КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року

справа № 752/3888/24

провадження № 22-ц/824/2207/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач - Кредитна спілка «Либідь»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосїївського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року, постановлене під головуванням судді Хоменко В.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь» про стягнення матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 42 368,78 грн - 3 % річних, 165 075,62 грн - індекс інфляції, 393 893,91 грн - упущеної вигоди та 977 531,00 грн - компенсації завданої моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року в справі № 461/8093/18 стягнуто з КС «Либідь» на його користь 272 312,14 грн пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за січень - березень 2018 року.

04.03.2019 року вказане рішення суду набрало законної сили, а 20.03.2019 року видано виконавчий лист № 461/8093/18, який скеровано на виконання до Голосіївського районного ВДВС у м. Києві.

Позивач зазначає, що у Голосіївському районному ВДВС у м. Київ відкрито виконавче провадження № 58914345 за вказаним виконавчим листом та тривають виконавчі дії, але боржник ухиляється від виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду.

Тому, ОСОБА_1 просить стягнути з КС «Либідь» грошові кошти за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Крім того, позивач зазначає, що оскільки грошові кошти у сумі 272 312,14 грн належать останньому на праві власності відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року в справі № 461/8093/18, проте КС «Либідь» грошові кошти не повернула, у зв`язку з чим, спричинила йому майнову шкоду у виді упущеної вигоди - недоотриманих доходів, оскільки він мав реальну можливість розмістити вказану суму коштів на відкритих вкладних (депозитних) рахунках.

Також ОСОБА_1 зазначає, що необґрунтованою відмовою відповідача в поверненні грошових коштів відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року в справі № 461/8093/18, йому завдано моральної шкоди у виді страждань, принижень та зміни способу життя.

На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Кредитної спілки «Либідь» на користь ОСОБА_1 42 368,78 грн (сорок дві тисячі триста шістдесят вісім гривень 78 копійок) - 3 % річних і 165 075,62 грн (сто шістдесят п`ять тисяч сімдесят п`ять гривень 62 копійки) - індекс інфляції за несвоєчасне виконання зобов`язання.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Кредитної спілки «Либідь» в дохід держави судовий збір у сумі 2 074,45 грн (дві тисячі сімдесят чотири гривні 45 копійок).

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить в частині незадоволених позовних вимог скасувати, постановити в відповідній частині нове рішення про задоволення позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року про стягнення з Кредитної спілки «Либідь» на його користь пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відповідачем не виконане. Таким чином, необгрунтована відмова відповідача у поверненні апелянту грошових коштів відповідно до ухваленого рішення є протиправною.

Зазначає, що мав реальну можливість внести на відкриті вкладені (депозитні) рахунки грошові кошти, які належать скаржнику на праві власності, та протягом певного періоду часу, які були визначені умовами вказаних договорів, отримати дохід від розміщення цих коштів, якби право апелянта не було порушено. Розрахунок упущеної вигоди зроблений скаржником на підставі умов укладених між сторонами договорів. Апелянт не має доступу до своїх коштів, позбавлений можливості вільно ними розпоряджатися та користуватися. Такими діями відповідач втрутився у право апелянта на мирне володіння своїм майном, та позбавив можливості мирно ним володіти, користуватися та розпоряджатися на власний розсуд.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за весь час прострочення грошового зобов`язання за рішенням Галицького районного суду м.Львова.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, суд вважав, що позивачем не доведено належними доказами про те, що внаслідок виконання КС «Либідь» грошового зобов`язання за рішенням суду, останній міг би отримати дохід у розмірі 393 893,91 грн.

У зв`язку із ненаданням позивачем доказів завдання моральної шкоди, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральних збитків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року в справі № 461/8093/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за січень - березень 2018 року, в сумі 272 312,14 грн.

Відповідно до інформації про виконавче провадження від 25.01.2024 року, виконавчий лист № 461/8093/18, виданий Галицьким районним судом м. Львова 20.03.2019 року, про стягнення з КС Либідь на користь ОСОБА_1 272 312,14 грн, надійшов на виконання до Голосіївського районного ВДВС у м. Києві 16.04.2019 року.

Постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бондаренка М.В. від 17.04.2019 року на підставі виконавчого листа № 461/8093/18, виданого Галицьким районним судом м. Львова 20.03.2019 року, про стягнення з КС Либідь на користь ОСОБА_1 272 312,14 грн, відкрито виконавче провадження № 58914345.

Також судом з`ясовано, що на даний момент тривають виконавчі дії, рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року про стягнення з КС «Либідь» на користь ОСОБА_1 пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 272 312,14 грн відповідачем не виконано.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом , зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вірно вважав, що грошове зобов`язання за рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року не виконується КС «Либідь», тому позивач має право на стягнення інфляційних втрат за весь час прострочення у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Інфляційні витрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Суд вірно взято до уваги розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого індекс інфляції за період лютого 2019 року по 01.02.2024 року, становить 160,62 %.

Таким чином, інфляційні нарахування за період з лютого 2019 року по 01.02.2024 року, становлять: 272 312,14 грн (сума боргу) х 160,62 % (сукупний індекс інфляції)/100% - 272 312,14 грн (сума боргу) = 165 075,62 грн.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, позивач має право на стягнення 3 % відсотків від простроченої суми.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку 3 % річних від простроченої суми, а саме: 272 312,14 грн. (сума боргу) х 3 % річних х 1893 (кількість днів) : 365 = 42 368,78 грн 3 % річних від простроченої суми за період з 25.01.2019 року по 31.03.2024 року.

Суд вірно дійшов висновку стягнути з КС «Либідь» на користь позивача 3 % річних від простроченої суми за період з 25.01.2019 року по 31.03.2024 року в розмірі 42 368,78грн.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. п. 8,9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Отже, відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

Загальний порядок відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди викладений в ст. 22 ЦК України.

Під збитками мається на увазі вже понесені позивачем витрати, або витрати які необхідно понести позивачу для відновлення свого права.

Внаслідок необґрунтованої відмови КС «Либідь» у поверненні грошових коштів у розмірі 272 312,14 грн згідно з рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року позивач не мав можливості розмістити вказану суму коштів на відкриті вкладні (депозитні) рахунки та одержати дохід за період з 25.01.2019 року по 31.03.2024 року, в розмірі 393 893,91 грн, тому зазнав збитків у виді упущеної вигоди на вказану суму коштів.

Належними та допустимими доказами, що внаслідок виконання КС «Либідь» грошового зобов`язання за рішенням суду, останній міг би реально отримати дохід у розмірі 393 893,91 грн позивач не довів, тому висновок суду щодо відмови у позові в цій частині відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вірно встановлено судом позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням завдавання шкоди.

За змістом ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до КС «Либідь» підлягають частковому задоволенню.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: