Справа №464/5764/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Кітова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Петрушки І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Львівської міської ради (адреса: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1; ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тимків Інеси Миколаївни (адреса: 79035, м. Львів, вул. Липова Алея, 1) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тимків Інеси Миколаївни, у якому просить визначити додатковий строк для подачі ОСОБА_1 до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Львові Львівської області у віці 85 років померла мама позивача ОСОБА_2 . Після смерті матері позивача відкрилась спадщина, що складається, зокрема, із грошових коштів, що знаходяться у всіх банківських установах України на всіх розрахункових, карткових, депозитних компенсаційних рахунках. Позивач вказує, що його місце реєстрації проживання є відмінним від місця проживання спадкодавця. У визначений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про наявність заповіту на його ім`я. Також позивач не знав про наявність грошових вкладів у банках у його матері. Про наявність заповіту, на ім`я позивача йому стало відомо лише у червні 2024 року, коли він почав проводити ремонт та прибирати старі речі у квартирі, де проживала і померла його матір ОСОБА_2 , внаслідок якого і випадково знайшов примірник оригіналу заповіту, посвідченого 20.08.2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 525. Листом приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. від 15.08.2024 року позивача повідомило, що він своєчасно не подав заяву про прийняття спадщини, проживав окремо від померлої, пропущено строк для прийняття спадщини. Таким чином, позивач вважає його як спадкоємця необізнаність про існування заповіту на його ім`я - поважною причиною пропуску строку, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою Сихівського районного суду міста Львова від 04 вересня 2024 року дану справу передано за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова.

Матеріали справи надійшли до Галицького районного суду м. Львова 24 вересня 2024 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.09.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 29.10.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12.12.2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тимків Інеси Миколаївни належним чином завіреної копії спадкової справи ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

25 лютого 2025 року від представника відповідача Процик І.І. до суду надійшли письмові пояснення на позов, у яких представник відповідача просить прийняти законне рішення, та врахувати, що спір виник не з вини Львівської міської ради, а тому не стягувати з відповідача судовий збір.

Представник позивача Юхименко Г.А. подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, у якій позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача Процик І.І. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Тимків Інеса Миколаївна подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 .

Відповідно до копії заповіту посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. 20.08.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 625, ОСОБА_2 , на випадок своєї смерті, заповіла своєму сину ОСОБА_1 належні їй грошові кошти, що знаходяться у всіх банківських установах України на всіх розрахункових, карткових, депозитних, компенсаційних рахунках.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданого Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 26.11.2022 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 серпня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_2 .

Листом приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. від 15 серпня 2024 року позивачу повідомлено про те, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини та на дату смерті спадкодавця не проживав постійно зі спадкодавцем. Крім цього позивачу рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Як зазначено у постанові Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту або спадщини, тощо.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважним.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.

З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.

Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Співвідношення принципу свободи заповіту з правом особи, яка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, на визначення їй додаткового строку.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.

Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах.

Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини.

Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.

Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.

Водночас, як уже зазначалося, вирішення питання щодо прийняття чи відмови у прийнятті спадщини, за загальним правилом, є безумовним правом спадкоємця, яке він реалізовує на власний розсуд.

Тож відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не порушує принципу свободи заповіту.

На підтвердження поважності пропуску строку на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини позивачка зазначає, що йому не було відомо про наявність заповіту на його ім`я. Також позивач не знав про наявність грошових вкладів у банках у його матері. Про наявність заповіту, на ім`я позивача йому стало відомо лише у червні 2024 року, коли він почав проводити ремонт та прибирати старі речі у квартирі, де проживала і померла його матір ОСОБА_2 , внаслідок якого і випадково знайшов примірник оригіналу заповіту, посвідченого 20.08.2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 525.

У постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке:

необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;

втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;

спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;

тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження об`єктивних, непереборних і істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_2 .

Суд відхиляє посилання позивача на необізнаність про наявність заповіту на його ім`я, як поважну причину пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , оскільки, позивач є сином померлої ОСОБА_1 , тобто спадкоємцем першої черги. Відтак, незалежно від наявності заповіту на його ім`я, він у випадку, якщо бажав би прийняти спадщину після смерті матері, мав можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Проте, така заява позивачем у шестимісячний строк подана не була.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів існування об`єктивних та непереборних причин, які перешкодили йому подати заяву про прийняття спадщини після смерті матері у визначений законом строк, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської міської ради , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тимків Інеси Миколаївни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач Львівська міська рада (адреса: 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1; );

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Тимків Інеса Миколаївна (адреса: 79035, м. Львів, вул. Липова Алея, 1).

Повний текст судового рішення складено та підписано 12 червня 2025 року.

Головуючий суддя Олександр КІТОВ