Справа № 212/6768/25
У Х В А Л А

16 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу, у складі: головуючого Чайкіна І.Б., розглянувши заяву адвоката Макаренка Олександра Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

встановив:

В провадження судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу Чайкіна І. Б., на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13 червня 2025 року, 16 червня 2025 року надійшла вищевказана заява.

Адвокат Макаренко Олександр Юрійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 просить суд в свої заяві

(а) накласти арешт на:

- однокімнатну квартиру розташовану на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку загальною площею (кв.м.): 37.1, житлова площа (кв.м.): 19, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110, що на підставі договору дарування, серія та номер: 480, виданий 12.04.2024, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ткаченко Лолітою Борисівною, належить на праві власності ОСОБА_3 ;

- двокімнатну квартиру розташовану на третьому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку загальною площею (кв.м.): 52.3, житлова площа (кв.м.): 28.9, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110, що на підставі договору дарування, серія та номер: 481, виданий 12.04.2024, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ткаченко Лолітою Борисівною, належить на праві власності ОСОБА_3 .

(б) Заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та встановити заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій (у тому числі реєстрації відчуження) щодо:

- однокімнатної квартири розташованої на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку загальною площею (кв.м.): 37.1, житлова площа (кв.м.): 19, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110, що на підставі договору дарування, серія та номер: 480, виданий 12.04.2024, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ткаченко Лолітою Борисівною, належить на праві власності ОСОБА_3 ;

- двокімнатної квартири розташованої на третьому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку загальною площею (кв.м.): 52.3, житлова площа (кв.м.): 28.9, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110, що на підставі договору дарування, серія та номер: 481, виданий 12.04.2024, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ткаченко Лолітою Борисівною, належить на праві власності ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви вказує, що 01 серпня 2014 року між громадянином СПОЛУЧЕНОГО КОРОЛІВСТВА ВЕЛИКОЇ БРИТАНІЇ ТА ПІВНІЧНОЇ ІРЛАНДІЇ ОСОБА_1 та громадянкою УКРАЇНИ ОСОБА_4 , було зареєстровано шлюб, який 11 квітня 2023 року рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було розірвано.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.05.2024 року вирішено питання про поділ майна подружжя, а саме: визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири, загальною площею 58,2 кв.м, житловою площею 35,6 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , поділивши таким чином спільне майно подружжя. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки Audi А6, 2016 року випуску, VIN НОМЕР_1 , у розмірі 392 303 (триста дев`яносто дві тисячі триста три) гривні 02 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки мисливського карабіну нарізного FN-15 Tactical K-223Rem, 2022 року випуску, № НОМЕР_2 , у розмірі 62 719 (шістдесят дві тисячі сімсот дев`ятнадцять) гривень. Вказане рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року набрало законної сили 25 лютого 2025 року. З метою примусового виконання рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року в справі № 212/9487/23, громадянин ОСОБА_1 звернувся до Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про виконання рішення суду в справі №212/9487/23, в якій просив, зокрема: «відкрити виконавче провадження та прийняти до виконання виконавчий лист виданий 27 березня 2025 р. в справі №212/9487/23 Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 08 квітня 2025 року державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Пушкою Інною Василівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №77749981 з виконання виконавчого листа №212/9487/23 виданого Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 466 765, 02 грн. Крім того, 08 квітня 2025 року державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пушкою Інною Василівною було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою для ОСОБА_2 було визначено суму мінімальних витрат у розмірі 369, 00 грн, та було винесено постанову про стягнення виконавчого збору, якою постановлено стягнути з ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 46 676, 50 грн.

Після відкриття виконавчого провадження № 77749981 з виконання виконавчого листа №212/9487/23 виданого Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянину ОСОБА_1 стало відомо про те, що громадянка ОСОБА_2 не має зареєстрованих за собою транспортних засобів, що підтверджується відповіддю на запит №264470038 від 22.04.2025 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, а також те, що останній офіційний дохід громадянка ОСОБА_2 , згідно відповіді на запит №266884079 від 05.05.2025 року Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до Пенсійного фонду України про фізичних осіб боржників, які отримують пенсії, розмір їх пенсій та найменування органу Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебуває боржник, та інформацію про фізичних осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно правовими договорами, про їх останнє місце роботи, отримувала у листопаді 2021 року. З огляду на зазначене, у боржника ОСОБА_2 , нібито відсутні доходи та майно на яке могло б бути звернуто стягнення в рамках виконавчого провадження №77749981, в порядку виконання судового рішення. Після відкриття виконавчого провадження №77749981, стягувачу ОСОБА_1 стало відомо, що майно, яке перебувало на праві власності у громадянки ОСОБА_2 більше їй не належить, а саме 12 квітня 2024 року, ОСОБА_2 уклала два договори дарування, якими здійснила відчуження зазначених вище квартир, на користь своєї матері ОСОБА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 06.05.2025 року: 1) однокімнатна квартира на підставі договору дарування, серія та номер: 480, виданий 12.04.2024, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ткаченко Лолітою Борисівною; 2) двокімнатна квартира - на підставі договору дарування, серія та номер: 481, виданий 12.04.2024, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ткаченко Лолітою Борисівною.

Після відчуження нерухомого майна, ОСОБА_2 на праві власності належить лише 1/2 частини трикімнатної квартири, розташованої на четвертому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку загальною площею (кв.м.): 58.2, житлова площа (кв.м.): 35.6, за адресою: АДРЕСА_3 , де проживають двоє неповнолітніх дітей, а саме спільні діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (8 років) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (6 років). Слід звернути увагу, що відчуження зазначеного вище майна, відбулося в період розгляду у Жовтневому районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, справи №212/9487/23 про поділ спільного майна подружжя.

Зазначені дії мають ознаки фіктивності, та свідчать про вчинення ОСОБА_2 фраудаторних правочинів, спрямованих на формальне вибуття майна з власності ОСОБА_2 , з метою уникнення звернення стягнення на нього в рамках виконавчого провадження, та повинні бути розцінені як порушення добросовісності поведінки сторони у виконавчому процесі.

Ураховуючи, що на момент ухвалення рішення суду від 20 травня 2024 року у справі №212/9487/23 зазначене майно перебувало у власності ОСОБА_2 , а рішенням суду з неї підлягало стягнення грошової компенсації на користь ОСОБА_1 , передача майна у дарунок саме в період судового розгляду свідчить про свідоме і умисне вчинення дій, спрямованих на ухилення від виконання майбутнього судового рішення.

Звернув увагу суду на те, що до цього часу в межах виконавчого провадження №77749981, грошових коштів з боржниці ОСОБА_2 стягнуто не було, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 коштів та майна. Крім того, відчуження зазначених вище квартир, а саме укладення договорів дарування із своєю матір`ю ОСОБА_3 , фактично зробило її неплатоспроможною.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_3 вчинили дії, з метою ухилення від виконання рішення щодо поділу майна, згідно якого з Відповідачки ОСОБА_2 на користь Позивача ОСОБА_1 підлягає стягнення грошової компенсації.

З огляду на те, що ОСОБА_2 вже вчинила фраудаторні правочини, передавши спірне майно згідно договорів дарування своїй матері ОСОБА_3 , існує реальний ризик того, що як тільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дізнаються про наявність позову про визнання цих договорів недійсними в провадженні Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , як власниця нерухомого майна може умисно вчинити додаткові реєстраційні дії, зокрема, спробувати перереєструвати право власності на нерухоме майно на іншу особу.

У зв`язку з цим, наявні всі підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке раніше належало ОСОБА_2 , а саме дві квартири, які було подаровано матері ОСОБА_2 ОСОБА_3 та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та встановити заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій (у тому числі реєстрації відчуження), з метою визнання недійсними укладених договорів дарування в подальшому позові.

За правилами частини першої статті 153 ЦПК України, дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріли справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких мотивів.

Згідно із ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2 ст. 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст. 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що ч. 3 ст. 13, ч. 3 ст. 16 ЦК України не суперечать ч. 2 ст. 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису ч. 3 ст. 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису ч. 1 ст. 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що ч. 3 ст. 13 та ч. 3 ст. 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 в справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.07.2021 в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).

Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.04.2023 в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.07.2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

У постанові Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 489/5148/18 зазначено, що правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору). При цьому та обставина, що правочин з третьою особою, якій боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №369/11268/16-ц вказала, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад підстава, передбачена ст. 228 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів заяви про забезпечення доказів та доданих до нього документів 20 травня 2024 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення в справі № 212/9487/23, яким:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири, загальною площею 58,2 кв.м, житловою площею 35,6 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , поділивши таким чином спільне майно подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки Audi А6, 2016 року випуску, VIN НОМЕР_1 , у розмірі 392 303 (триста дев`яносто дві тисячі триста три) гривні 02 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки мисливського карабіну нарізного FN-15 Tactical K-223Rem, 2022 року випуску, № НОМЕР_2 , у розмірі 62 719 (шістдесят дві тисячі сімсот дев`ятнадцять) гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору у розмірі 8743 (вісім тисяч сімсот сорок три) гривні, на проведення транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості автомобіля у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

Дніпровським апеляційним судом 25 лютого 2025 року було ухвалено постанову в справі № 212/9487/23 за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діяла адвокат Кебкало Тетяна Михайлівна на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року в цивільній справі № 212/9487/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, якою апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року без змін.

Таким чином, рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року в справі № 212/9487/23 набрало законної сили 25 лютого 2025 року.

ОСОБА_2 знала про існування вказаних рішень суду та могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення про грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки Audi А6, 2016 року випуску, VIN НОМЕР_1 , у розмірі 392 303 (триста дев`яносто дві тисячі триста три) гривні 02 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та грошову компенсацію вартості 1/2 частки мисливського карабіну нарізного FN-15 Tactical K-223Rem, 2022 року випуску, № НОМЕР_2 , у розмірі 62 719 (шістдесят дві тисячі сімсот дев`ятнадцять) гривень.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклала два договори дарування, якими здійснила відчуження зазначених вище квартир, на користь своєї матері ОСОБА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 06.05.2025 року

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, сторона позивача посилалася на те, що ефективним захистом їх прав є повернення нерухомого майна, яке є предметом оспорюваних договорів, у власність ОСОБА_2 , що надалі дозволить їм розпочати процедуру звернення стягнення на майно боржника. Такий спосіб захисту може бути ефективним лише у разі, якщо нерухоме майно не буде відчужене на користь третіх осіб, оскільки у такому випадку визнання недійсними оспорюваних договорів не забезпечить повернення нерухомого майна у володіння ОСОБА_2 ..

Суд, перевіривши такі доводи заявника, з`ясувавши співмірність виду забезпечення позову, який він просив застосувати, змісту позовних вимог, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову в цій справі може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог, тому робить висновок про задоволення заяви. При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Слід зазначити, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому накладення арешту на зазначене вище майно до ухвалення рішення у справі не порушує законні права та інтереси відповідача. Останній не позбавлений права у будь-який момент звернутися до суду за скасуванням заходів забезпечення позову та навести свої доводи з цього приводу, які будуть предметом ретельного дослідження суду.

Згідно частини першої статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись статтями 151-153, 157 ЦПК України, суд -

постановив:

заяву адвоката Макаренка Олександра Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заборони відчуження наступних об`єктів нерухомого майна:

(а) однокімнатної квартири розташовану на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку загальною площею (кв.м.): 37.1, житлова площа (кв.м.): 19, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110, що на підставі договору дарування, серія та номер: 480, виданий 12.04.2024, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ткаченко Лолітою Борисівною, належить на праві власності ОСОБА_3 ;

(б) двокімнатної квартири розташованої на третьому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку загальною площею (кв.м.): 52.3, житлова площа (кв.м.): 28.9, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110, що на підставі договору дарування, серія та номер: 481, виданий 12.04.2024, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ткаченко Лолітою Борисівною, належить на праві власності ОСОБА_3 .

Заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та встановити заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій (у тому числі реєстрації відчуження) щодо:

- однокімнатної квартири розташованої на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку загальною площею (кв.м.): 37.1, житлова площа (кв.м.): 19, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110, що на підставі договору дарування, серія та номер: 480, виданий 12.04.2024, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ткаченко Лолітою Борисівною, належить на праві власності ОСОБА_3 ;

- двокімнатної квартири розташованої на третьому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку загальною площею (кв.м.): 52.3, житлова площа (кв.м.): 28.9, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110, що на підставі договору дарування, серія та номер: 481, виданий 12.04.2024, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ткаченко Лолітою Борисівною, належить на праві власності ОСОБА_3 .

Ухвалу про забезпечення позову одночасно з направленням заявнику направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Відповідно до ч. 1ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 ;

Боржники: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Повний текст ухвали складено 16.06.2025 р.

Суддя І. Б. Чайкін