Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/1355/24
19 червня 2025 р.с-ще Доманівка
Доманівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Кащак А.Я.,
за участі: секретаря судового засідання - Куш О.П.,
представника позивача Єрохіної Т.Г. (в режимі ВКЗ),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща.Доманівка цивільну справу за позовом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» про примусове припинення права власності іноземця на земельну ділянку сільськогосподарського призначення шляхом конфіскації,
Підстава набуття у власність вищевказаної земельної ділянки є Свідоцтво про право на спадщину по закону від 17.07.2000 серія АВМ №000321 та розпорядження Доманівської районної державної адміністрації Миколаївської області від 07.05.2002 №112» Про затвердження Проекту організації земельних ділянок(паїв) та складання державних актів на право на землю громадянам України для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Козубівської сільської ради.
Вказане розпорядження стало підставою для видачі Державного акта на право приватної власності на землю громадянці України ОСОБА_2 від 03.02.2003 № 465.
В подальшому, відповідачка змінила громадянство України на громадянство росії, що відображається в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.09.2024 р. №395649739.
На даний час ОСОБА_1 без перешкод продовжує володіти спірною земельною ділянкою та отримує дохід від передачі її в оренду на території України. Однак, відповідач будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення в порушення ч. 4 ст. 81. ст. 145 ЗК України, не відчужила її, а тому позивач вважає наявними підстави для її конфіскації у власність держави.
Ухвалою Доманівського районного суду від 28.11.2024 р. відкрито провадження у справі.
Під час судового засідання представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак у поясненні щодо позову просить проводити судові засідання, а також прийняти рішення по даній справі за відсутності представника ТОВ СП «Нібулон» на розсуд суду.
Суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.
Вислухавши пояснення учасників справи, дослідив письмові докази, судом встановлено наступне.
Відповідно до розпорядження Доманівської районної державної адміністрації від 07.05.2002 №112 «Про затвердження проекту організації земельних ділянок (паїв) та складання державних актів на право на землю громадянам України для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Козубівської сільської ради, ОСОБА_1 отримала земельну ділянку площею 6,13 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Козубівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області.
За інформацією управління Державної Міграційної Служби України в Миколаївській області № 4801.3.3-8387/48.1-24 від 16.12.2024 року за даними «Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) паспортом громадянина України на території Миколаївської області не документована.
Згідно інформації Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної Міграційної Служби України №6.1-820/6-25 від 24.01.2025, відповідно даних відомчої інформаційної системи ДМС, інформацію щодо оформлення паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), не встановлено.
Також, за даними підсистеми «Облік іноземців та біженців» Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС, інформації щодо оформлення посвідок на тимчасове або постійне проживання на території України на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), не значиться.
Окрім того, за наявними обліками територіальних органів Державної міграційної служби України(крім ГУДМС України в АР Крим,УДМС України в місті Севастополь, та окремих територіальних підрозділах ГУДМС України в Донецькій області та УДМС України в Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження, і територіальних підрозділів ДМС, які знаходяться на територіях, де ведуться активні бойові дії),подання про втрату громадянства України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), територіальними органами ДМС не ініціювалися.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікованою Законом від 17.07.1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного та надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до ч. 2 цієї статті у разі: 1) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; 2) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.
Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.
Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Статтею 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватися у власність іноземцям, особам без громадянства.
Згідно ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідно до п. 1 та пп. 33, 42 п. 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015р. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. До її повноважень, в тому числі, входить організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності; подання позову про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом; інші.
Згідно ст. 148 ЗК України земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та на умовах, встановлених законом.
У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013р. у справі № 6-92 цс 13 зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції, від 11 березня 2003 року Новоселецький проти України, від 1 червня 2006 року Федоренко проти України). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності та у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 22, 81, 145 ЗК України, суд приходить до висновку, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 протягом року з часу отримання державного акту на землю повинна була відчужити вказану земельну ділянку, однак цей обов`язок не виконала. Натомість, норма п. 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, якою встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч. 4 ст. 81 ЗК України є імперативними. Отже, за відсутності факту добровільного відчуження іноземним громадянкою ОСОБА_1 по даний час земельної ділянки, право власності відповідача на них підлягає припиненню шляхом її конфіскації у власність держави. Враховуючи викладені обставини, даний позов є обґрунтованим й підлягає повному задоволенню.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 будучи громадянкою російської федерації, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужила її.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в повному обсязі.
Частиною 5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Стаття 141 ЦПК України, яка регулює розподіл судових витрат між сторонами, передбачає, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову, на відповідача.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області слід стягнути судовий збір, що був сплачений позивачем за подання позову в сумі 3292 грн. 06 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.13 Конституції України, ст.348 Цивільного кодексу України, ст. ст. 81, 145 Земельного кодексу України ст.ст. 2, 12, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд,
Позов Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» про примусове припинення права власності іноземця на земельну ділянку сільськогосподарського призначення шляхом конфіскації - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, судовий збір у розмірі 3292,06 (три тисячі двісті дев`яносто дві) гривні 06 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду у 30 денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, адреса місцезнаходження: проспект Миру, 34, м. Миколаїв, Миколаївської області, .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , національний паспорт іноземця серія та номер: НОМЕР_1 , виданий УФМС росії по м. Москва по району Головінський, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон», адреса місцезнаходження: вул.Каботажний Спуск, буд.1, м. Миколаїв, Миколаївська область, .

Повний текст рішення суду виготовлений 19 червня 2025 року

Головуючий суддя А.Я. КАЩАК