Справа № 350/1836/24
Провадження № 22-ц/4808/662/25
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Василишин Л.В., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Гудяк Х.М.,

з участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на заочне рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене головуючим суддею Пуликом М.В. 03 березня 2025 року, повний текст якого складений 07 березня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Рожнятівської селищної ради Калуського району, в якому просив позбавити відповідачку батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтував тим, що сторони перебували у шлюбі, в якому у них народилося троє дітей. У 2019 році відповідачка покинула сім`ю та стала проживати окремо в АДРЕСА_1 , а діти залишилися проживати з позивачем. Вказав, що мати не цікавиться життям дітей, не бере жодної участі у їх вихованні, не бачиться з ними. Рішенням Рожнятівського районного суду від 03.12.2019 року шлюб між сторонами було розірвано, сина ОСОБА_4 залишено проживати з батьком. Крім того, рішенням місцевого суду від 31.08.2020 зобов`язано відповідачку сплачувати аліменти на його користь на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час вже повнолітній, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказане рішення ОСОБА_3 не виконує. Вважає, що за останні десять років відповідачка повністю втратила інтерес до сім`ї та до дітей. Щодо сина ОСОБА_4 , то відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, її забезпечення, не цікавиться її навчанням, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Мати взагалі не спілкується із сином. Позивач забезпечує харчування, медичний догляд, лікування, виховання, культурний та духовний розвиток сина. Крім того, вказав, що відповідачка у 2020 році, перебуваючи на території Республіки Польща, народила дочку від іншого чоловіка, при цьому вказала в свідоцтві про народження його відомості як про батька. Рішенням Рожнятівського районного суду від 15.09.2021 встановлено, що позивач не є батьком дочки відповідачки, запис про нього як про батька було виключено.

Враховуючи наведене, просив ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 .

Рішенням Рожнятівського районного суду від 03 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржене рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вважає, що відповідачка самоусунулася від виховання дітей, не сплачує аліменти, свідомо протягом більше п`яти років ухиляється від виховання сина, що є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав.

На думку скаржника, суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку органу опіки та піклування та дійшов до помилкового висновку, що ОСОБА_3 не втратила інтерес до участі у вихованні дитини та має намір відновити відносини з сином. Вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, не підтверджених належними доказами. Крім того, судом не з`ясовано думку неповнолітнього ОСОБА_4 .

Також вважає, що суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду у справі № 466/9380/17 від 17.06.2021, а також Постанову Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Зауважує, що відповідачка не прибула на жодне засідання у справах щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав та не подала жодних заперечень чи пояснень. Також не з`явилася на засідання органу опіки та піклування.

Зважаючи на викладене, просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 правом на подання відзиву не скористалася, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляла, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання, призначені на 13 травня та 29 травня 2025 року, не з`явилася, хоч судові повідомлення надсилались їй на останню відому судові адресу у встановленому законом порядку завчасно та були вручені.

Судова повістка-повідомлення про судове засідання, призначене на 12.06.2025, направлена ОСОБА_3 на адресу місця її реєстрації, яка отримана згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру. Повістка повернулася з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою», що згідно положень частини 8 статті 128 ЦПК України, свідчить про належне повідомлення про дату, місце та час судового засідання.

ОСОБА_3 також повідомлено відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Отже, є правові підстави для розгляду справи за відсутності відповідачки.

Представник Служби у справах дітей Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області апеляційну скаргу вважала обґрунтованою.

Позивач та його представник у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав та попередив її про необхідність зміни свого ставлення до обов`язку по вихованню дитини.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 (а.с.15).

Рішенням Рожнятівського районного суду від 03 грудня 2019 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено проживати з батьком (а.с. 16-17).

Заочним рішенням Рожнятівського районного суду від 31 серпня 2020 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання синів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 2000 грн на кожну дитину щомісячно (а.с. 18-19).

Згідно з довідкою директора Сваричівського ліцею Рожнятівської селищної ради №102 від 15.10.2024 батько з 2019 року опікувався навчанням і вихованням сина, постійно відвідував класні та загальношкільні збори, мама не брала участі у вихованні дітей (а.с. 23).

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №350/875/20 від 28.10.2020, виданого Рожнятівським районним судом, вбачається, що станом на 01.10.2024 у відповідачки наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 116 000 (а.с. 34).

Копією акту про фактичне проживання особи підтверджено, що відповідачка ОСОБА_3 фактично проживає в АДРЕСА_1 (а.с.24).

Рішенням виконавчого комітету Рожнятівської селищної ради №204/2024 від 17.12.2024 затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

З висновку вбачається, що виконавчий комітет вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В обґрунтування зазначеного висновку уповноважений орган зазначив, що ОСОБА_3 проживає з новою сім`єю у Львівській області та виховує малолітню дитину. Відповідачка висловилася, що заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, зобов`язувалася надати письмові пояснення, однак напередодні комісії повідомила, що не приїде та пояснень ніяких надавати не буде, наступні спроби з нею зв`язатися, ОСОБА_3 ігнорувала. При спілкуванні з неповнолітнім ОСОБА_4 виявилося, що в хлопця немає номеру телефону матері, що підтверджує відсутність спілкування між ними. Хлопець пояснює, що мати не проживає з ними більше 5 років, давно не цікавиться ним та старшими братами, жодного разу до них не приїжджала, не цікавилася їхнім станом здоров`я, не підтримувала їх морально та матеріально.

Даний висновок органу опіки та піклування колегія суддів вважає належним чином мотивованим та обґрунтованим, виходячи з того, що під час підготовки висновку з батьками проводилися бесіди для з`ясування усіх обставин, при цьому встановлено, що мати дитини участі у вихованні та утриманні дитини не бере, надавати будь-які пояснення відмовилася, на засідання комісії не з`явилася.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи, дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Верховним Судом у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи встановила, що ОСОБА_3 тривалий час без поважних причин участі у вихованні сина не бере та його життям не цікавиться. Відповідачкою не заперечується той факт, що з 2019 року вона не бачиться з сином та не вчиняла будь-яких дій для реалізації своїх батьківських прав. Крім того, в ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції відповідач не навела будь-яких аргументів та не надала доказів виконання нею обов`язків щодо виховання, фінансового забезпечення неповнолітнього сина.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що відповідач ОСОБА_3 без поважних та обґрунтованих причин в повній мірі самоусунулася від належного виконання своїх батьківських обов`язків. Про вказане також свідчить наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина.

Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17, звертав увагу, що «самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи».

Також у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 Верховний Суд вказав: «… Лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факт його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. […] Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав».

З урахуванням наведених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин, саме лише заперечення відповідачки проти позбавлення її батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови у задоволенні позову.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що після розірвання шлюбу у 2019 році, ОСОБА_3 проявляла будь-який значимий інтерес до сина, цікавилася його життям та брала участь у його вихованні, що в свою чергу, підтверджує обставини свідомого ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.

Будь-яких заперечень з цього приводу відповідач до суду не надала.

Фактів створення перешкод з боку батька у здійсненні матір`ю своїх прав щодо дитини судом не встановлено. Відомості щодо звернення відповідача до органу опіки та піклування або суду, щодо встановлення порядку та способів її участі у вихованні дитини відсутні.

За встановлених обставин позбавлення відповідачки батьківських прав лише скасує правовий зв`язок між нею та її сином, а враховуючи відсутність між ними будь-яких особистих стосунків упродовж тривалого часу, не можна сказати, що воно негативно вплине на ці стосунки.

Колегія суддів керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Встановлені апеляційним судом обставини свідчать про те, що відповідачка не виявляє батьківського піклування та батьківської турботи до дитини, станом здоров`я дитини не піклується, фізичний та моральний розвиток дитини не підтримує, необхідних умов для проживання дитині не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, отже приходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав суперечитиме інтересам дитини.

Колегія суддів звертає увагу, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. До таких висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у зв`язку із невідповідністю висновків обставинам справи рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Частиною 6 статті 164 СК України передбачено, що рішення суду про позбавлення батьківський прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Як вбачається із частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви до суду першої інстанції позивачем сплачено 1211,20 грн судового збору (а.с. 8), за подання апеляційної скарги позивачем сплачено 1816,80 грн. (а.с. 116), а всього 3028 грн, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Рожнятівського районного суду від 03 березня 2025 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , жителька с. Брошнів, Калуського району, Івано-Франківської області) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211 грн 20 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1816 грн 80 коп., всього 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: Л.В. Василишин

Є.Є. Мальцева

Повне судове рішення складено 13 червня 2025 року.