Провадження № 22-ц/802/632/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Здрилюк О. І., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості безпідставно привласненого домашнього кота за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що у 2021 році вона та її чоловік ОСОБА_3 , який з 15 листопада 2023 року вважається зниклим безвісти в зоні бойових дій, придбали для свого малолітнього сина ОСОБА_4 домашнього кота породи «сфінкс», вартістю 18 000 грн. Власником тварини згідно з паспортним документом є її чоловік. З того часу кошеня постійно проживало за адресою: АДРЕСА_1 , мало ошийник та лише в поодиноких випадках його вигулювали на подвір`ї.

Позивач зазначала, що 13 липня 2024 року скориставшись відчиненими у помешканні дверима, кіт самовільно залишив квартиру. Подальші пошуки тварини виявилися безрезультатними. Разом з тим, як було з`ясовано того ж дня, кошеня було знайдено та передано ОСОБА_2 на перетримку. Подальші її вимоги про повернення тварини, адресовані відповідачу, виявилися безрезультатними. Остання своїми діями фактично привласнила кота. З метою відібрання тварини у ОСОБА_2 вона звернулася до правоохоронних органів. Однак, органами Національної поліції України в ході розгляду її звернення було встановлено, що кіт породи «сфінкс» втік від відповідача в той момент, коли вона несла його для передачі.

Позивач вважає, що такими діями відповідач ОСОБА_2 , крім заподіяння майнової шкоди, завдала їй та їх спільному із ОСОБА_3 сину значного стресу.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь вартість кота породи «сфінкс» у розмірі 40 000 грн як завдану майнову шкоду, а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у позові у цій справі. Суд безпідставно не визнав її власником тварини кота породи «сфінкс». Відсутність нашийника на котові з ідентифікуючими позначками, мікрочіпами чи жетона не позбавляє її права власності на кота. Суд також не звернув уваги, що згідно з ч. 2 ст. 340 ЦК України до відповідача з моменту заволодіння котом перейшов обов`язок забезпечити його належне зберігання та догляд. Також позивач всупереч ч. 1 ст. 340 ЦК України як особа, яка затримала тварину, не виконала покладеного на неї зобов`язання протягом трьох днів заявити про це органові місцевого самоврядування, який вживає заходів щодо розшуку власника. Крім того, у позиції відповідача щодо неповернення кота наявні протиріччя, що суд залишив поза своєю увагою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 18 червня 2025 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2024 року ОСОБА_2 отримала для тимчасового догляду кота, статі самець, породи метис, ззовні схожого на кота породи «сфінкс». Дана обставина відповідачем не заперечувалася.

Згідно з довідкою ветеринарного центру «Лапа» № 05/01/2025-1 від 05 січня 2025 року щодо знайденого відповідачем кота, 14 липня 2024 року проведено клінічне дослідження та встановлено, що тварина не мала маркувань, які б містили відомості про неї чи про її власників; особливих прикмет та інших ознак, які б дозволяли відрізнити її від інших тварин даного фенотипу також не виявлено (а.с.45).

З показань допитаної в якості свідка ОСОБА_5 слідує, що у липні 2024 року вона виявила кошеня у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , на поверсі, де вона проживає. До цього, вона декілька днів поспіль чула характерний звук від кота. Як наслідок, вона сфотографувала тварину та розмістила допис про ймовірно зниклого кота спочатку у спільноті ОСББ будинку, а згодом у мережі Інтернет. На її повідомлення відгукнулася ОСОБА_2 , яка згодом приїхала та забрала кошеня на перетримку. Номер телефону даної особи вона надала представнику позивача.

Як вбачається із довідок Луцького РУП ГУНП у Волинської області від 06 серпня 2024 року, які були складені за наслідками розгляду звернень ОСОБА_6 за № 23795 від 16 липня 2024 року та № 24799 від 23 липня 2024 року, встановлено наступне:

«16 липня 2024 року до Луцького РУП ГУНП у Волинській області надійшли заяви від ОСОБА_6 , в яких вона просить допомогти розібратись у ситуації, яка виникла між нею та ОСОБА_2 щодо кота породи «сфінкс». Під час проведення перевірки було опитано заявника, яка повідомила, що її син придбав кота породи «сфінкс» на ім`я « ОСОБА_7 » у 2021 році за 3 000 грн. Кіт проживав за адресою: АДРЕСА_1 , та має паспорт. 14 липня 2024 року в ранню пору доби кіт вийшов з квартири та не повернувся. Були здійснені пошукові заходи самостійно, однак, безрезультатно. Того самого дня стало відомо, що кота забрала особа на ім`я ОСОБА_8 . Зателефонувавши до неї остання повідомила, що кіт знаходиться у неї, проте, на прохання повернути кота вона повідомила, що не буде цього робити, оскільки тварина не має ідентифікуючих ознак. Також повідомила, що тварина має багато захворювань, але жодних підтверджуючих документів не надала. Допитана ОСОБА_2 повідомила, що 13 липня 2024 року побачила оголошення в соціальній мережі «Фейсбук» про те, що в районі АДРЕСА_2 бродить без нагляду кіт, порода якого потребує особливого догляду, у пригніченому стані. Приїхавши за вказаною адресою, вона забрала тварину з метою забезпечити їй безпечні умови і потрібне лікування. ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 20 год. 46 хв. їй зателефонувала жінка, яка назвалась власницею кота, проте, віддавати кота ОСОБА_2 відмовилась, оскільки того дня їй зателефонувало кілька осіб, які називали себе власниками кота, і жоден не міг підтвердити даного факту. Оскільки доказів власності кота вона не отримала, а стан кота, підтверджений висновком з ветеринарної клініки, дозволяв вважати, що тварина довгий час знаходилася на вулиці, повертати кота ОСОБА_2 відмовилась. В подальшому відповідач в телефонному режимі повідомила, що мала намір повернути кота ОСОБА_6 , але при перенесенні кота з квартири до ветеринарної клініки для чергового огляду у лікаря він вискочив з кошика для перенесення тварин та побіг у невідомому напрямку. Спроби знайти кота не дали результату» (а.с.92-113).

Згідно з ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про жорстоке поводження з тваринами» домашні тварини собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про жорстоке поводження з тваринами» правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Правила утримання тварин у м. Луцьку (далі Правила) затверджені рішенням Луцької міської ради від 22 грудня 2017 року № 36/13 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Правила спрямовані на забезпечення безпеки життя та здоров`я людей, укріплення моральності та гуманності суспільства, врегулювання відносин у сфері поводження з тваринами, створення сприятливих умов співіснування людей та тварин, захист від страждань і загибелі тварин внаслідок жорстокого поводження з ними, захист їх природних прав (пп. 1.1.1. п. 1.1. Правил).

Дія цих Правил поширюється на поводження з тваринами незалежно від форми власності та інших речових прав на них в м. Луцьк (пп. 1.1.3. п. 1.1. Правил).

У п. 1.2. Правил наводиться визначення термінів:

- пп. 1.2.4. домашні тварини собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною для задоволення потреб у спілкуванні, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб;

- пп. 1.2.5. безпритульні (бездоглядні) тварини покинуті, загублені, які втекли, або іншим чином залишилися поза межами свого утримання без догляду людини, домашні, сільськогосподарські, а також ті з них, що утворили напіввільні групи, здатні розмножуватися поза контролем людини;

- пп. 1.2.16. власник тварини юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, і несе відповідальність за стан тварини та її дії згідно з чинним законодавством;

- пп. 1.2.31. ідентифікація тварин біркування, чіпування, таврування тварин тощо з присвоєнням особистого ідентифікаційного коду.

Згідно з пп. 4.2.11. п. 4.2. Правил, - особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана забезпечити наявність на домашній тварині нашийника з ідентифікуючими позначками (кличка тварини, прізвище, адреса та телефон особи, яка утримує домашню тварину) або ідентифікувати у інший спосіб (транспондером (мікрочіпом), жетоном).

У свою чергу, розділом 6 Правил визначено порядок реєстрація собак, котів та інших тварин, зокрема з метою вирішення проблемних питань і конфліктних ситуацій, пов`язаних з утриманням домашніх собак та котів в м.Луцьку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що тварини, які втекли, або іншим чином залишилися поза межами свого утримання без догляду людини, вважаються безпритульними.

Отже, власник кота може підтвердити належність йому такої тварини шляхом надання відомостей про її біркування, чіпування чи таврування з присвоєнням особистого ідентифікаційного коду, наявністю нашийника з ідентифікуючими позначками та реєстраційними відомостями про таку тварину.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини 1 та 2 ст. 1166 ЦК України).

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (схожий висновок див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 у своїх вимогах посилалася на те, що утримувана ОСОБА_2 тварина кіт породи «сфінкс», є її власністю, яку відповідач фактично відібрала у неї, чим заподіяла майнову шкоду у розмірі 40 000 грн. На підтвердження вартості тварини позивач додала до позовної заяви інформаційну довідку керівника ГО «Фелінологічний центр «А-Мурчик» ОСОБА_9 від 05 листопада 2024 року відповідно до якої орієнтовна вартість кота породи «канадський сфінкс» для племінної діяльності становить 40 000 грн у Волинській області (а.с.6). Крім того, на підтвердження факту належності їй на праві власності переданого ОСОБА_2 кота, позивач посилалася на паспорт тварини, виданого на ім`я власника кота ОСОБА_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , щодо кота на кличку «Ден», ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловічої статі, породи «сфінкс» (а.с.9-10), а також на пояснення згаданого свідка ОСОБА_5 .

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції відмовляючи у позові, правильно виходив з того, що позивач не довела належними та допустимими доказами факт належності їй на праві власності кота, як і не довела належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами ту обставину, що тварина, яка тимчасово перебувала у відповідача ОСОБА_2 на перетримці, належала саме їй - ОСОБА_1 . Надані позивачем документи не підтверджують обставин, які мають значення для справи і на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а саме що утримувана ОСОБА_2 тварина належала позивачу на праві власності, а також її вартість. В утримуваної відповідачем тварини були відсутні відомості про її біркування, чіпування чи таврування з присвоєнням особистого ідентифікаційного коду, або ж з наявністю нашийника з ідентифікуючими позначками та реєстраційними відомостями про таку тварину. При цьому наданий позивачем паспорт тварини не містить будь-яких ідентифікуючих ознак тварини, у тому числі фотокартки, а тому не може бути доказом належності особі такої тварини. Як правильно зазначав суд у своїх висновках, розмір заподіяної шкоди позивачу визначався з огляду на вартість кота породи «канадський сфінкс» для племінної діяльності (чистокровна порода), при цьому як слідує із досліджених у справі матеріалів, тварина, яка тимчасово перебувала під наглядом відповідача, був кіт статі самець, породи метис, який, за своєю природою та походженням, є результатом схрещування двох або більше чистокровних представників порід або інших метисів. Позивач ОСОБА_1 також не довела наявність майнової шкоди та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та її результатом майновою шкодою. У зв`язку з цим у відповідача відсутній обов`язок доводити відсутність протиправності своєї поведінки та вини.

Зважаючи на те, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивач не довела належними, достатніми та достовірними доказами обставин щодо безпідставного привласнення належного їй домашнього кота відповідачем та завдання внаслідок цього майнової шкоди у розмірі 40 000 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові ОСОБА_1 .

Таким чином, висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом розгляду суду першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку, а тому не потребують повторної оцінки апеляційним судом.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: