Моральну шкоду позивач оцінює у 23 527 грн., яку просив стягнути з Державного бюджету України, завдану незаконними діями поліцейського взводу 3 роти 1 батальйону 2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області сержанта поліції Курманаєва О.С.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції належним чином не враховано, що неправомірними діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки він, як особа з третьою групою інвалідності, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення став погано себе почувати, та як наслідок викликав швидку допомогу, якою було зафіксовано гіпертонічний криз. Дії працівників патрульної поліції вплинули на процес його діяльності та стан здоров`я.

Апелянт зауважує на тому, що з моменту винесення постанови для нього, інваліда третьої групи, розпочався затяжний, виснажливий процес оскарження постанови та захисту своїх порушених прав, що вимагало від нього багато часу, сил та коштів.

При цьому, за наслідками проведення службового розслідування сержанта поліції ОСОБА_2 , у відповідності до ч.11 ст. 19 Дисциплінарного статуту, попереджено про необхідність дотримання службової дисципліни, що підтверджує не тільки факт порушення прав позивача в незаконному притягненні до адміністративної відповідальності, а й те, що під час розгляду справи поліцейський порушив норми дисциплінарного статуту.

Апелянт вказує, що під час повторного розгляду протоколу про адміністративне правопорушення позивачу було повідомлено, що справу закрито, жодних усних зауважень чи повідомлення про звільнення від відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП він не отримував.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання відповідача, апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, як необґрунтовану.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 жовтня 2023 року поліцейським взводу 3 роти 1 батальйону 2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Курманаєвим О.С. було винесено постанову серії ЕАТ № 7887806 у справі про адміністративне правопорушення за порушення п. 9.2. б) ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КУпАП, внаслідок чого накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с. 13).

Відповідно до п. 2 ст. 293 КУпАП, рішенням № К-1434/41/19/1/01-2023 від 17 жовтня 2023 року командира Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Нікіфорова О., постанову серії ЕАТ № 7887806 від 07 жовтня 2023 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн скасовано, а справу направлено на новий розгляд (а.с.21).

08 листопада 2023 року поліцейським взводу 3 роти 1 батальйону 2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Курманаєвим О.С. винесено постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення стосовно громадянина ОСОБА_1 та правопорушника на підставі ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю дій (а.с.14).

При цьому, при повторному розгляді справи про адміністративне правопорушення 08 листопада 2023 року поліцейським Курманаєвим О. було встановлено, що ОСОБА_1 все ж таки порушив п. 9.2. б) ПДР України, але посадовою особою було взято до уваги стан здоров`я правопорушника та наявність групи інвалідності, тому, вбачаючи в діях правопорушника малозначні дії, на підставі ст. 22 КУпАП було постановлено звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності, та як наслідок - провадження у справі було закрите.

У подальшому, у встановлений законом строк, позивач не оскаржував постанову від 08 листопада 2023 року та вона набрала законної сили.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що провадження у справі було закрито не за відсутності події або складу адміністративного правопорушення, а лише через малозначність правопорушення та із встановленням наявності вини правопорушника, що в свою чергу виключає можливість застосування у вказаних правовідносинах компенсаторного механізму.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

У постанові від 22 січня 2025 року, справа № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відрізняються від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

А саме, має бути встановлено наявність правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта.

Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Підтверджуючи правові висновки, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17, від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18, від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/ Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 22 січня 2025 року, справа № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) додатково зазначає, що оформлення патрульним поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом.

Протокол про адміністративне правопорушення, який є офіційним процесуальним документом, складається уповноваженою особою у встановленій формі і повинен містити відомості, потрібні для розгляду справи по суті, зокрема зазначення характеру адміністративного правопорушення та нормативного акта, який передбачає відповідальність за таке правопорушення.

Процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які полягають у фіксації адміністративного правопорушення, можуть бути оцінені на предмет відповідності закону чи іншому нормативному акту судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки оцінка таких дій без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності сукупно з іншими доказами є неможливою.

Суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлює, зокрема, чи відповідає протокол вимогам закону, чи його складено відповідно до статті 256 КУпАП, чи достатньо матеріалів та доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності тощо.

У справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб, позивач має доводити наявність очевидних ознак протиправності чи свавільності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача.

Суд, з огляду на підстави позову, при вирішенні питання про те, чи мали дії або бездіяльність органів влади, їх посадових осіб, які становили втручання в право особи, ознаки свавільності, повинен оцінювати: чи були передбачені законом підстави (умови) для відповідних дій працівників поліції (у контексті цієї справи), чи були вони виправданими (необхідними) та пропорційними до конкретних обставин.

Втручання не буде свавільним, якщо: воно відбулося згідно із законом; воно переслідує легітимну мету і є пропорційним до цієї мети; воно є необхідним у демократичному суспільстві.

Отже при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій.

Відсутність у судовому рішенні, ухваленому за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, висновків суду про невідповідність (суперечність) дій працівників патрульної поліції вимогам закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не перешкоджає зверненню особи до суду з вимогами про відшкодування шкоди за очевидно протиправні чи навіть свавільні дії поліцейських.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.

Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.

У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції вирішив спір виходячи з того, що провадження у справі було закрито не за відсутності події або складу адміністративного правопорушення, а лише через малозначність правопорушення та із встановленням наявності вини правопорушника, що в свою чергу виключає можливість застосування у вказаних правовідносинах компенсаторного механізму.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку суд першої інстанції врахував, що у спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених статтею 1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи, 07 жовтня 2023 року поліцейським взводу 3 роти 1 батальйону 2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Курманаєвим О.С. було винесено постанову серії ЕАТ № 7887806 у справі про адміністративне правопорушення за порушення п. 9.2. б) ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КУпАП, внаслідок чого накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с. 13).

Відповідно до п. 2 ст. 293 КУпАП, рішенням № К-1434/41/19/1/01-2023 від 17 жовтня 2023 року командира Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Нікіфорова О., постанову серії ЕАТ № 7887806 від 07 жовтня 2023 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн скасовано, а справу направлено на новий розгляд (а.с.21).

08 листопада 2023 року поліцейським взводу 3 роти 1 батальйону 2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Курманаєвим О.С. винесено постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення стосовно громадянина ОСОБА_1 та правопорушника на підставі ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю дій (а.с.14).

При цьому, при повторному розгляді справи про адміністративне правопорушення 08 листопада 2023 року поліцейським Курманаєвим О. було встановлено, що ОСОБА_1 все ж таки порушив п. 9.2. б) ПДР України, але посадовою особою було взято до уваги стан здоров`я правопорушника та наявність групи інвалідності, тому, вбачаючи в діях правопорушника малозначні дії, на підставі ст. 22 КУпАП було постановлено звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності, та як наслідок - провадження у справі було закрите.

У подальшому, у встановлений законом строк, позивач не оскаржував постанову від 08 листопада 2023 року та вона набрала законної сили.

Оскільки матеріалами справи не встановлено неправомірності у діях працівників патрульної поліції під час складання стосовно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, то немає підстав для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди.

Даний висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що у спірних правовідносинах закриття справи про адміністративне правопорушення відбулося через малозначність правопорушення суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у даній справі не встановлено підстав, визначених статтею 1174 ЦК України для відшкодування шкоди, а тому у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, які повторюють доводи позовної заяви, та яким судом першої інстанції вже було надано відповідну оцінку, в їх сукупності, зводяться до невірного розуміння апелянтом вимог чинного законодавства та власного його тлумачення, що не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 17 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: