справа № 462/3932/25
УХВАЛА

19 червня 2025 року суддя Залізничного районного суду міста Львова Кирилюк А. І., перевіривши матеріали заяви Львівського комунального підприємства «Левандівка» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості,

встановив:

Рух справи.

Директор ЛКП «Левандівка» Буник Т. Д. 30.05.2025 року (вх. № 11865) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із письмовою заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 3 175 грн. 29 коп. та суми сплаченого судового збору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І.

Судом у порядку ч. 5 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 02.06.2025 року направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому порядку місце проживання фізичної особи боржника.

Відповідь на вказаний запит надійшла до суду 19.06.2025 року.

Щодо можливості видачі судового наказу.

Вивчивши письмову заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, а також дослідивши відповідь на запит суду щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому порядку місце проживання фізичної особи боржника, суд дійшов висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу.

Щодо інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи боржника.

Наказне провадження це особливий спрощений вид цивільного судочинства, передбачений для розгляду справ, які не потребують повної та детальної процедури розгляду, спрямований на спрощений та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, який є судовим рішенням та одночасно виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а відповідно до п. 4 ч. 3 вказаної статті до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2011 року зазначається, що наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до п. 9 цієї ж Постанови, наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Як вбачається із матеріалів заяви про видачу судового наказу, ЛКП «Левандівка» просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 3 175 грн. 29 коп. за надані житлово-комунальні послуги за період 10.2023 року по 04.2025 рік та суми сплаченого судового збору.

Разом з цим, з наданих до заяви про видачу судового наказу документів вбачається, що ОСОБА_1 , набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 12.04.2024 року. Заявником не було надано доказів на підтвердження переходу боргових зобов`язань до ОСОБА_1 за період, коли остання не була власником майна, з огляду на зазначене заявлену суму заборгованості не можна вважати безспірною.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, вважаю, що у прийнятті заяви ЛКП «Левандівка» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості слід відмовити.

Згідно із ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. 163-165, 167 ЦПК України, суддя

постановив:

У видачі судового наказу за заявою Львівського комунального підприємства «Левандівка» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена у апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя

Оригінал ухвали.