Номер провадження: 22-ц/813/2355/25
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за поданням Приватного виконавця Бондарева Романа Володимировича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, та звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, на ухвалу Київського районного суду міста Одеси, постановлену під головуванням судді Бескровного Я.В. 12 вересня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Бондарев Р.В. звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами та звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, у якому просив:

1. Визначити, що частка майна боржника ОСОБА_1 у нерухомому майні: житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 285,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з приміщень: підвалу: 2 - підсобне приміщення площею 9,60 кв.м.; частина приміщення 4 - підсобне приміщення площею 10,40 кв.м.; 6 - підсобне площею 8,70 кв.м.; 1-го поверху: частина приміщення 13 - гараж площею 50,30 кв.м.; 2-го поверху та мансарди: 23 - житлова площею 16,10 кв.м.; 24 - санвузол площею 3,10 кв.м.; 25 - житлова площею 27,90 кв.м.; 26 - санвузол площею 3,0 кв.м.; 27 - житлова площею 20,70 кв.м.; 38 - коридор площею 20,80 кв.м.; 39 - житлова площею 33,30 кв.м.; 40 - санвузол площею 3,60 кв.м.; 41 - житлова 1 площею 7,80 кв.м.; 42 - санвузол площею 3,50 кв.м.; 43- житлова площею 17,70 кв.м.; 44 санвузол площею 3,60 кв.м.; 45 -житлова площею 31,90 кв.м.; 46 - санвузол площею 3,50 кв.м., яким він спільно володіє з ОСОБА_2 , складає 1/2 частки.

2. Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме 1/2 частки житлового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 285,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з приміщень: підвалу: 2 - підсобне приміщення площею 9,60 кв.м.; частина приміщення 4 підсобне приміщення площею 10,40 кв.м.; 6 - підсобне площею 8,70 кв.м.; 1-го поверху: частина приміщення 13 - гараж площею 50,30 кв.м.; 2-го поверху та мансарди: 23 - житлова площею 16,10 кв.м.; 24 - санвузол площею 3,10 кв.м.; 25 - житлова площею 27,90 кв.м.; 26 - санвузол площею 3,0 кв.м.; 27 - житлова площею 20,70 кв.м.; 38 - коридор площею 20,80 кв.м.; 39 - житлова площею 33,30 кв.м.; 40 - санвузол площею 3,60 кв.м.; 41 - житлова площею 7,80 кв.м.; 42 - санвузол площею 3,50 кв.м.; 43- житлова площею 17,70 кв.м. ; 44 санвузол площею 3,60 кв.м.; 45 -житлова площею 31,90 кв.м.; 46 - санвузол площею 3,50 кв.м., право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 .

3. Визначити, що частка майна боржника ОСОБА_1 у нерухомому майні: приміщення житлового будинку, загальною площею 98,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з приміщень: підвалу: 1- коридор площею 6,0 кв.м.; частина приміщення 4 - підсобне площею 7,50 кв.м.; 5 - коридор площею 4, 30 кв.м.; 8 басейн площею 21,40 кв.м.; 9 - душова площею 2,60 кв.м.; 10 - вбиральня площею 3, 10 кв.м.; 1- го поверху: 12 - коридор площею 5,80 кв.м.; 2-го поверху та мансарди: 18 - коридор площею 36,0 кв.м.; частина приміщення 28 - коридор площею 12,0 кв.м., яким він спільно володіє з ОСОБА_2 , складає 1/4 частки;

4. Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме 1/4 частки приміщення житлового будинку, загальною площею 98,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з приміщень: підвалу: 1- коридор площею 6,0 кв.м.; частина приміщення 4 - підсобне площею 7,50 кв.м.; 5 - коридор площею 4,30 кв.м.; 8 басейн площею 21,40 кв.м.; 9 - душова площею 2,60 кв.м.; 10 - вбиральня площею 3,10 кв.м.; 1- го поверху: 12 - коридор площею 5,80 кв.м.; 2-го поверху та мансарди: 18 - коридор площею 36,0 кв.м.; частина приміщення 28 - коридор площею 12,0 кв.м., право власності на який набуто ОСОБА_2 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2016 року у цивільній справі № 520/13589/15-ц, але не зареєстровано в установленому законом порядку;

5. Визначити, що частка майна боржника ОСОБА_1 у нерухомому майні: нежитлову будівлю, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233, загальною площею 54,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , яким він спільно володіє з ОСОБА_2 , складає 1/2 частки.

6. Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме 1/2 частки нежитлової будівлі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233, загальною площею 54,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 .

7. Визначити, що частка майна боржника ОСОБА_1 у нерухомому майні: квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, загальною площею 70,3 за адресою: АДРЕСА_3 , яким він спільно володіє з ОСОБА_2 , складає 1/2 частки.

8. Звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме 1/2 частки квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, загальною площею 70,3 за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12 вересня 2024 року подання приватного виконавця Бондарева Р.В. було задоволено.

Визначено, що частка майна боржника ОСОБА_1 у нерухомому майні: житловий буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 285,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яким він спільно володіє з ОСОБА_2 , складає 1/2 частина.

Звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме 1/2 частину житлового буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 285,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яким він спільно володіє з ОСОБА_2 .

Визначено, що частка майна боржника ОСОБА_1 у нерухомому майні: приміщення житлового буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 98,70 кв.м., що складається з приміщень: підвалу: 1- коридор площею 6,0 кв.м.; частина приміщення 4 підсобне площею 7,50 кв.м.; 5 коридор площею 4,30 кв.м.; 8 басейн площею 21,40 кв.м.; 9 душова площею 2,60 кв.м.; 10 вбиральня площею 3,10 кв.м.; 1-го поверху: 12- коридор площею 5,80 кв.м.; 2-го поверху та мансарди: 18- коридор площею 36,0 кв.м.; частина приміщення 28 коридор 12,0 кв.м., яким він спільно володіє з ОСОБА_2 , складає 1/4 частина.

Звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме 1/4 частину приміщення житлового буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 98,70 кв.м., що складається з приміщень: підвалу: 1- коридор площею 6,0 кв.м.; частина приміщення 4 підсобне площею 7,50 кв.м.; 5 коридор площею 4,30 кв.м.; 8 басейн площею 21,40 кв.м.; 9 душова площею 2,60 кв.м.; 10 вбиральня площею 3,10 кв.м.; 1-го поверху: 12- коридор площею 5,80 кв.м.; 2-го поверху та мансарди: 18- коридор площею 36,0 кв.м.; частина приміщення 28 коридор 12,0 кв.м., яким він спільно володіє з ОСОБА_2 .

Визначено, що частка майна боржника ОСОБА_1 у нерухомому майні: нежитлова будівля (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233), загальною площею 54,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , яким він спільно володіє з ОСОБА_2 , складає 1/2 частина.

Звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме 1/2 частину нежитлової будівлі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 233), загальною площею 54,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , яким він спільно володіє з ОСОБА_2 .

Визначено частку майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у спільному майні, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 70,3 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м., скою він спільно володіє з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), як 1/2 частина.

Звернуто стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 70,3 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м., скою він спільно володіє з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні подання відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було звернуто уваги на форму звернення приватного виконавця, та ухвалено судове рішення всупереч правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №2-591/11, у якій зазначено, що у разі, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. В останньому випадку суд має або закрити провадження (якщо порушені правила про юрисдикцію спору), або залишити заяву (подання) без розгляду (якщо правила про юрисдикцію спору не порушені).

У даному випадку, судом першої інстанції не враховано, що станом на час вирішення подання приватного виконавця, у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №947/23187/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа: ОСОБА_1 ) про визнання права особистої власності на кв. АДРЕСА_4 .

Крім того, все інше майно, щодо якого оскарженою ухвалою вирішено питання за поданням приватного виконавця, також є особистою власністю дружини боржника ОСОБА_2 .

Сторони про розгляд справи на 29 квітня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що з 25 жовтня 2023 року на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Р.В. перебуває зведене виконавче провадження № 73142875, у яке об`єднано виконавчі провадження № 73142074, 73142628, 73143221, 73143598 з примусового виконання: виконавчого листа №947/28982/21, виданого 23 серпня 2023 року Київським районним судом м. Одеси, виконавчого листа №520/18707/18, виданого 09 листопада 2021 року Київським районним судом м. Одеси, виконавчого листа №947/28982/21, виданого 23 серпня 2023 року Київським районним судом м. Одеси, виконавчого листа №520/18707/18, виданого 09 листопада 2021 року Київським районним судом м. Одеси, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3

30 липня 2024 року до матеріалів зведеного виконавчого провадження № 73142875 приєднано виконавче провадження № 75665673 з примусового виконання виконавчого листа № 520/10954/15-ц, виданого 02 жовтня 2018 року Київським районним судом м. Одеси, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

З облікової картки на зведене виконавче провадження №73142875 про стягнення з грошових коштів з боржника ОСОБА_1 вбачається, що залишок заборгованості за виконавчими документами станом на 11 вересня 2024 року складав 84365,10 доларів США та 761789,09 грн.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржник ОСОБА_1 про початок примусового виконання рішень повідомлений належним чином. Так, 31 жовтня 2023 року Споживчим кооперативом «Катюша», керівником якого є боржник, отримано постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ф.119) №632. 01 листопада 2023 року боржником отримано поштове відправлення №554 з постановами про відкриття виконавчого провадження та інша кореспонденція виконавчого провадження, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ф.119) № 360.

Однак, матеріали не містять доказів з`явлення боржника ОСОБА_1 на виклик приватного виконавця у встановлений день, декларацію про доходи та майно боржника ОСОБА_1 не подав, доказів самостійного виконання рішень не надано ані приватному виконавцю, ані судам першої та апеляційної інстанцій, місцезнаходження свого майна, зокрема транспортних засобів, боржник не повідомив, доказів надання пояснень ОСОБА_1 за фактами невиконання рішення матеріали зведеного виконавчого провадження не містять.

З матеріалів зведеного виконавчого провадження також вбачається, що в день відкриття виконавчого провадження, 25 жовтня 2023 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Бондаревим Р.В., для забезпечення реального виконання рішення було здійснено наступні дії:

- винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження (в порядку ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження»);

- винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження (в порядку ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження»);

- винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника (в порядку ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження»);

- винесено постанову про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника (в порядку ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження»);

- винесено постанову про арешт коштів боржника (в порядку ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження»);

- здійснено виклик боржника (на підставі ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження»), яким, серед іншого, зобов`язано боржника надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання; достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи; достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів; достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право; достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів та додатків до них; достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом застави/іпотеки, з наданням копій підтверджуючих документів; копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон; довідку про склад сім`ї; документи щодо зареєстрованих осіб в житлових будинках, квартирах, що належать на праві приватної та/або спільної власності;

- направлено вимогу на отримання інформації, яка містить банківську таємницю (на підставі ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 62 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»);

- винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника в ТОВ «Промтоварний ринок» (в порядку ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження»);

- винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника в Споживчий кооператив «Катюша» (в порядку ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження»);

- винесено постанову про розшук майна боржника двох транспортних засобів (в порядку ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження»);

- винесено постанову про арешт майна боржника двох транспортних засобів (в порядку ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відомості про обтяження того ж дня внесено до відповідних реєстрів.

Також 15 квітня 2024 року Приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника (в порядку ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження») у банку, долученого до електронного обміну в АСВП.

15 квітня 2024 року Приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника (в порядку ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження») у банках, не долучених до електронного обміну в АСВП.

15 квітня 2024 року Приватним виконавцем здійснено запит щодо наявності будь-якого майна, зареєстрованого за Боржником, який направлено до:

- Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради;

- Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях;

- Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

15 квітня 2024 року Приватним виконавцем здійснено запит до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради щодо реєстрації місця проживання боржника (в порядку ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»).

15 квітня 2024 року Приватним виконавцем здійснено запит до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо надання інформації щодо суб`єкта права власності на земельну ділянку кадастровий номер :41:022:0021 за адресою: АДРЕСА_1 .

15 квітня 2024 року Приватним виконавцем здійснено запит до Київського районного суду м. Одеси щодо видачі копії рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2016 року та копій матеріалів цивільної справи № 520/13589/15-ц.

16 квітня 2024 року Приватним виконавцем здійснено запит до ТОВ «Інжинирингтех буд» щодо копії технічного паспорта від 06 жовтня 2017 року щодо об`єкта нерухомого майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на момент розгляду подання судом першої інстанції, Приватним виконавцем не виявлено рахунків, на яких би перебували кошти боржника, на які можна було б звернути стягнення.

З відповіді на запит до Пенсійного фонду України вбачається, що боржник отримує пенсію, заробітну плату у ТОВ «Промтоварний ринок» та Споживчому кооперативі «Катюша». Пенсія Боржника не є коштами, на яку можливо звернути стягнення, а Споживчий кооператив «Катюша», де боржник є керівником, постанову Приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату боржника не виконує.

З відповіді на запит до Державної податкової служби України вбачається, що боржник на обліку в органах ДФС не перебуває.

З відповіді Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що за Боржником зареєстровано транспортні засоби:

-Toyota Land Cruiser, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

-ChevroletVolt, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Розшук транспортних засобів органами національної поліції результатів не дав.

З відповіді Державної прикордонної служби України вбачається, що відсутні дані про перетин Боржником державного кордону.

В ході вчинення виконавчих дій Приватним виконавцем отримано наступні документи:

- Копію шлюбного договору від 24 грудня 2019 року, укладеного між боржником ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2 , посвідчений Щукіною Л.С., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №688.

- Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-024 від 16 квітня 2024 року щодо земельної ділянки кадастровий номер №:41:022:0021;

- Копію рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2016 року у цивільній справі № 520/13589/15-ц;

-Копію висновку ТОВ «Інжинірінгтех буд» від 06 жовтня 2017 року вих.№17/1028 щодо технічної можливості виділу в натурі частки об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ;

- Копію технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий буд. № 67/Б за адресою: АДРЕСА_1 , від 06 жовтня 2017 року;

- Договір дарування земельної ділянки від 09 липня 2009 року, посвідченого Кіріченко І.Є., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого за №3097.

З листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 17 квітня 2024 року вих.№11-15-0.82-2437/2-24 вбачається, що за боржником зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером: :41:022:0021.

З листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 18 квітня 2024 року вих.№11-15-0.82-2461/2-24 вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування земельної ділянки від 09 липня 2009 року реєстр. №3097 набув право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0224 га кадастровий номер: :41:022:0021, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за боржником в Поземельній книзі від 25 квітня 2012 року за №01.

У листі Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 16 квітня 2024 року вих.№17_кВ/01-24 зазначено адресу реєстрацію місця проживання боржника: АДРЕСА_5 , з 04 червня 2004 року.

З листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 17 квітня 2024 року вих.№1500/03.01-15 вбачається, що станом на 31 грудня 2012 інформація про зареєстроване право власності на об`єкти нерухомого майна за фізичною особою ОСОБА_1 , у КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради відсутня.

Іншого нерухомого майна, зареєстрованого за боржником, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним виконавцем не виявлено, що підтверджується відповідними інформаційними довідками.

Крім того, в ході здійснення заходів з розшуку іншого майна боржника приватним виконавцем встановлено наступне.

04 жовтня 1997 року на підставі актового запису № 61 від 04 жовтня 1997 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Любашівського районного управління юстиції Одеської області, було зареєстровано шлюб між боржником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом №8 від 16 квітня 2024 року.

24 грудня 2019 року між Боржником ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2 було укладено шлюбний договір, посвідчений Щукіною Л.С., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №688 (далі «Шлюбний договір»).

За змістом п. 1.1. Шлюбного договору будь-яке майно, як рухоме так і нерухоме (в тому числі речі індивідуального користування, коштовності, речі для професійних занять), а також грошові кошти, майнові права, яке (які) належало (належали) кожному із нас або було (були) зареєстровано(ні) за одним із нас до реєстрації шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з нас.

Згідно п. 1.2. Шлюбного договору будь-яке майно, як рухоме та нерухоме, набуте нами, подружжям, під час шлюбу, до підписання цього договору, є спільною сумісною власністю подружжя, згідно чинного законодавства України.

Згідно п. 2.3. Шлюбного договору відносно майна, правовий режим якого врегульовується цим договором, ми, подружжя, підтверджуємо, що не матимемо претензій фінансового та іншого характеру один до одного, як у шлюбі так і у випадку розірвання шлюбу.

Відповідно до п. 2.7. Шлюбного договору положення цього договору поширюються виключно на все майно, як рухоме (включаючи грошові кошти, автомобілі) так і нерухоме (включаючи земельні ділянки, житлові будинки, квартири), яке буде набуто одним з подружжя, Чоловіком або Дружиною, під час шлюбу, після укладення цього шлюбного договору.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду, що у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній спір про право щодо правового режиму майна, набутого до укладення 24 грудня 2019 року Шлюбного договору.

На підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 01 березня 2012 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частках кожній, на праві спільної часткової власності належить об`єкт, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , який в цілому складається з будинку літ. «А», загальною площею 691,2 кв.м., житловою площею 394,3 кв.м., відображеного у технічному паспорті від 23 лютого 2012 року.

01 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким визначити в натурі частини співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у житловому буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 691, 2 кв.м., житловою площею 394, 3 кв.м., який належить сторонам на праві спільної часткової власності в рівних частках.

05 серпня 2016 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 520/13589/15-ц позовну заяву ОСОБА_2 було задоволено частково.

Визначено в натурі частки співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 691,2 кв.м., житловою площею 394,3 кв.м., який належить сторонам на праві спільної часткової власності в рівних частках.

Виділено у власність ОСОБА_2 частину житлового буд. АДРЕСА_6 , яка складається з наступних приміщень загальною площею 285,50 кв.м.:

підвалу: 2- підсобне площею 9,60 кв.м.; частина приміщення 4 - підсобне площею 10,40 кв.м.; 6 - підсобне площею 8,70 кв.м.;

1-го поверху: частина приміщення 13 - гараж площею 50,30 кв.м.;

2-го поверху: 23 -житлова площею 16,10 кв.м.; 24 - санвузол площею 3,10 кв.м.; 25 - житлова площею 27,90 кв.м.; 26 - санвузол площею 3,0 кв.м.; 27 - житлова площею 20,70 кв.м.;

мансарди: 38 - коридор площею 20,80 кв.м.; 39 - житлова площею 33,30 кв.м.; 40 - санвузол площею 3,60 кв.м.; 41 - житлова 1 площею 7,80 кв.м.; 42 - санвузол площею 3,50 кв.м.; 43- житлова площею 17,70 кв.м. ; 44 санвузол площею 3,60 кв.м.; 45 -житлова площею 31,90 кв.м.; 46 - санвузол площею 3,50 кв.м.

Виділено у власність ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_1 ), частину житлового будинку АДРЕСА_6 , яка складається з наступних приміщень загальною площею 307, 0 кв.м.:

підвалу: 3 - підсобне площею 8,20 кв.м.; частина приміщення 4 - підсобне площею 10,50 кв.м.; 7 - сауна площею 8,90 кв.м.; 11 0 коридор площею 12,80 в.м.;

1 - го поверху: частина приміщення 13 -гараж площею 58,40 кв.м.; 14 - сход кл. площею 4,50 кв.м.; 16 вітальня площею 28,0 кв.м.; 17 - вбиральня площею 1,50 кв.м.;

2 - го поверху: 19 - житлова площею 18,70 кв.м.; 20 - санвузол площею 3,0 кв.м.; 21 - житлова площею 18,60 кв.м.; 22- санвузол площею 2,90 кв.м.;

3 - го поверху: частина приміщення 28 - коридор площею 16, 4 кв.м.; 29 - підсобне площею 6,30 кв.м.; 30 - житлова площею 22,90 кв.м.; 31 - санвузол площею 3,50 кв.м.; 32 - житлова площею 20,80 кв.м.; 33 - санвузол площею 3,60 кв.м. ; 34 - житлова площею 20,60 кв.м.; 35 - санвузол площею 3,60 кв.м.; 36 - житлова площею 29, 80 кв.м.; 37 - санвузол площею 3, 50 кв.м.

Залишено у спільній часткові власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в рівних частках, наступні приміщення загальною площею 98,70 кв.м. житлового буд. АДРЕСА_1 :

підвалу: 1- коридор площею 6, 0 кв.м.; частина приміщення 4 - підсобне площею 7,50 кв.м.; 5 - коридор площею 4, 30 кв.м.; 8 басейн площею 21,40 кв.м.; 9 - душова площею 2, 60 кв.м.; 10 - вбиральня площею 3, 10 кв.м.;

1- го поверху: 12 - коридор площею 5, 80 кв.м.;

2-го поверху: 18 - коридор площею 36, 0 кв.м.;

3- го поверху: частина приміщення 28 - коридор площею 12, 0 кв.м.

В решті позовних вимог відмовлено.

11 жовтня 2017 року за дружиною Боржника ОСОБА_2 зареєстровано на праві власності об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 101 житловий будинок загальною площею 285,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Для державної реєстрації було подано:

- висновок, серія та номер: 17/1028, виданий 06 жовтня 2017 року, видавник ТОВ «ІНЖИНІРІНГ ТЕХ БУД»;

- технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 06 жовтня 2017 року, видавник ТОВ «ІНЖИНІРІНГ ТЕХ БУД»;

- рішення суду, серія та номер: 520/13589/15-ц, виданий 05 серпня 2016 року, видавник: Київський районний суд м. Одеси.

Частка права власності боржника на вказаний об`єкт нерухомого майна не зареєстрована.

09 серпня 2019 року між ОСОБА_6 та дружиною боржника ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений Бобошко Н.Є, приватним нотаріусом Любашівського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №904.

За змістом п. 1 цього договору, ОСОБА_6 передала у власність (продала), а ОСОБА_2 прийняла у власність (купила) нежиле приміщення загальною площею 54,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

09 серпня 2019 року за дружиною боржника ОСОБА_2 було зареєстровано на праві власності об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 233 нежитлову будівлю загальною площею 54,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Частка права власності боржника на вказаний об`єкт нерухомого майна не зареєстрована.

18 лютого 2004 року на підставі інвестиційного договору від 04 листопада 2002 року, додаткової угоди від 18 лютого 2004 року, акту прийому-передачі квартири від 18 лютого 2004 року, дружині боржника ОСОБА_2 . Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано свідоцтво про право на кв. АДРЕСА_7 за № 59-Д від 05 квітня 2004 року.

28 лютого 2013 року за дружиною боржника ОСОБА_2 зареєстровано на праві власності об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 1 квартиру загальною площею 70,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 . Для державної реєстрації було подано свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_6 , виданий 05 квітня 2004 року, видавник: Виконавчий комітет Одеської міської ради.

Частка права власності боржника на вказаний об`єкт нерухомого майна не зареєстрована.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільною сумісною власністю є та спільна власність двох чи більше осіб, у яких завідомо не визначені частки кожної з них. Отже, праву спільної сумісної власності, як і праву спільної часткової власності притаманні такі риси як множинність її суб`єктів (співвласників) та єдність її об`єкта. Тому єдиною вирішальною ознакою виділення сумісної власності як різновиду права спільної власності є факт відсутності існування в ньому ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпорядитися нею.

Згідно ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

За змістом ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України - кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) -сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст. 10 цього Закону).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» уразі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

За змістом ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

За змістом абз. 3 ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо право власності/спеціальне майнове право на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі, якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно з вимогами ч. 10-11 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Системне тлумачення ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 440 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що виконавець має право звернутися до суду з поданням у випадку, якщо наявне нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване за боржником. При цьому під нерухомим майном слід розуміти земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Останні можуть виступати об`єктами права.

Таким чином, до звернення з відповідним поданням до суду виконавець повинен здійснити всі інші передбачені Законом заходи для належного виконання судового рішення та довести цей факт у суді, а також встановити наявність нерухомого майна у боржника, яке є фактично його власністю, однак право власності зареєстровано за іншою особою. Окрім того, одночасно суд має дослідити факт наявності у боржника грошових коштів або рухомого майна, завдяки яким можна задовольнити вимоги стягувача.

Виконавець має довести в суді, що спірне нерухоме майно дійсно не зареєстроване за боржником, але при цьому має статус нерухомого майна, тобто може виступати об`єктами цивільного обороту. Підтвердженням цього може бути інформація БТІ, Державного земельного кадастру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна тощо.

Також виконавець має надати докази того, що боржник фактично є володільцем майна. Підтвердженням може бути свідоцтво про право на спадщину, договір купівлі-продажу нерухомого майна, рішення суду тощо.

Вказане відповідає правовій позиції, встановленій постановою Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 2-119/12 (№ в ЄДРСР 102941248).

Головними умовами для задоволення подання виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, є такі:

-здійснення усіх передбачених Законом заходів для належного виконання судового рішення;

-відсутність у боржника грошових коштів або рухомого майна, завдяки яким можна задовольнити вимоги стягувача;

-наявність нерухомого майна та належних доказів, які підтверджують факт, що нерухоме майно за боржником не зареєстроване, однак зареєстроване за іншою особою;

-наявність належних доказів, які підтверджують факт, що боржник є «фактичним» власником майна;

-у випадках, передбачених законодавством, майно введено в експлуатацію.

За ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений ст. 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах, спрямований на розв`язання суто процесуальних суперечок та здійснення судового контролю за ключовими аспектами виконавчого провадження, при цьому спір, що існував між боржником та стягувачем, вже вирішений судовим рішенням, що виконується.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що за наявності спору про право цивільне держава повинна забезпечити учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання до суду своїх доказів та аргументів. На досягнення цієї мети спрямовані правила процесуального закону, що регламентують позовне провадження.

Розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами ст. 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієвої, реальної можливості надання до суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції за наявності спору про право.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) дійшла висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема про те, що ст. 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. При цьому Велика Палата Верховного Суду вказала, що виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом у порядку позовного провадження.

Отже, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, то звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України (постанова Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 2-9881/02 (провадження № 61-8539св21)).

У справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору немає. Стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право.

За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору.

Такий спір може виникати, зокрема тоді, коли відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).

У разі якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (ч. 1 ст. 366 ЦК України).

Схожі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 367/5663/21 (провадження № 61-4852св23) та від 10 квітня 2025 року у справі № 361/10420/23 (провадження № 61-14477св24).

Отже, правомірним є висновок про те, що за відсутності відомостей про наявність спору про право, питання, з яким звертається Приватний виконавець, має бути розглянутий у порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

У справі, що переглядається, підставою звернення приватного виконавця до суду із поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення та, на переконання приватного виконавця, є необхідність у виділенні частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншою особою.

Таке майно є спільною сумісною власністю боржника та його дружини, набуте ними в шлюбі, частку боржника в цьому майні не визначено, однак виходячи з презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя та з огляду на те, що рішення суду, протягом тривалого часу з моменту набрання ним законної сили, боржник не виконує, а наявного у нього майна недостатньо для погашення боргу в повному обсязі, - то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність визначення належної боржнику частки у спільному майні подружжя, яким він володіє спільно з дружиною.

При цьому задоволення подання приватного виконавця в цій частині не порушує прав іншого співвласника домоволодіння та земельної ділянки.

Вказані висновки відповідають позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 30 жовтня 2023 року у цивільній справі №755/4511/19 (провадження № 61-4013св23).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки приватним виконавцем встановлено відсутність іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, а борг боржником ОСОБА_1 не погашено, то подання приватного виконавця є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було звернуто уваги на форму звернення приватного виконавця, та ухвалено судове рішення всупереч правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №2-591/11.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору немає. У даному випадку колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній спір про право щодо правового режиму спірного нерухомого майна, набутого до укладення 24 грудня 2019 року Шлюбного договору, і такі доводи суду апелянтом не спростовані.

Таким чином, вирішуючи питання щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд першої інстанції правильно керувався положеннями ст. ст. 368, 370 ЦК України та визначив частку ОСОБА_1 у спільному майні подружжя у розмірі 1/2.

Визначення частки боржника у майні та подальше звернення стягнення на неї забезпечить виконання судових рішень, які тривалий час не виконуються у порядку примусового виконання.

Також колегія суддів приймає до уваги, що власник спірного майна - ОСОБА_2 у апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції не оскаржувала, не заявляла про належність їй вказаного майна на праві особистої власності, тобто погодилась зі вказаним судовим рішенням.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 фактично подана в інтересах ОСОБА_2 , однак матеріали справи не містять доказів того, що вказана особа уповноважила ОСОБА_1 на захист її прав та інтересів в суді.

Аналогічно необгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що станом на час вирішення подання приватного виконавця, у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №947/23187/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа - ОСОБА_1 ) про визнання права особистої власності на кв. АДРЕСА_4 .

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається з відкритих даних ЄДРСР, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2024 року у справі №947/23187/24, яка набрала законної сили, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа: ОСОБА_1 ) про визнання права особистої власності на кв. АДРЕСА_4 було залишено без розгляду по причині повторної неявки позивача у судове засідання без повідомлення причин такої неявки.

Тобто, наразі відсутній будь-який спір щодо права власності ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_4 .

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що все інше майно, щодо якого оскарженою ухвалою вирішено питання за поданням приватного виконавця, також є особистою власністю дружини боржника ОСОБА_2 , є безпідставними та не підтвердженими жодним належним письмовим доказом.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що доводи апелянта є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2024 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 червня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе