печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Ільєвої Т.Г.,

при секретарі: Кошелюк Д.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

07 липня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_3 , в якому позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди в розмірі 116744,40 грн. (сто шістнадцять тисяч сімсот сорок чотири гривні) 40 копійок та 40 000,00 (сорок тисяч гривень) моральної шкоди.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що винним у скоєнні ДТП, внаслідок якого їй було завдано шкоди, був визнаний водій транспортного засобу, що належить відповідачу, що і послугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін.

01.12.2024 до суду надійшла заява про забезпечення позову, мотивуючи необхідністю забезпечення позовних вимог, оскільки відповідач немає наміру відшкодовувати шкоду на користь позивача.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2022 року у задоволенні заяви про забезпечення позовних вимог було відмовлено.

13 вересня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач заявляє, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки не містить жодного належного, достатнього, допустимого чи достовірного доказу на підтвердження викладених позовних вимог.

16 лютого 2023 року до суду надійшли пояснення представника позивача, в яких представник позивача просить задовольнити позовні вимоги та керуючись ст. 207 ЦПК України, надає пропозиції щодо укладання мирової угоди.

16 лютого 2023 року до суду надійшли заперечення відповідача, в яких остання просила відмовити у задоволенні позову повністю.

28 листопада 2023 року ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.

09 червня 2025 року ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів та залученні третьої особи.

В судовому представник позивача підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені у позові по суті.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог та просила відмовити.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за наявності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення.

За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судовим розглядом встановлено, що 15 березня 2021 року в місті Києві по проспекту Оболонському, 21-Б відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля VOLKSWAGEN JETTA, держ.номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем AUDI Q5, держ.номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 . Як підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія ААБ № 124490, ОСОБА_2 , рухалась заднім ходом, не впевнилась в безпечності та скоїла наїзд на припарковані автомобілі. На місце настання ДТП були викликані працівники патрульної поліції, які оформили дану пригоду та склали протокол про адміністративне правопорушення на водія ОСОБА_2 за порушення вимог ПДР України, відповідальність за яке передбачено ст. 124 КУпАП.

Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року, ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину в заподіянні даної дорожньо-транспортної пригоди визнала повністю. До ОСОБА_2 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України, докази мають бути належними, допустимими, достовірними, а їй сукупність достатньою.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В свою чергу, процесуальне законодавство визначає випадки, коли сторони звільняються від доказування обставин (фактів), на які вони посилаються, як на підставу свої правових вимог та заперечень. Тобто, ці обставини (факти) апріорі розглядаються як достовірні. Саме до такої категорії відносяться обставини, які були встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.

Так, внаслідок ДТП, винуватцем якої стала ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN JETTA» було пошкоджено транспортний засіб « AUDI Q5», що належить ОСОБА_3 , чим було завдано матеріальних збитків.

Позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до Моторного транспортного страхового бюро України, оскільки на час дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_2 не було діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів та отримав страхове відшкодування у розмірі 101 249,38 грн., що підтверджується листом про прийняте рішення.

Разом з тим, сума сплаченого страхового відшкодування, на думку позивача, не покриває розмір спричинених позивачу матеріальних збитків.

Позивач вказує, що відповідач повинен відшкодувати позивачу різницю між сумою страхового відшкодування, виплаченою МТСБУ та витратами пов`язаними з ремонтом автомобіля у розмірі 116744,40 грн. (217993,78 грн. (сума матеріальної шкоди)-101 249, 38 (сума виплачена МТСБУ на ремонт автомобіля на підставі звіту №59/М/2021 про оцінку вартості відновлювального ремонту ТЗ). Також позивачем було запропоновано укладання мирової угоди з частковою виплатою завданої матеріальної шкоди, на яку відповідач не відповів.

У судовому засіданні відповідач пояснила, що не погоджується з таким розрахунком заподіяної шкоди, проте клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи сторонами, починаючи з 2021 року, до суду не було подано.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати,пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Відповідно до п. 34.4 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до Моторного транспортного страхового бюро України та отримав страхове відшкодування у розмірі 101 249,38 грн., що підтверджується листом про прийняте рішення та Позивачем (Номер справи МТСБУ: 74990).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої став автомобіль VOLKSWAGEN JETTA, держ.номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , була спричинена шкода автомобілю AUDI Q5, держ.номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія ААБ № 124490.

05 квітня 2021 року, з метою визначення суми матеріальної шкоди заподіяної власнику автомобіля AUDI Q5, держ. номер НОМЕР_2 , був проведений огляд пошкодженого автомобіля. Огляд здійснювався на ДП «Ауді Центр Віпос». За дефектовку автомобіля після ДТП, на підставі рахунку-фактури № від 05.04.2021 року, представником власника автомобіля було сплачено кошти у розмірі 1440,00 грн.

Як підтверджується розрахунком-фактурою № від 5 квітня 2021 року між Дочірнім підприємством «АУДІ ЦЕНТР ВІПОС», вартість використаних для відновлення пошкодженого автомобіля AUDI Q5, держ.номер НОМЕР_2 деталей, комплектуючих, розхідних матеріалів та робіт становила 216 553,78 грн. (двісті шістнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім гривень 00 коп.), а всього витрат на ремонт автомобіля: 217993,78 грн. (216553,78 грн. +1440,00). Різниця суми склала 116744,40 грн.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а у відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.92р., під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на праві власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У п. 14 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013р. №4 зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Окрім того, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2019 у справі № 761/14285/16-ц, суд зазначив наступне: «Встановивши, що позивач отримала страхове відшкодування, якого не достатньо для повного відшкодування шкоди, завданої відповідачем у результаті ДТП, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що відповідач в силу статті 1194 ЦК України зобов`язана відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою, яка нею одержана від страховика».

Частинами першою, третьою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відбулось не у повному розмірі, а тому за вказаних правових норм вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача шкоди у розмірі 116744,40 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи наведене, характер та обсяг фізичних і душевних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок з дорожньо-транспортної пригоди, виходячи з засад розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про її часткове задоволення у розмірі 5000, 00 грн.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Розмір суми страхового відшкодування, наданий позивачем, відповідачем, у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, не спростований.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За вказаних обставин та відповідних норм законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Так, за правилами статті 141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 1167,45 грн. (з вимог майнового характеру) та 908,00 грн. (з вимог заподіяної моральної шкоди).

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 березня 2021 року між Адвокатським об`єднанням «Волощук та партнери» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання правничої допомоги та Додаткуву угоду № 1 від 18 березня 2021 року до договору про надання правничої допомоги, в яких позивачем та адвокатом було погоджено права та обов`язки сторін, порядок надання послуг та їх оплату.

11 червня 2025 року Позивач та адвокат підписали Акт №1 здачі-приймання фактично наданих правових послуг, в якому зафіксовано факт надання адвокатом правничої допомоги Позивачу. Згідно акту вартість послуг складає 13200,00 грн. Оплата послуг здійснена авансовим платежем 10.06.2021 року, що підтверджується випискою з банку від 25.08.2021 року.

Досліджуючи надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що пункти 2, 3, 4, 8, 9, 12, зазначені у переліку послуг за Актом №1 не відносяться до наданої професійної правничої допомоги позивачу у зв`язку з розглядом справи в суді.

Відтак, наданих доказів достатньо для встановлення розміру витрат на правничу допомогу та встановлення факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у даній справі. Вимога щодо відшкодування професійної правничої допомоги підлягає задоволенню частково в розмірі 10800 грн.

Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 11, 526, 610, 993, 1166, 1187, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відшкодування шкоди завданої у наслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 116 744,40 грн. (сто шістнадцять тисяч сімсот сорок чотири гривні) 40 коп., 5000 грн. (п`ять тисяч гривень) 00 коп. моральної шкоди та 10 800 (десять тисяч вісімсот) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1167,45 грн. (за вимогу майнового характеру) та 908,00 грн. (за вимогу заподіяної моральної шкоди).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Позивач : ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , засоби зв`язку: поштова адреса: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_4 .

Відповідач : ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , засоби зв`язку: поштова адреса, тел. НОМЕР_6 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 19 червня 2025 року.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА