Справа № 349/2072/24
Провадження № 22-ц/4808/759/25
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Рогатинського районного суду від 19 березня 2025 року під головуванням судді Рибія М.Г. у м. Рогатин,

в с т а н о в и в:

В грудні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що ОСОБА_1 11.11.2022 уклав з ТОВ «Селфі Кредит» кредитний договір. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, передбачених умовами кредитного договору.

В подальшому на підставі договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 45 040 грн, з них: 5 000,00 грн за кредитом, 40 040 грн за процентами.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 484980 від 11.11.2022 в розмірі 45 040 грн.

Рішенням Рогатинського районного суду від 19 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 5 000 грн і 268,89 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми заборгованості за процентами.

Зазначає, що між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти, які відповідач зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.

На підтвердження укладення кредитного договору представником товариства до позовної заяви було додано копії кредитного договору та графік платежів до кредитного договору, які підписані електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 , також надано копію паспорту споживчого кредиту. Апелянт вважає, що договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту було укладено з додержанням письмової форми та відповідно до вимог чинного законодавства.

Зазначає, що відповідач порушив умови договору, відповідно до яких зобов`язувався погашати кредит, проценти за користування ним на умовах та в порядку визначених договором.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми заборгованості за процентами та ухвалити постанову про задоволення позову та стягнення заборгованості за кредитним договором у справі в повному обсязі та вирішити питання судових витрат.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Сторони в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» подала апеляційному суду заяву про розгляд справи без її участі.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» надало суду в електронній формі пдв-файл договору № 484980 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» від 11.11.2022 і такий пдф-файл не є оригіналом кредитного договору, оскільки на нього не накладено електронний підпис, зокрема ОСОБА_1 . Також позивач не надав доказів досягнення між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 в письмовій формі згоди щодо розміру кредиту, його строку, розміру процентів.

У зв`язку з недосягненням в письмовій формі згоди щодо істотних умов договору, суд прийшов висновку, що такий кредитний договір між сторонами в письмовій формі не укладено.

Водночас, суд першої інстанції вказав, що довідкою ТОВ «Пейтек» від 30.10.2024 підтверджується перерахування 11.11.2022 ТОВ «Селфі Кредит» 5 000 грн на картку ОСОБА_1 і таку обставину ним не спростовано.

Враховуючий що кредитний договір між сторонами в письмовій формі не укладено, однак фактично він виконується на підставі ст. 1055 ЦК України, тому суд визнав його нікчемним.

Суд вказав про те, що визнання судом кредитного договору нікчемним не впливає на дійсність договору факторингу з огляду на презумпцію правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

У порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відповідно до вимог ст. 216 ЦК України, суд виснував про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 5 000 грн отриманих ним і не повернутих.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у позові щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсоткамиз наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до договору № 484980 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort», укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 11 листопада 2022 року було укладено договір про надання споживчого кредиту, розмір кредиту 5 000,00 грн. строком на 365 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 26 дні (а.с. 18-30).

Відповідно до п.2.1. договору № 484980, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 (а.с. 21).

Згідно договору факторингу №01022024 від 01 лютого 2024 року, укладеного між ТОВ «Селфі Кредит», з однієї сторони та ТОВ ФК «Кредит-Капітал», з другої сторони, на умовах, встановлених договором та відповідно до глави 73 ЦК України фактор набув права вимоги від клієнта та сплатив клієнту фінансування в сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та в строки, встановлені договором, а клієнт відступив (передав) факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 48-53).

Згідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01022024 від 01 лютого 2024 року, ОСОБА_1 , за кредитним договором №484980 станом на 01 лютого 2024 року не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту ТОВ «Селфі Кредит» (а.с. 53 зворот).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №484980 від 11 листопада 2022 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 01 лютого 2024 року, прострочена заборгованість відповідача складає 5 000 грн, яку позичальником не повернуто і нараховано відсотки в розмірі 40 040 грн (а.с. 34-47).

ТОВ ФК «Кредит-Капітал» 27 листопада 2024 року надіслано досудову вимогу ОСОБА_1 та надано реквізити для погашення боргу (а.с. 55).

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, як позивач так і відповідач мають право і зобов`язані довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому обставини визнані сторона не потребують доведення.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Як вбачається з матеріалів справи 11 листопада 2022 року ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту, розмір кредиту 5 000 грн. строком на 365 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 26 днів.

Вказаний кредитний договір укладений шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони товариства екранними підписом, в особистому кабінеті споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис товариства створюється на договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої шляхом товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

Відповідно до умов п. 9.8, підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що: - перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; - він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Селфі Кредит» що розміщені на Веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Підписавши кредитний договір, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «Селфі Кредит».

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до п.1.5.1 договору №484980 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShot», встановлено процентну ставку в розмірі 2,2 % в межах строку кредиту.

Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023.

Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що у період з 11 листопада 2022 року по 10 листопада 2023 року - відсотки нараховувались за процентною ставкою 2,2%, що станом на 10 листопада 2023 року становить 40 040 грн.

Позивачем обґрунтовано нараховано відсотки в погодженому сторонами розмірі, який також не виходить за граничні межі відсотків, встановлених законом на момент їх нарахування, тому вимоги ТОВ «ФК «Кредит Капітал» про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 40 040 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність в укладеному правочині погоджених сторонами умов щодо нарахування та сплати відсотків за кредитом і неправильно визнав цей правочин нікчемним. У зв`язку з наведеним, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, а рішення суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в оскаржуваній частині скасувати і ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та провести перерозподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалося, тому його слід залишити в силі.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило судовий збір у розмірі 2 442,40 грн. При подачі апеляційної скарги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило судовий збір у розмірі 3 633,60 грн. Оскільки апеляційний суд задовольнив вимоги апеляційної скарги, сплачений позивачем судовий збір слід стягнути на його користь з відповідача у розмірі 6 056 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.

Рішення Рогатинського районного суду від 19 березня 2025 року в частині відмови у позові та стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, ) заборгованість за відсотками за договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShot» №484980 від 11.11.2022 у розмірі 40 040 грн (сорок тисяч сорок гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 6 056 грн судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 18 червня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський