Справа № 139/345/25
Провадження № 2/139/193/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року селище Муровані Курилівці

Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Ліщина Т.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (у тексті - ТОВ «Факторинг Партнерс», кредитодавець) до відповідача ОСОБА_1 (у тексті ОСОБА_1 , позичальник) про стягнення заборгованості за договором,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.03.2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 у паперовому вигляді укладено договір № 953902 про надання споживчого кредиту (у тексті - договір № 95390 від 13.03.2023 або кредитний договір, або договір), за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту - 22000 грн, строк кредиту - 731 день, з кінцевим терміном повернення - 13.03.2025.

Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти у порядку, передбаченому умовами договору.

31.01.2025 ТОВ «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Слон Кредит» уклали договір надання послуги з факторингу № 31012025, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 953902 від 13.03.2023, укладеним між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 .

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена і складає 28215,50 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 16849,80 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в розмірі 11176,43 грн і заборгованості за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги в розмірі 189,27 грн.

На підставі наведеного просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 28215,50 грн та понесені судові витрати у справі.

Ухвалою від 02.05.2025 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а. с. 44, 45). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачеві встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Позивачеві і представникові позивача копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі надіслано та доставлено 03.05.2025 в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС), що підтверджується відповідними довідками, складеними відповідальним працівником суду (а. с. 47, зворот а. с. 47).

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 02.05.2025, яка 05.05.2025 надіслана відповідачеві за його зареєстрованим місцем проживання, повернулась до суду без вручення 21.05.2025 (а. с. 48, 49).

21.05.2025 судом прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін, про що постановлено відповідну ухвалу (а. с. 50, 51). Судове засідання призначено на 18.06.2025 (зворот а. с. 50).

21.05.2025 на офіційному веб-порталі «Судова влада України» розміщено оголошення про виклик ОСОБА_1 до суду (а. с. 53).

Позивачеві і представникові позивача копію ухвали про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін від 21.05.2025 і судову повістку про виклик до суду в цивільній справі надіслано і доставлено 23.05.2025 в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС, що підтверджується відповідною довідкою, складеною відповідальним працівником суду (а. с. 54).

Копії ухвал про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 02.05.2025 і про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін від 21.05.2025, та судову повістку про виклик до суду в цивільній справі, відповідачеві надіслано 22.05.2025 і ним отримано 03.06.2025 (а. с. 55).

Позивач і представник позивача в судове засідання 18.06.2025 року не з`явилися; в абзаці 5 позовних вимог представник позивача просить суд розгляд даної справи проводити за його відсутності (а. с. 4).

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи; про причини неявки суд не повідомив; клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Відзив на позов або інші заяви по суті справи від відповідача до суду не надійшли.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 і ч. 2 ст. 191 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. Постанови Великої Палати Верховного суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20).

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при її підготовці до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи.

Згідно приписів ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним суд ухвалив проводити розгляд справи в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання.

За вказаних обставин, в силу норм ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.03.2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено письмовий договір про надання споживчого кредиту № 953902 (а. с. 6 - 9).

Згідно умов кредитного договору ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 22000 грн, строк кредиту - 731 день, з кінцевим терміном повернення 13.03.2025. Кредитні кошти позивачем перераховано на поточний рахунок відповідача. Згідно п. 1.5. договору: тип процентної ставки - фіксований; процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить - за перший день користування кредитом (включно) - 10 % в день (3650 % річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 100,00 % річних.

Згідно п. 2.1. кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): у розмірі 20000,00 грн на поточний рахунок споживача № НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ», через (транзитний рахунок) НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ», код Банку 334851; у розмірі 2000,00 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5 договору.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Слон Кредит» взяті на себе зобов`язання виконало в повному обсязі, перерахувавши відповідачеві кошти в сумі 20000 грн на його картковий рахунок, що підтверджується платіжною інструкцією № 18889 від 13.03.2023 (зворот а. с. 9).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 953902 від 13.03.2023 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Слон Кредит» становить 28026,23 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 15324,39 грн, заборгованість за відсотками за перший день користування кредитом - 1525,41 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 11176,43 грн (а. с. 10).

Зазначені кредитні зобов`язання відповідачем належним чином не виконані.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Непогашення відповідачем заборгованості перед товариством за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань.

Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 953902 від 13.03.2023 (а. с. 10)вбачається, що ОСОБА_1 здійснював платежі на користь відповідача, тобто він визнав свій обов`язок з повернення коштів, отриманих за цим договором, оскільки вживав заходи, спрямовані на його виконання.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт укладення ОСОБА_1 кредитного договору № 953902, виконаннякредитодавцем свого зобов`язання з надання грошових коштів (кредиту) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених відповідним договором, і його неналежне виконання відповідачем.

До такого висновку суд прийшов, в тому числі, враховуючи правові позиції Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зробила такий правовий висновок: «Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 526/405/13. Зокрема, у цьому судовому рішенні зазначено: «Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17, викладені у постанові від 05 червня 2018 року).»

31.01.2025 ТОВ «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Слон Кредит» уклали договір надання послуги з факторингу № 31012025, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 953902 від 13.03.2023, що укладений між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 (а. с. 12 - 18).

Відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «Слон Кредит» до договору факторингу № 31012025 від 31.01.2025 ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28026,23 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 15324,39 грн, заборгованість за процентами за перший день користування 1525,41 грн, заборгованість за нарахованими процентами з другого дня користування кредитом - 11176,43 грн (зворот а. с. 29).

Як вбачається з тексту позовної заяви (а. с. 3) та розрахунку заборгованості (а. с. 11) з моменту отримання права вимоги до відповідача фактор ТОВ «Факторинг Партнерс» здійснював нарахування процентів за 76 календарних днів з 31.01.2025 по 17.04.2025.

Однак, відповідно до умов договору надання послуги з факторингу № 31012025, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Слон Кредит» (а. с. 12 - 18), фактор одержав право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п. 1.1.). Умовами договору надання послуги з факторингу № 31012025 від 31.01.2025 ТОВ «Факторинг Партнерс» не отримало права нараховувати відсотки за договором № 953902 від 13.03.2023, укладеним між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором № 953902 від 13.03.2023 в сумі 28026,23 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 15324,39 грн, заборгованість за відсотками за перший день користування кредитом - 1525,41 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 11176,43 грн.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, а п. 3 ч. 2 цієї норми, - що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач заявив до суду позовну вимогу з ціною позову 28215 гривень 50 копійок, сплативши 2422 гривні 40 копійок судового збору (а. с. 5). Суд у цьому судовому рішенні прийшов до висновку про задоволення позову в розмірі 28026,23 гривень, що складає 99,32 % від заявленої вимоги. Тому і компенсація судових витрат, зокрема, у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору складає 99,32 % або 2405 гривні 92 копійки.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Доказами в цивільному у судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

За правилами оцінки доказів, встановленими ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Звертаючись до суду, представник позивача згідно вимог ст. 134 ЦПК України, в позовній заяві зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу та становить 13000 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року, прайс-листом АО «Лігал Ассістанс», заявкою на надання юридичної допомоги № 547 від 01.03.2025, витягом з акту № 7 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 (а. с. 29, 35, 36).

Однак при визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд бере до уваги норми ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24).

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.

Як вбачається з акта про отримання правової допомоги, послуги, які надавалися адвокатом складаються з надання усної консультації з вивченням документів і складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду.

Консультація на суму 4000 грн охоплюється послугою складення та подання до суду позовної заяви, тому не може вважатися фактично понесеними витратами як окремий вид робіт, виконаних адвокатом.

Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній малозначній справі не є співмірним з складністю справи та виконаною адвокатом роботою, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, вважає, що витрати на правничу допомогу становлять 9000 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77, 81, 89, 134, 137, 141, 263 - 265, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 533, 611, 625, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договором про споживчий кредит № 953902 від 13 березня 2023 року в розмірі 28026 (двадцять вісім тисяч двадцять шість) гривень 23 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору в розмірі 2405 (дві тисячі чотириста п`ять) гривень 92 копійки та у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Тарас ЛІЩИНА