Справа № 202/504/20
Провадження № 2/202/4/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Голєва А.А.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог (з врахуванням заяви, поданої ОСОБА_1 30.11.2021 в порядку ч. 3 ст. 49 ЦПК України) зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 . Після його смерті залишилося спадкове майно, зокрема трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , яку він отримав у спадок після смерті своєї матері та яка належала йому на підставі свідоцтва про спадщину від 03.09.2009 року, виданого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою. У 1988 році батько пішов з їх сім`ї у зв`язку з тим, що став проживати з іншою жінкою - відповідачкою у справі ОСОБА_3 , з якою зареєстрував шлюб 29 листопада 1995 року. Після цього близькі відносини вони не підтримували, але з батьком зрідка зустрічалися. Про те, що батько помер, він дізнався випадково лише за місяць після його смерті. Відповідачка не повідомила про його смерть та про день поховання. Він довго не міг знайти місце його поховання, оскільки, незважаючи на наявність місця похорону ОСОБА_6 на території Амур-Нижньодніпровського кладовища, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де були поховані його дід 26.07.1997 року, та мати його дідуся його пробабця ОСОБА_7 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та де батько бажав бути похованим, про що він неодноразово згадував під час розмов з ним, відповідачка поховала батька на іншому кладовищі міста Дніпра, без реєстрації його поховання, залишивши його могилу без догляду та встановлення пам`ятника.

09 квітня 2010 року він звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Після закінчення шестимісячного строку він зателефонував відповідачці, щоб домовитися про оформлення спадщини, оскільки всі правовстановлюючі документи знаходились у неї. Проте відповідачка у грубій формі повідомила, що він ні на що не має права, та відмовилася з ним розмовляти далі.

У зв`язку з тим, що у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, він не міг отримати свідоцтво про спадщину після смерті батька. 01 листопада 2016 року йому зателефонувала державний нотаріус Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори та повідомила, що відповідачка ОСОБА_8 звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про спадщину після смерті чоловіка та надала заповіт, згідно з яким він не є спадкоємцем. Однак, батько в розмовах обіцяв оформити все належне йому майно на нього. Проте, відповідачка надала нотаріусу заповіт, складений від імені батька, в якому було зазначено, що все належне батькові майно має в порядку спадкування отримати відповідачка у справі, а в разі її смерті - зовсім стороння для батька особа ОСОБА_4 .

Пізніше він дізнався, що відповідачка звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та надала заповіт через шість з половиною років після смерті батька лише після того, як приватний нотаріус Гула М. К., який посвідчив заповіт, пішов з життя. При огляді завіту він побачив, що як підпис у тексті завіту, виконаний від імені батька, так і повний запис його прізвища та ініціали, які повинні бути виконані батьком особисто, відрізнялися від підпису батька та його почерку.

У зв`язку із цим 11 листопада 2016 року він звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом про встановлення нікчемності заповіту, складеного від імені його батька ОСОБА_5 . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.07. 2018 року встановлено, що заповіт, складений від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гула М.К., є нікчемним правочином на підставі того, що підпис на заповіті виконано не батьком.

Оскільки за твердженням відповідачки нікого крім неї та батька у нотаріуса на годину підписання заповіту не було, а згідно з висновками експерта батько заповіт не підписував, від його імені підпис виконано іншою особою, у нього виникла обґрунтована підозра, що замість батька підпис міг бути виконаний відповідачкою ОСОБА_9 , тобто вона мала можливість позбавити його належної йому спадщини після смерті батька, та в той же час сприяти збільшенню своєї частки у спадщині та збільшенню частки у спадщині ОСОБА_4 . Заповіт збільшував частку у спадщині відповідачки у справі до 100 відсотків без будь-яких зобов`язань.

ОСОБА_10 - нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу, який посвідчував заповіді 03.07. 2004 року N? 1786 та N? 1787, власником ділянок N? НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у садівничому товаристві «Урожай» та, є сусідом по межі дачної ділянки N?5, що належала моїй бабці ОСОБА_11 - матері мого батька.

ОСОБА_5 , в тому ж садівничому товаристві «Урожай», а після її смерті перейшла в порядку спадкування його батькові ОСОБА_5 та якою подружжя ОСОБА_6 постійно користувалися. Тобто, ця обставина вказує на відсутність жодних сумнівів у тому, що ОСОБА_3 була знайома із нотаріусом Дніпропетровського міського округу Гула М.К., а фактичні обставини справи N? 202/ 7102 /16-ц взагалі дають змогу з великим ступенем вірогідності підозрювати про наявність попередньої злочинної змови між ОСОБА_3 та ОСОБА_10

Відсутність його батька, ОСОБА_5 , у таких значних моментах життя свого рідного сина, як: закінчення середньої школи, закінчення вищого навчального закладу (до речі, того ж закладу, що свого часу закінчив і сам ОСОБА_5 ), одруження, народження сина - ОСОБА_12 , внука ОСОБА_5 та відверта розмова з батьком при зустрічі, що відбулася у жовтні 2009 року, дає підстави стверджувати, що за життя на батька чинився постійний психологічний вплив з боку його другої дружини ОСОБА_13 .

Вважає, що дії відповідачки у справі, ОСОБА_14 , спрямовані на збільшення своєї частки у спадщині до 100%. Факт необізнаності ОСОБА_5 про існування заповіту, складеного від його імені ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться у причинному зв`язку із неможливістю останнього у здійсненні дій щодо внесення змін або скасування цього.

Висновок експерта № 948 від 07.08.2024 за результатами проведення судової посмертної психологічної експертизи доводить наявність психологічного впливу на ОСОБА_5 та те, що психологічний вплив був спрямований на умисне перешкоджання ОСОБА_5 на складання заповіту будь-яким стороннім іншим особам, окрім його дружини ОСОБА_3 .

Зазначав, що маючи з 03 липня 2004 року заповіт від імені, нібито ОСОБА_5 на його ім`я, відповідачка тривалий час здійснювала психологічний вплив на свого чоловіка ОСОБА_5 , метою якого була умисна перешкода у складанні спадкодавцем ОСОБА_5 заповіту на будь-яку іншу особу окрім неї, чим сприяла збільшенню своєї частки.

Просив усунути від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 .

У судовому засіданні позивач та його представник позивача підтримали, викладені в позові обставини та вимоги, просили суд задовольнити позов.

Відповідач та представник відповідача з`являлись у судові засідання, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача зазначав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт перешкоджання ОСОБА_3 померлому ОСОБА_5 скласти заповіт, або вчинити інші дії. Звертав увагу, що ОСОБА_3 перенесла інсульт, внаслідок чого отримала другу групу інвалідності. Просив визнати неналежними та недопустимими доказами: висновок № 948 від 07 серпня 2024 року та письмові пояснення свідків.

У судовому засіданні було допитано як свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які повідомляли особливості характеру померлого ОСОБА_5 , його взаємовідносини з його жінкою ОСОБА_3 та його з сином ОСОБА_1 . Також у якості свідка було допитана позивача ОСОБА_1 , який також повідомляв обставини особистого свого життя та батька, риси його характеру, та взаємовідносини його з батьком.

Також у судовому засіданні був допитаний судовий експерт ОСОБА_23 , яка підтвердила надані висновки за результатами проведення судової посмертної психологічної експертизи № 948 від 07.08.2024.

Ухвалою від Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2021 року від 20 липня 2020 року витребувано із Шостої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 255/2010, відкритої після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою від Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2021 року від 17 листопада 2020 року призначено у справі почеркознавчу експертизу.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2021 року (в порядку ст. 259 ЦПК України) закрито підготовче провадження та призначено цивільну до судового розгляду по суті.

Ухвалою від Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2021 року від 17 листопада 2020 року зобов`язано Шосту дніпровську державну нотаріальну контору надати експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз на час проведення відповідної експертизи з спадкової справи № 255/2010, відкритої після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , оригінал рукописної заяви ОСОБА_3 від 28.03.2019 року; зобов`язано Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області надати експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз на час проведення відповідної експертизи оригінал заповіту від 03 липня 2004 року, посвідчений від імені ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гула М.К. за реєстровим номером 1786; оригінал заповіту від 03 липня 2004 року, посвідчений від імені ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гула М.К.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області надати експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз на час проведення відповідної експертизи із пенсійної справи ОСОБА_3 , оригінали документів, виконаних нею в рукописній формі або документів, на яких мається її особистий підпис або рукописний напис нею свого прізвища, імені та по батькові (зокрема, заяви, бланки та інші документи); зобов`язано ОСОБА_3 надати експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз на час проведення відповідної експертизи оригінал заповіту від імені ОСОБА_3 , посвідчений 03.07.2004 року; витребувано із архіву Індустріального районного суду м. Дніпропетровська матеріали цивільної справі № 202/7102/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заповіту, в якому знаходиться оригінал заповіту від 03.07.2004 року від імені ОСОБА_5 ; умовно-вільні зразки почерку померлого ОСОБА_5 , які були витребувані судом для проведення першої судової почеркознавчої експертизи та знаходяться в спеціальному конверті; особистий рукописний підпис ОСОБА_3 , який виконано нею на декількох друкованих заявах та клопотаннях, які знаходяться в матеріалах справи.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2021 року зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2021 року поновлено провадження у справі, оскільки справу повернуто з експертної установи.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року призначено у справі судову посмертну психологічну експертизу індивідуально-психологічних особливостей особистості ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та зупинено провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2024 року поновлено провадження у справі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та його представника, допитавши свідків, дослідивши докази у справі, приходить до таких висновків.

Між ОСОБА_5 та ОСОБА_24 29 листопада 1995 року був укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної Ради народних депутатів в м. Дніпропетровську 09 липня 1996 року. Після укладання шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції.

Із заявою про прийняття спадщини 09 квітня 2010 року до нотаріуса звернувся ОСОБА_1 , син померлого ОСОБА_5 .

У матеріалах спадкової справи міститься копія заповіту, який посвідчений 03 липня 2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К., відповідно до копії якого ОСОБА_5 , усе належне йому майно заповів ОСОБА_3 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2018 року у справі № 202/7102/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Встановлено, що заповіт, складений від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений 03.07.2004 року за реєстровим номером 1789 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К., є нікчемним правочином.

Під час розгляду зазначеної справи було проведена судово-почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 5325-17/1748-18 від 04.04.2018 року підпис від імені ОСОБА_5 у заповіті, що посвідчений 03.07.2004 року за реєстровим номером 1786 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К. на спеціальному бланку серії ВВЕ №820947, виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою з ретельним наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_5 , після попереднього тренування. Рукописний запис « ОСОБА_25 » від імені ОСОБА_5 , що розміщений праворуч від підпису у заповіті, що посвідчений 03.07.2004 року за реєстровим номером 1786 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К. на спеціальному бланку серії ВВЕ № 820947, виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою з наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_5 , після попереднього тренування. Підпис від імені ОСОБА_5 , що розміщений в реєстрі нотаріальних дій за 2004 рік приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гули М.К. за номером 1786, виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою з ретельним наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_5 , після попереднього тренування. Висновок щодо до того, що підпис та рукописний запис « ОСОБА_25 » від імені ОСОБА_5 у заповіті, складеному 03.07.2004 року і посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К. за реєстровим номером 1786, який виготовлений на аркуші паперу формату А-4 та зберігається в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою з ретельним наслідуванням справжньому його почерку та підпису, з попереднім тренуванням, підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи № 1317-17 від 14.07.2017 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 202/7102/16-ц рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.07.2018 залишено без змін.

Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 202/7102/16-ц рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2018 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року без змін.

Згідно висновку експерта № 3212-21 від 29.09.2021 на поставлені судом питання: Чи виконано підпис від імені ОСОБА_5 та рукописний текст " ОСОБА_25 " після підпису в заповіті від третього липня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гула М.К. та зареєстрованому в реєстрі за N? 1786 , на спеціальному бланку (серія та номер бланку ВВЕ 820947), ОСОБА_3 чи іншою особою? Чи виконано підпис від імені ОСОБА_5 та рукописний текст " ОСОБА_25 " після підпису в заповіті від третього липня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гула М.К. та зареєстрованому в реєстрі за N? 1786 , на звичайному аркуші паперу розміром A-4 - екземплярі, який зберігається у Державному нотаріальному архіві Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , чи іншою особою?» - надати відповіді не надалось можливим, з причин, що викладені у п. 3, п. 5 дослідницької частини.

Відповідно до п. 3 дослідницької частини висновку, при порівнянні досліджуваних підписів із зразками підпису та почерку ОСОБА_26 , між ними встановлені окремі збіжні та розбіжні ознаки почерку. При оцінці результатів порівняльного дослідження встановлено, що ні збіжності, ні розбіжні ознаки не утворюють сукупності, достатньої для позитивного чи негативного висновку. Виявити більше ідентифікаційних ознак не вдалося через малий обсяг графічної інформації, що міститься в підписах обумовленого стислістю та простотою будови, а також через те, що підписи виконані з докладним наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_5 . Проте невиключна можливість, що підписи можуть бути виконані ОСОБА_3 . У зв`язку з вищевикладеним, вирішити питання не надається можливим.

Відповідно до п. 5 дослідницької частини висновку, при порівнянні даних рукописних записів із зразками почерку ОСОБА_3 , між ними встановлені окремі збіжні та розбіжні ознаками почерку, проте їх об`єм та ідентифікаційна значимість не утворюють сукупності для будь-якого (позитивного чи негативного) висновку Пояснюється це наступними причинами: відносна стислість та простота будови почерку (без елементів ускладнення), що обмежують обсяг графічної інформації, необхідної для ідентифікації виконавця; схожість рухів при виконанні деяких літер та штрихів, що характерне для почерків багатьох осіб, які мають однаковий рівень сформованості письменно-рухового навички; виконання досліджуваних рукописних записів з ретельним наслідуванням почерку ОСОБА_5 , внаслідок чого власні ознаки передбачуваного виконавця не виявилися. Проте невиключна можливість, що рукописні записи можуть бути виконані ОСОБА_9 . Ґрунтуючись на вищевикладеному вирішити питання не надається можливим.

Згідно висновку експерта № 948 від 07.08.2024 за результатами проведення судової посмертної психологічної експертизи, ОСОБА_5 були притаманні наступні індивідуально-психологічні характеристики: високий рівень стенічності, енергійності, комунікабельності. Для нього характерною була ініціативність, активність, оптимізм, життєрадісність, віра у долю, везіння, накалу почуттів від натхнення, піднесення до повного відчаю, також для нього є характерним позитивне ставлення до оточуючих, націленість на спілкування з людьми, чуйність, схильність до емпатії, щирість, сентиментальність, привітність,

Зміни проявів індивідуально-психологічних особливостей особистості ОСОБА_5 , які відбулися в періоди життя з 1995 по 2010 роки: зниження активності, тобто енергійності у справах та вчинках; підвищення реактивності, тобто інтенсивності психічних реакцій (ступінь тривожності, переживання почуття образи, приниження); підвищення рівня сензитивності, що провокувало швидкість та тривалість психічної реакції, яку неможливо пояснити адекватними та упевненими аргументами; ригідність, що виявляється в інертності установок, значними складнощами як внутрішнього, так і зовнішнього плану, що виникають при змінах умів; зміни екстравертованого типу поведінки, тобто легкості при встановленні контактів, комунікабельності, спрямованості на навколишнє, на інтровертовану поведінку - особливе ставлення до власних роздумів та переживань, що базуються на хибних посилах, складність встановлення контактів з іншими тощо.

У даних на дослідження матеріалах відстежується зміни рис характеру ОСОБА_5 , що відображають особливості його поведінки та ставлення до інших - від колективізму, доброзичливості, чуйності до індивідуалізму, безтактності, безцеремонності; від принциповості та оптимізму до без принциповості та песимізму.

У період з 1995 по 2010 роки ОСОБА_5 , перебуваючи в особливих життєвих обставинах (інсульт дружини), за об`єктивними даними міг бути підданий психологічному впливу та перебувати в незвичайному психологічному стані, що посприяло несамостійності прийняття рішення.

Зміни індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_5 вірогідні умисному перешкоджанню йому у складанні заповіту на користь будь-якої іншою особою, крім дружини є досить високою.

Імовірно, ОСОБА_5 міг бути упевненим у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах чи принаймні, не в шкоду цим інтересам, що є результатом психологічного впливу та довірливих відносин між об`єктом (дружина) та суб`єктом ( ОСОБА_5 ) цього впливу.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини другої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

З огляду на цю норму спадкоємець, маючи корисливий умисел, вчиняє дії, результатом яких є виникнення права на спадкування або збільшення його частки у спадщині. Не можуть спадкувати ні за законом, ні за заповітом особи, які перешкоджали спадкодавцеві виразити, змінити чи скасувати своє волевиявлення у заповіті, але за умови, що такі діяння сприяли виникненню права на спадкування у них або інших осіб або збільшенню їхньої частки у спадщині.

Так, у постановах Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 320/2176/17-ц та від 30 серпня 2021 року у справі № 619/1534/17, погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову про усунення особи від права на спадкування на підставі частини другої статті 1224 ЦК України у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, виснувано, що підстави для усунення спадкоємця за заповітом чи за законом від права на спадкування через умисні дії, в результаті яких збільшилася їхня частка у спадщині, можуть виникнути лише тоді, коли така особа перешкоджала спадкодавцеві виразити, змінити чи скасувати своє волевиявлення у заповіті. Виходячи з положень цієї статті, спадкоємець, маючи корисливий умисел, вчиняє дії, результатом яких є виникнення права на спадкування або збільшення його частки у спадщині. Незважаючи на те, що частина друга цієї статті прямо не вимагає підтвердження вчинення незаконних дій спадкоємця у судовому порядку, лише судове рішення може бути легітимною підставою для встановлення факту їх умисного вчинення і, як наслідок, - про усунення спадкоємця від права на спадкування.

Осіб, які усуваються від права на спадкування, називають «негідними спадкоємцями». У статті визначаються підстави та порядок усунення особи права на спадкування після конкретного спадкодавця, а не про позбавлення права бути спадкоємцем взагалі як частини цивільної правоздатності фізичної особи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2018 року встановлено, що дійсно заповіт, складений від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений 03.07.2004 року за реєстровим номером 1789 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гулою М.К., є нікчемним правочином, оскільки підпис від імені ОСОБА_5 , що розміщений в реєстрі нотаріальних дій за 2004 рік приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гули М.К. за номером 1786, виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою з ретельним наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_5 , після попереднього тренування.

Однак, зазначене вище не доводить того, що спадкодавець ОСОБА_5 мав намір скласти заповіт саме на свого сина ОСОБА_1 , проте не зробив цього завдяки умисним діям ОСОБА_3 , оскільки такі обставини справи не встановлені.

Положення частини 2 статті 1224 ЦК передбачає підставу для усунення від спадкування, якщо особа перешкоджала спадкодавцеві виразити, змінити чи скасувати своє волевиявлення у заповіті. Тобто, заповідач не може реалізувати свою волю, бо йому заважають це роботи неправомірні дії інших осіб.

Заповідач має право на свій розсуд скласти заповіт, внести в нього зміни або скасувати його (ст. 1254 ЦК України).

У матеріалах справи відсутні докази, які б беззаперечно підтверджували факт того, що відповідачка ОСОБА_3 умисно перешкоджала спадкодавцю ОСОБА_5 скласти заповіт, виразити своє волевиявлення.

Висновок експерта № 948 від 07.08.2024 містить формулювання, що у період з 1995 по 2010 роки ОСОБА_5 , перебуваючи в особливих життєвих обставинах (інсульт дружини), за об`єктивними даними міг бути підданий психологічному впливу та перебувати в незвичайному психологічному стані, що посприяло несамостійності прийняття рішення. Зміни індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_5 вірогідні умисному перешкоджанню йому у складанні заповіту на користь будь-якої іншою особою, крім дружини є досить високою. Імовірно, ОСОБА_5 міг бути упевненим у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах чи принаймні, не в шкоду цим інтересам, що є результатом психологічного впливу та довірливих відносин між об`єктом (дружина) та суб`єктом ( ОСОБА_5 ) цього впливу.

У висновку відсутні посилання на конкретні обставини, що підтверджують вчинення дій ОСОБА_3 , направлених на умисне перешкоджання ОСОБА_5 скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт. Окірм цього, експертом зроблені не категоричні висновки.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено існування обставин, передбачених ч. 2 ст. 1224 ЦК України, що є підставою для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 264, 293, 294, 315, 316, 319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г.В. Бєсєда