Справа № 346/1626/24
Провадження № 2/346/134/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю: секретаря Насадик В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який подано в її інтересах адвокатом Потятинником Юрієм Романовичем, до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в майні спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2024 року до суду надійшов даний позов.

14.04.2025 року дана справа розподілена судді Калинюку О.П.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначає, що 20.08.2004 року сторони зареєстрували шлюб.

Згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.11.2021 року шлюб між сторонами розірвано.

Під час вказаного шлюбу, а саме 01.03.2006 року сторони придбали земельну ділянку з кадастровим номером: :01:012:0013, призначену для будівництва житлового будинку і господарських будівель, площею 0, 2067 га., яка знаходиться за адресою: с.Сопів Коломийського району Івано-Франківської області. На цій земельній ділянці сторони побудували житловий будинок АДРЕСА_1 . Правовстановлюючі документи на вказані об`єкти нерухомого майна видані на ім`я відповідача.

Представник позивачки вказує, що спірні земельна ділянка придбана, а житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами побудований під час шлюбу спільними зусиллями та за спільні кошти сторін. Тому в даному випадку діє презумпція права спільної сумісної власності. Крім того, позивачка займалась вихованням двох дітей сторін.

Тому представник позивачки просить визнати за останньою право власності на (одну другу) частку вищевказаних земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудам, а також стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору.

Представник позивачки, адвокат Потятинник Юрій Романович в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, оскільки вказані майно та земельна ділянка є спільною сумісною власністю, набутою під час шлюбу сторін.

Представник відповідача, адвокат Лейб`юк Богдан Богданович позовні вимоги н е визнав, вказавши, що позивачкою подано до суду неналежні докази, а саме звіти № SY231010-001 та SY231010-002 від 10.10.2023 року про експертну грошову оцінку вказаних земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, оскільки в цих звітах зазначається, що його замовлено відповідачем, однак, останній перебуває за кордоном та не замовляв такі звіти. Також цей представник просив покласти судові витрати по сплаті судового збору на сторони порівно.

Суд, заслухавши сторін (їх представників), перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно з рішенням вказаного суду від 15.11.2021 року, ухваленого у справі № 346/4662/21, шлюб між сторонами, який (шлюб) укладено 20.08.2004 року, розірвано та залишено проживати синів сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з позивачкою (а. с. 13, 14).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.03.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Досин Наталією Федорівною та зареєстрованого в реєстрі № 417, Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії «ІФ» № 083189, витягу з Державного реєстру правочинів № 2129845 від 01.03.2006 року, відповідач того дня придбав земельну ділянку для будівництва житлового будинку і господарських будівель, площею 0, 2067 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17-19, 25, 26).

Згідно з даними декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області 14.03.2019 року за № 74, 25.03.2008 року було розпочато, а 25.03.2010 року -завершено будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27-29).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 09.04.2019 року № 105 «Про присвоєння адресного номера житловому будинку», вищевказаному житловому будинку присвоєно адресний номер « АДРЕСА_1 (а. с. 12).

Вищевказані відомості про реєстрацію за відповідачем права власності на зазначені земельну ділянку та житловий будинок підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 164167115 від 19.04.2019 року (а. с. 10, 11).

У відповідності до копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленими ТзОВ «Інвесттехпром» 10.01.2019 року (інвентаризаційна справа № 268), дане майно складається із: житлового будинку «А», загальною площею 271, 1 кв. м., житловою площею 123 кв. м., (рік побудови 2010 ), та колодязю «№1» (а.с.33-37).

Відповідно до даних звітів про експертну грошову оцінку вказаних земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № SY231010-001 та № SY231010-002, наданого ТзОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» 10.10.2023 року, вартість зазначеної земельної ділянки становить 35 210 грн., а вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами 1 459 213 грн. (а. с. 38-69).

Отже, вказані земельна ділянка придбана відповідачем, а будинок побудовано та набуто право власності відповідачем на цей будинок під час перебування сторін у шлюбі. Тому відповідно до положень ст. 60 СК України на вказане майно поширюється презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України (далі в тексті - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 цього кодексу свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Конструкція норм статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, і один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року, винесеній у справі № 372/504/17-ц.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Зі змісту пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що стороною позивачки надано достатньо доказів, які в своїй сукупності дають змогу дійти до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Ці докази є належними, допустимими та достовірними, а їх взаємний зв`язок у сукупності є логічним та таким, що в даному випадку підтверджує презумпцію спільної сумісної власності майна подружжя, а саме спірних будинку та земельної ділянки.

Доводи представника відповідача щодо неналежності вищевказаних звітів про оцінку майна не впливають на встановлені судом обставини та не спростовують обґрунтованість позовних вимог та презумпції виникнення права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на це, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що за звернення з позовною заявою позивачкою сплачено судовий збір в загальному розмірі 5 978 грн., що стверджується квитанцією про сплату № № 1921-0982-3848-6974 від 01.04.2024 року (а. с. 7).

Отже, дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача на користь позивачки на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

На підставі наведеного, ст. ст. 3, 57, 60, 61, 70 Сімейного кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», та, керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 280-289, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Провести поділ майна колишнього подружжя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- (одну другу) частину будинковолодіння АДРЕСА_2 району Івано-Франківської області;

- (одну другу) частину земельної ділянки з кадастровим номером «:01:012:0013», призначену для будівництва житлового будинку і господарських будівель, площею 0, 2067 га., яка знаходиться за адресою: с. Сопів Коломийського району Івано-Франківської області.

Припинити право спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на вказані будинковолодіння та земельну ділянку.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 5 978 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) гривень на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.06.2025 року.

Суддя: Калинюк О. П.