ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Ткаченко І.Ю.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

за участю секретаря: Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», про стягнення заборгованості за кредитними договорами

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К»

на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» (далі ТОВ «ФК «Брайт-К») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі АТ «Креді Агріколь Банк»), про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 14 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» був укладений кредитний договір №1/4185108, відповідно до якого (п.1.1. Кредитного договору) Банк надав, а Позичальник отримав кредитні кошти в сумі 80000 грн строком на 72 місяців з 14 вересня 2021 року по 13 вересня 2027 року. 05 серпня 2021 року між Банком та ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021. Згідно з Додатком 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2021 року, 14 лютого 2022 року відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором №1/4185108 від 14 вересня 2021 року, що був укладений між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 . Відповідно до Договору відступлення ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» набуло прав кредитора до відповідача за Кредитним договором. У зв`язку з несплатою відповідачем чергового платежу по кредиту та/або процентам за користування кредитом та/або комісії протягом більш ніж 30 днів на виконання п. 2.3.4. Правил 18 лютого 2022 року за вих. №1598 відповідачу було направлено Повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом станом на 14 лютого 2022 року. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язання по погашенню простроченої заборгованості протягом 1 календарного місяця з дати направлення Повідомлення на підставі п. 2.3.5. Правил 01 липня 2024 року за вих. № 4433 відповідачу було направлено Вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії. Зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно повернення кредиту та ігнорування вищезазначеного Повідомлення та Вимоги, вони в праві вимагати у Позичальника дострокового повернення суми боргу за неналежне виконання умов Кредитного договору в судовому порядку. На дату відступлення (14 лютого 2022 року) заборгованість за Кредитним договором становила 94400,88 грн, яка складалась з: строкова заборгованості за тілом кредиту 77181,30 грн; прострочена заборгованості за тілом кредиту 2818,70 грн; заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом 1000,58 грн; заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом 4000,30 грн; заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 1880,00 грн; прострочена заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 7520 грн. За період з 15 лютого 2022 року по 01 липня 2024 року було нараховано: проценти за користування кредитом 28564,29 грн; комісія за обслуговування кредитної заборгованості 54520 грн. За період з 15 лютого 2022 року по 01 липня 2024 року боржником добровільно платежі не сплачувались. Загальна заборгованість відповідача за Кредитним договором відповідно до розрахунків заборгованості по Кредитному договору №1/4185108 від 14 вересня 2021 року становить 177485,17грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 80000 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом 33565,17грн; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 63920 грн, тому вони просили суд ухвалити рішення, яким стягнути зазначену заборгованість та судовий збір.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2025 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Брайт-К» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відступлення права вимоги до відповідача відбулось 14 лютого 2022 року, а саме датою Реєстра прав вимоги №7, а тому у суду немає підстав вважати, що кредитний договір був укладений вже після відступлення права вимоги до відповідача за даним кредитним договором. Ними доведено як набуття права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором, так і їх право на звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» був укладений Кредитний договір №1/4185108, відповідно до умов якого Банк надав, а Позичальник отримав кредитні кошти в сумі 80000 грн строком на 72 місяців з 14 вересня 2021 року по 13 вересня 2027 року. Кредит надається Позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштiв на рахунок Позичальника № НОМЕР_1 . Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку процентну винагороду щомісячно, в розмірі 15.00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором. Комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2.35% від суми кредиту, зазначено в п. 1.1. Договору.

У вказаному договорі та у Графіку платежів, що є додатком до Договору №1/4185108, АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 узгодили суму кредиту, проценти користування кредитом, види платежів, загальну вартість кредиту.

АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало відповідачу 14 вересня 2021 року грошові кошти в розмірі 80000 грн шляхом перерахування на банківський рахунок Позичальника.

05 серпня 2021 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ТОВ «ФК «Брайт-К» укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021, за умовами якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі , що дорівнює Ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором.

Відповідно до вимог п. 3.1. вищевказаного договору, Право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з дати підписання ними відповідного Реєстру прав вимог за зразком, наведеним в Додатку № l до Договору, що становить його невід`ємну частину та складається з обов`язковим зазначенням інформації (реквізитів) за переліком, що містяться в Додатку № 4 до цього Договору та зарахування коштів у розмірі Ціни договору на рахунок Первісного кредитора, після чого Новий кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей по Кредитним договорам. Разом з Правами вимоги Новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Як убачається з матеріалів справи, Реєстр прав вимоги № 7 підписаний сторонами та скріплений печатками 14 лютого 2022 року, так як і Акт приймання-передачі до Реєстру прав вимоги № 7 від 14 лютого 2022 року.

З розрахунку заборгованості убачається, що за Кредитним договором №1/4185108 від 14 вересня 2021 року, за період з 15 лютого 2022 року по 01 липня 2024 року, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 177485,17 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 80000 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 33565,17 грн; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 63920 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ФК «Брайт-К» не довело порушення його прав з боку відповідача ОСОБА_1 та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 1/4185108 від 14 вересня 2021 року, який укладений після відступлення АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» права вимоги за Кредитним договором на користь ТОВ «ФК «Брайт-К».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до договору №1/4185108 від 14 вересня 2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» зобов`язалось надати відповідачу кредит в розмірі 80000 грн строком на 72 місяці з 14 вересня 2021 року по 13 вересня 2027 року (включно) з фіксованою процентною ставкою 15,00% річних, та комісією 2,35% від суми кредиту щомісячно, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором.

Звертаючись до суду із дійсним позовом та обґрунтовуючи своє право на стягнення заборгованості по договору №1/4185108 від 14 вересня 2021 року, позивач зазначав, що набув відповідне право вимоги 05 серпня 2021 року на підставі Договору про відступлення права вимоги №2-2021 укладеним між ними та АТ «Креді Агріколь Банк».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 350 Господарського кодексу України (далі - ГК України) факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступлення права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Отже, положеннями статей 512, 1077 ЦК України проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору про відступлення права вимоги, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право на вимоги яких переходять до нового кредитора.

З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Здійснюючи аналіз наявних у справі документів, долучених позивачем до позову, колегія суддів звертає увагу, що останні не містять достатніх доказів відчуження права вимоги за кредитним договором №1/4185108 від 14 вересня 2021 року АТ «Креді Агріколь Банк» на користь позивача.

Так, згідно наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що спірний кредитний договір було укладено між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 саме 14 вересня 2021 року.

В той же час, обґрунтовуючи право вимоги за спірним кредитним договором набутим від АТ «Креді Агріколь Банк» позивач посилається на договір факторингу №2-2021 від 05 серпня 2021 року, який було укладено до укладення кредитного договору АТ «Креді Агріколь Банк» із відповідачем. Тобто відповідна вимога не могла бути відчужена за договором факторингу до моменту укладення кредитного договору із відповідачем.

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

У зв`язку із чим вимоги ТОВ «ФК «Брайт-К» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1/4185108 від 14 вересня 2021 року не можуть бути задоволені.

Посилання апеляційної скарги позивача на те, що право вимоги до відповідача вони набули на підставі Реєстру прав вимоги №7 від 14 лютого 2022 року, що був укладений після укладення кредитного договору первісного кредитора з відповідачем, колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки Реєстр прав вимоги №7 від 14 лютого 2022 року є Додатком №1 до Договору про відступлення прав вимоги №2-2021 від 05 серпня 2021 року, що ніяк не спростовує того факту, що відступлення права вимоги до відповідача відбулось до укладання з відповідачем кредитного договору №1/4185108 від 14 вересня 2021 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тож, ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю«Фінансова компанія «Брайт-К» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини проголошені 11 червня 2025 року.

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Судді: