ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/335/25 Справа № 214/8166/23 Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С.І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/8166/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Держава Україна, в особі Державної казначейської служби України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу третьої особи Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року, яке ухвалено суддею Сіденком С.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 травня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Дніпропетровська обласна прокуратура про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Позовна заява обґрунтована тим, що 04.10.2003 відносно ОСОБА_1 працівниками СУ УМВС України в Дніпропетровській області було порушено кримінальну справу № 36031101 за ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 309 КК України.

На підставі вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2005 позивача по даній справі було засуджено за ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України, строком на 5 років позбавлення волі, з конфіскацією майна та забороною права займатися в системі правоохоронних органів строком на 2 роки.

Вказаний вирок скасований ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2005. Вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції справу було направлено в прокуратуру м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для додаткового розслідування, ОСОБА_1 звільнено з-під варти з зали суду та обрано запобіжний захід підписка про невиїзд. Кримінальна справа відносно ОСОБА_1 знищена у 2010 році.

Після надходження справи на додаткове розслідування на підставі ухвали суду апеляційної інстанції, старшим слідчим прокуратури міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Голубком М. В. 13.03.2006 винесено постанову про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_1 у зв`язку із недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 309 КК України та скасовано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

Згідно витягу з інформаційно-анаклітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності», позивач «станом на 29.05.2023 незнятої чи непогашеної судимості немає та в розшуку не перебуває. Разом з тим, є особою, стосовно якої ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2005 кримінальну справу за обвинуваченням у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України, направлено в прокуратуру м. Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування, застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Інші відомості до МВС не надходили».

Таким чином, з 04.10.2003 по 13.03.2006 року ОСОБА_1 знаходився під слідством та обвинувачувався у вчиненні злочинів, що означає, що 2 роки 5 місяців та 10 днів (30 місяців) поспіль постійно принижувалась його честь, людська гідність.

Крім цього, у зв`язку з незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, ОСОБА_1 , незаконно був засуджений вироком суду до 5 років позбавлення волі та відбував покарання в установі виконання покарань з 08.02.2005 по 24.05.2005, після звільнення з-під варти знаходився на підписці про невиїзд з 24.05.2005 по 13.03.2006.

В ході проведеного досудового розслідування доказів вини позивача у вчиненні злочинів добуто слідством не було. Навпаки, було доведено ряд фальсифікацій та порушень, вчиненими працівниками міліції, з метою незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності. Через такі незаконні дії, позивач втратив роботу, і, як наслідок, постійний дохід, що негативно відобразилось як на ньому самому, так і на членах його сім`ї. Характер довгострокових незаконних дій відносно позивача, незаконне засудження, перебування в місцях позбавлення волі, підписка про невиїзд становлять підвищену суспільну небезпеку, викликали глибокі моральні довгострокові страждання через усвідомлення, що він є безвинно обвинуваченим у вчиненні злочинів та засуджено до покарання із позбавленням волі. Вказані незаконні дії призвели до обмеження конституційного права позивача на вільне пересування, вільне користування його майно, позбавило можливості реалізувати свої звички та бажання, погіршило відносини з оточуючими людьми, спричинило довгострокові моральні та фізичні страждання. Страждання проявились в душевних переживаннях та муках, занепокоєності, постійному нервуванні, соромі, приниженості, страху, відчаю, позивач відчував страх потрапити в місця позбавлення волі. Позивач був позбавлений звичайного людського спокою, стану душевної рівноваги, перебував в пригніченому стані, постійно очікуючи виклику стідчого чи чергового судового засідання.

Посилаючись на норми ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач просив суд: стягнути на його користь завдану моральну шкоду, яку оцінює в 390 000,00 грн., виходячи з розрахунку 13000,00 грн. за кожен місяць перебування під слідством чи судом (13000 х 30 місяців).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) 350000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі третя особа Дніпропетровська обласна прокуратура просить змінити рішення суду та зменшити розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначений рішенням суду розмір моральної шкоди є таким, що не ґрунтується на вимогах закону в частині розміру відшкодування, при його визначенні безпідставно завищено суму стягнення у порівнянні із розміром, визначеним у ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Так, визначаючи розмір стягнення моральної шкоди, суд повинен враховувати вимоги ч. 5, 6 ст. 4 та ст. 13 Закону та п. 9 Постанови Пленуму № 4 в частині визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її незаконного збагачення.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено у 2024 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 7 100 гривень, з 1 квітня 8 000 гривень.

Враховуючи перебування позивача під слідством та судом 13 місяців мінімальний гарантований державою розмір моральної шкоди позивача за доведеними обставинами даної справи становить 104 000,00 грн., з розрахунку мінімальної заробітної плати 8 000,00 грн за 13 місяців, й такий розмір є достатнім та справедливим у даній ситуації.

Відзив на апеляційну скаргу третьої особи Дніпропетровської обласної прокуратури не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи Дніпропетровської обласної прокуратури - Сидорову О.Р. та представника Державної казначейської служби України Тараненко М.С., які, кожна окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Домбровську Є.В., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що, згідно листа Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» № 31/5-6275 від 30.08.2023, ОСОБА_1 згідно картки Ф-1 прибув до установи 08.02.2005, на підставі вироку Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02.02.2005, засуджений за ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України строком до 5 років позбавлення волі, з конфіскацією майна та забороною права займатися в системі правоохоронних органів строком на 2 роки. Згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2005 вирок Криворізького районного суду від 02.02.2005 скасований, справу направлено в прокуратуру м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для додаткового розслідування. Запобіжний захід підписка про невиїзд. 24.05.2005 ОСОБА_1 був звільнений з зали суду, згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2005. Надати належним чином відповідні документи не має можливості, тому що термін зберігання особової справи, згідно наказу Міністерства юстиції України № 1115/5 ст. 37 п. «а», складає 5 років. Особова справа ОСОБА_1 знищена у 2010 році (т. 1 а. с. 6).

Відповідно до постанови про закриття кримінальної справи (мовою оригіналу «о прекращении уголовного дела») від 13.03.2006, складеної на підставі ст. 130, п. 2 ч. 1 ст. 213 КПК України в редакції чинній на момент її прийняття старшим слідчим прокуратури міста Кривого Рогу Голубком М. В.: 1) у зв`язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 309 КК України закрито кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 , 2) скасовано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, обрану ОСОБА_1 колегією суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області 24 травня 2005 року (т. 1 а. с. 8 - 10).

Дані обставини також підтверджені листом Криворізької південної окружної прокуратури № 04/57-79-88-23 від 28.08.2023 щодо результатів розслідування кримінальної справи № 36031101, порушеної 04.10.2003 (т. 1 а. с. 7).

Відповідно до повного витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», наданої Департаментом інформатизації ВМС України за № ВР-000951986, ОСОБА_1 , станом на 29.05.2023, незнятої чи непогашеної судимості немає та в розшуку не перебуває. Разом з тим є особою, стосовно якої ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2005 кримінальну справу за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України, направлено в прокуратуру м. Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування. Застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Інші відомості до МВС не надходили (т.1 а. с. 11).

Позивач ОСОБА_1 з 08.02.2005 по 24.05.2005 фактично перебував у місцях позбавлення волі за вироком суду, яким його засуджено до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією його майна та позбавленням права займати посади в системі правоохоронних органів строком на 2 роки.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд відносно ОСОБА_1 був скасований лише 13.03.2006 постановою старшого слідчого прокуратури із одночасним закриттям кримінальної справи відносно ОСОБА_2 , у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні інкримінованих злочинів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, виходив із того, що позивач був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, як обвинувачений у кримінальному провадженні. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, як обвинуваченого, протягом 13 місяців 6 днів, нормальний уклад життя позивача був порушений, тому на його користь підлягає стягненню моральна шкода, визначена відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у розмірі не меншому однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством, у зв`язку з чим суд визначив розмір відшкодування в сумі 350 000,00 грн., який є співмірним та достатнім для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ураховуючи викладене, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що позивач незаконно перебував під слідством 6 місяців, що є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», проводиться за рахунок коштів державного бюджету і не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач незаконно перебував під слідством з 08.02.2005 по 13.03.2006, що становить 1 рік 1 місяць 6 днів (13 місяців 6 днів), а саме під вартою з 08.02.2005 по 24.05.2005 та на підписці про невиїзд з 24.05.2005 по 13.03.2006, й вказані обставини в апеляційному порядку не опорюються та визнаються третьою особою Дніпропетровською обласною прокуратурою.

Судом вірно встановлено, що незаконним перебуванням під слідством позивачу було завдано моральної шкоди, розмір якої судом визначено у відповідності до обмежень, встановлених ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи.

Верховний Суд у постановах від 13 березня 2024 року у справі № 709/377/21, від 28 лютого 2024 року у справі № 553/32/22 та інших виснував, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 квітня 2024 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8 000,00 гривень.

Період перебування позивача під слідством і судом складає 13 місяців та 6 днів, тому розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим за 105 600,00 грн. з розрахунку мінімальної заробітної плати 8000 грн. за 13 місяців + 1600 грн. за 6 днів (0,2 місяця).

Судом першої інстанції визначений розмір компенсації моральної шкоди 350 000,00 грн. з урахуванням вимог розумності, справедливості та враховано усі матеріали справи, тривалість моральних страждань позивача, їх глибина, із урахуванням роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та практики Верховного Суду України в аналогічних спорах.

Так, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Верховний Суд у вказаній справі дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та/або приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення у справі Рисовський проти України № 29979 від 20.10.2011 року, рішення у справі Антоненков та інші проти України №14183/02 від 22.11.2005 року).

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правова позицію Верховного Суду, викладена у постанові від 15.08.2019 у справі № 823/782/16, згідно якої відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, суд першої інстанції вірно вважав, що позивачу повинна бути компенсована моральна шкода в розмірі 350 000,00 грн., й доводи апеляційної скарги третьої особи Дніпропетровської обласної прокуратури щодо невірного визначення судом розміру моральної шкоди колегією суддів відхиляються.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарги підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу третьої особи Дніпропетровської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційноому порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: