Справа № 576/2914/24
Провадження № 2/576/29/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області

суддяУсенко Л.М.
секретар судового засіданняБірюк О.І.
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу№ 576/2914/24
за позовомОСОБА_1
доОСОБА_2
простягнення грошових коштів
учасники справи та представники: позивач представник позивача відповідач ОСОБА_1 . ОСОБА_3 не з`явився

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що протягом 2022-2024 років відповідач неодноразово звертався до нього з проханням надати грошові кошти в борг, на що позивач погодився та протягом вказаного періоду часу надав останньому в борг 357 852,37 грн. шляхом перерахування коштів частинами на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 . При цьому сторони не підписували договорів, якими були визначені умови надання та повернення коштів, а підтвердженням обставин передання коштів є факт перерахування коштів з банківського рахунку позивача на банківський рахунок відповідача. Стороною позивача була надіслана вимога відповідачу повернути борг у розмірі 357 852,37 грн., а також передати йому всі доходи, які були отримані відповідачем за рахунок належних позивачу коштів в період часту з 2022 року по 2024 рік. Відповідач не повернув отримані кошти, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 433386,23 грн, з яких 357852,37 грн. сума отриманих коштів, 75533,86 грн. відсотки, які позивач просить стягнути на його користь з відповідача.

Ухвалою суду від 25 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 26 лютого 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від явку позивача та відповідача визнано обов`язковою.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про різні прични неявки неоднорозаово повідомляв в телефонному режимі, але жодного разу не надав доказів на підтвердження повідомленої інформації, своїм правом надати відзив не скористався, в інший спосіб своєї позиції щодо позовних вимог не виказав, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підставі, які викладені в позовній заяві, просив задовольнити позов, судові витрати покласти на відповідача.

Позивач позовні вимоги також підтримав, пояснив, що у 2022 році прийняв відповідача на своє підприємство на роботу трактористом. З цього часу ОСОБА_2 неодноразово звертався до нього за матеріальною допомогою через матеріальні складнощі, пов`язані з коштовним лікуванням дружини та доньки. Позивач, розуміючи складність його ситуації гроші надавав, сподіваючись, що відповідач виконає свої зобов`язання за рахунок продажу наявних у нього автомобілів та нерухомого майна, як той обіцяв. Наразі борг залишається не сплаченим, він втратив надію на повернення коштів у добровільному порядку та звернувся до суду.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив наступне.

З інформаційної довідки АТ „Ощадбанк від 06.03.2025 вбачається, що на ім`я ОСОБА_2 відкрито банківський рахунок ІВАN: НОМЕР_2 , для обслуговування якого було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с. 131).

Довідкою АТ КБ «Приватбанк» підтверджено, що у період з жовтня 2022 по серпень 2024 з платіжної картки ОСОБА_1 на платіжну картку ОСОБА_2 було здійснено наступні платежі:

20.10.2022-7537,50грн.;

01.11.2022-4401,90грн.;

06.11.2022-3015,00грн.;

16.11.2022-4522,50грн.;

24.11.2022-8040,00грн.;

05.12.2022-3497,40грн.;

15.12.2022-20100,00грн.;

31.12.2022-7035,00грн.;

24.01.2023-8040,00грн.;

21.02.2023-3316,50грн.;

27.02.2023-4020,00грн.;

27.02.2023-2311,50грн.;

04.03.2023-4987,82грн.;

25.03.2023-18090,00грн.;

21.04.2023-2412,00грн.;

01.05.2023-10050,00грн.;

02.05.2023 - 2 510,49грн.;

24.05.2023-5025,00грн.;

02.06.2023-10050,00грн.;

04.06.2023-1153,74грн.;

16.06.2023-3015,00грн.;

29.06.2023-30149,00грн.;

04.07.2023-3737,59грн.;

31.07.2023-2010,00грн.;

02.08.2023-11527,35грн.;

04.08.2023-27135,00грн.;

15.08.2023-3015,00грн.;

29.08.2023-3517,50грн.;

02.09.2023-14519,23грн.;

28.09.2023-5025,00грн.;

03.10.2023-19419,62грн.;

12.10.2023-4522,50грн.;

18.10.2023-11055,00грн.;

18.10.2023-7035,00грн.;

03.11.2023-20319,09грн.;

29.11.2023-5025,00грн.;

01.12.2023-1967,79грн.;

27.12.2023-10050,00грн.;

31.12.2022-7035,00грн.;

25.02.2024-3015,00грн.;

03.03.2024-3015,00грн.;

17.03.2024-17058,00грн.;

02.05.2024-727,00грн.;

06.05.2024-505,00грн.;

28.07.2024-2010,00грн.;

02.08.2024 року 18361,35грн.

В свою чергу інформацією, яка була витребувана судом та надана АТ «Ощадбанк» за клопотанням позивача, підтверджується зарахування вказаних коштів на рахунок відповідача.

24.09.2024 на адресу відповідача була направлена вимога ОСОБА_1 про повернення 357 855,47 грн та передання доходів, отриманих за рахунок належних ОСОБА_1 коштів, яку відповідач отримав.

Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (статті 1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (стаття 1047 ЦК України).

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3 статті 1049 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16 зроблено висновок, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини 1 статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині 2 статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Згідно зі статтями 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженим Постановою Правління НБУ 04.07.2028 № 75, визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити:

1) назву документа (форми);

2) дату складання;

3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи;

4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта;

5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку (п.п. 62, 63).

Загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Згідно із положеннями частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Крім вищевказаних доказів позивачем надані частково роздруковані скріншоти переписки сторін у месенджері Viber. Зміст переписки дає можливість дійти висновку про наявність між сторонами домовленостей про позику, відповідає поясненням позивача, які надані в судовому засіданні, а також банківським документам в частині дат та сум позики, і дає можливість встановити авторів цього листування.

Тому суд приймає скріншоти переписки сторін у месенджері Viber в якості доказу, що узгоджується з позицією ВП ВС, викладеною у п. 38 постанови по справі № 916/3027/21 від 21.06.2023.

В свою чергу відповідач своєї позиції з приводу заявленого позову не проявив, жодного доказу не надав, зазначених позивачем обставин не спростовував.

Тому суд враховує, що відповідач не виконав зобов`язання за договором позики, фактично отримані кошти не повернув, та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення позичених коштів.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем розпочалося з 14.10.2024 року, тобто після надіслання відповідачу вимоги про повернення коштів у відповідності до ст. 530 ЦК України, оскільки сторони не встановили момент виконання зобов`язання.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення інфляційних та трьох процентів річних задоволенню не підлягають.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 3 831,76 грн.

Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (357 852,37х100:433 386,23) = 82,6%), то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 3 165 грн. судових витрат по оплаті судового збору (3 831,76 х 82,6 : 100 = 3 165).

Враховуючи наведене, керуючись статтями 4, 12-13, 19, 81, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , адреса для листування: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , тел. НОМЕР_6 ) заборгованість у розмірі 357 852,37 гривень.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 165 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 17 червня 2025 року.

Суддя Л.М. Усенко