11.06.25 Справа № 635/3731/24
Провадження № 2/635/1249/2025
11 червня 2025 року селище Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Савченка Д.М.
секретар судового засідання Устіч О.Л.,
учасники справи:
Представник позивача адвокат Константинова Ганна Вікторівна,
Відповідач ОСОБА_2 ,
Відповідач-ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про припинення права власності,-
Представник ОСОБА_4 адвокат Константинова Г.В. звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просить:
припинити право власності за 39/200 (тридцять дев`ять двохсотих) часток будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровано за ОСОБА_2 ;
припинити право власності за 39/200 (тридцять дев`ять двохсотих) часток будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровано за ОСОБА_3 ;
визнати за ОСОБА_1 право власності за 39/100 (тридцять дев`ять сотих) часток будинку за адресою: АДРЕСА_1 , які зареєстровані за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та в цілому визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: по АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є власником 61/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Відповідачі є власниками 39/200 часток зазначеного домоволодіння. Згідно рішення народного суду Харківського району від 13.07.1984 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про виділ частки, ОСОБА_6 виділено 61/100 частина житлового будинку. В частині житлового будинку, яка знаходиться в користуванні відповідачів ніхто не проживає і вона фактично зруйнована. В зв`язку з тим, що відповідачі на теперішній час є тільки титульними власниками нерухомого майна, так як належна їм частина будинку зруйнована, позивач позбавлений можливості припинити право власності на 39/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , шляхом подачі заяви до державного реєстру.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.06.2024 провадження у справі відкрито.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26.12.2024 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, повідомлялись своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Житловий будинок по АДРЕСА_1 було зареєстровано в цілому за ОСОБА_7 на підставі договору забудови б/н від 17.07.1938 року, посвідченого Мерефянською державною нотаріальною конторою.
В подальшому право власності перейшло до ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності р№ НОМЕР_1 від 06.06.1960 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом р№378606.06.1960 року, посвідчених Мерефянською ДНК.
До ОСОБА_3 перейшло право власності на 61/100 частини зазначеного житлового будинку на підставі договору дарування р№3960 від 23.10.1962 року, посвідченого Мерефянською ДНК, та на 39/200 на підставі свідоцтва про право на спадщину р№2094 від 05.07.1972 року посвідченого Мерефянською ДНК від ОСОБА_8 .
ОСОБА_6 купує 61/100 частину будинку у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу р№3309 від 29.09.1972 року, посвідченого Мерефянською ДНК.
ОСОБА_2 успадковує 39/200 частин після смерті матері ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину р№3967 від 15.10.1977 року, посвідченого Першою ДНК.
Викладені обставини підтверджуються інформацією Виробничого-комерційного підприємства «Служба замовника» від 23.05.2023 вих.№58.
За договором купівлі-продажу від 11.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Іващенко А.А., ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_1 придбав 56/100 часток у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 .
За договором дарування від 11.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Іващенко А.А., ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_1 5/100 часток у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно рішення ХХІV сесії Мерефянської міської ради VІІІ скликання від 30.08.2022 року вулицю Горького перейменовано в вулицю Довженка Олександра.
Таким чином позивач є власником 61/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .
39/200 частин будинку зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Згідно рішення народного суду Харківського району від 13.07.1984 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про виділ частки, ОСОБА_6 виділено 61/100 частина житлового будинку.
Згідно висновку технічного звіту про стан будівельних конструкцій та можливість експлуатації житлового будинку садибного типу літ. А-1 у домоволодінні по АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «ЕКСПЕРТ ТЕХНО ГРУП», стан основних будівельних конструкцій даної частини будинку можна вважати непридатним для нормальної експлуатації, більшості несучих конструкцій аварійним, збереження їх у стані, що має місце на теперішній час, неможливе без ризику руйнування будинку в цілому.
Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні доказів, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Відповідно ст. 28 Закону України «Про архітектурну діяльність» власники та користувачі об`єктів архітектури зобов`язані: утримувати в належному стані будинки і споруди, а так само закріплені за ними земельні ділянки, додержуватися під час експлуатації об`єкта архітектури вимог, визначених у його архітектурно-технічному паспорті, а також вимог законодавства; у разі необхідності внесення змін до об`ємно-просторових, планувальних та інших рішень об`єкта архітектури розробляти відповідну проектну документацію згідно з вимогами архітектурно-технічного паспорта об`єкта, погоджувати, затверджувати її та проводити будівельні роботи в установленому законодавством порядку;
У відповідності до вимог ст.317, 319, 391 ЦК України власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права
Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У силу положень ст. ст. 21, 24 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Згідно статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Статтею 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.
Статтею 365 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:
1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;
2) річ є неподільною;
3) спільне володіння і користування майном є неможливим;
4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
В зв`язку з тим, що відповідачі на теперішній час є тільки титульними власниками нерухомого майна, так як належна їм частина будинку зруйнована, позивач позбавлений можливості припинити право власності на 39/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , шляхом подачі заяви до державного реєстру.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Вартість часток відповідачів внесена на депозитний рахунок суду до винесення рішення по справі.
У зв`язку з тим, що відповідачі своєю власністю не користуються, участі у витратах на утримання спірного майна не приймають, частка відповідачів є незначною, оскільки основні несучі та огороджуючи конструкції частини будинку, що належить відповідачам, мають високу ступінь зносу (орієнтовно 80-90%) та знаходяться в аварійному стані, тому припинення їх права власності не завдасть істотної шкоди інтересам останнім, а тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.
Керуючись ст. 10-13, 259,263-265,268,280-283 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про припинення права власності задовольнити.
Припинити право власності за 39/200 (тридцять дев`ять двохсотих) часток будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровано за ОСОБА_2 .
Припинити право власності за 39/200 (тридцять дев`ять двохсотих) часток будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровано за ОСОБА_3 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності за 39/100 (тридцять дев`ять сотих) часток будинку за адресою: АДРЕСА_1 , які зареєстровані за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та в цілому визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: по АДРЕСА_1 .
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 16.06.2025.
Суддя Д.М. Савченко