Провадження № 2/463/1071/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді: Мармаша В.Я.,

з участю секретаря судових засідань: Гавц О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

представник позивача звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за Договором кредиту та страхування №Z02.00204.005623142 від 23.08.2019 в розмірі 13 505,23 грн, з яких: 6 995,11 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 207,07 грн сума заборгованості за відсотками, 4 303,05 грн сума заборгованості за іншими процентними платежами, Кредитним договором №С-204-0 від 23.08.2019 в розмірі 12 574,15 грн, з яких: 4 954,67 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 619,48 грн сума заборгованості за відсотками, 00,00 грн сума заборгованості за іншими процентними платежами, а також судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, просив вимоги задовольнити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві.

Ухвалою судді від 24 лютого 2025 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог частково заперечив, з мотивів та підстав, викладених у відзиві. Зазначив, що умова Договору кредиту та страхування №Z02.00204.005623142 від 23.08.2019 (п. 1.5), якою встановлено плату за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості («Інші послуги Банку») є нікчемною. Відтак, у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за іншими процентними платежами у розмірі 4 303,05 грн за Договором кредиту та страхування №Z02.00204.005623142 від 23.08.2019 просив відмовити. Крім того, у порушення вищезазначених вимог ЦПК України, позивачем до суду не надано обґрунтованого розрахунку нарахованих відсотків, зокрема не вказано періоду нарахування та сум, з яких виходив позивач, здійснюючи розрахунок таких відсотків, що у свою чергу унеможливлює встановлення правильності такого нарахування, а тому у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 7 619,48 грн за Кредитним договором №С-204-0 просив відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, та не заперечується відповідачем, 23.08.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування №Z02.00204.005623142.

Згідно Кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 7 341,00 грн, зі сплатою 10,00% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується випискою з карткового рахунку відповідача за період з 23.08.2019 по 25.07.2023, який долучено до матеріалів справи.

Відповідач умов договору у встановлений договором термін у повному обсязі не виконав.

Судом також встановлено, що відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, у зв`язку з чим, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості сума заборгованості станом на 25.07.2023 становить 13 505,23 грн та складається із наступного: прострочений борг 6 995,11 грн, прострочені проценти 2 207,07 грн. При цьому, в розмір заборгованості, заявленої у позові, позивачем було включено прострочену плату за обслуговування кредиту в розмірі 4 303,05 грн.

Однак, відповідач зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконав.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятоюстатті 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування`після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, щоЗаконом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону.

Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи.

З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що останній встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме прострочена плата за обслуговування кредиту не підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до долученого до матеріалів справи детального розрахунку заборгованості по Кредитному договору із перерахунком заборгованості за Кредитним договором з моменту його укладання, зарахуванням сплаченої відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості, сума заборгованості відповідача за кредитним договором №Z02.00204.005623142 від 23.08.2019 становить 9 202,18 грн та складається із наступного: сума заборгованості за основним боргом 6 995,11 грн, сума заборгованості за простроченими відсотками 2 207,07 грн.

25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва «Росвен Фінанс») укладено Договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого ТОВ «Свеа Фінанс» прийняв належні АТ «Ідея Банк» права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у Реєстрі боржників, у тому числі за договором №Z02.00204.005623142 від 23.08.2019.

Крім того, представник відповідача у судовому засіданні не заперечив щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості визначеної у вищевказаному розрахунку, а саме у рзмірі 9 202,18 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ідея банк» в частині договору №Z02.00204.005623142 від 23.08.2019 та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 9 202,18 грн, яка складається із наступного: сума заборгованості за основним боргом 6 995,11 грн, сума заборгованості за простроченими відсотками 2 207,07 грн.

Крім того, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що 23.08.2019 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки та страхування №С-204-0 відповідно до умов якого Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується випискою з карткового рахунку відповідача за період з 23.08.2019 по 25.07.2023, який долучено до матеріалів справи.

Відповідач умов договору у встановлений договором термін у повному обсязі не виконав.

Судом також встановлено, що відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, у зв`язку з чим, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості сума заборгованості станом на 25.07.2023 становить 12 574,15 грн та складається із наступного: прострочений борг 4 954,67 грн, прострочені проценти 7 619,48 грн.

25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» (попередня назва «Росвен Фінанс») укладено Договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого ТОВ «Свеа Фінанс» прийняв належні АТ «Ідея Банк» права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у Реєстрі боржників, у тому числі за договором №С-204-0 від 23.08.2019.

Позивачем зазначено, що в період дії договору відповідач не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 кредитних зобов`язань заборгованість за кредитним договором №С-204-0 від 23.08.2019 внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договором в розмірі 12 574,15 грн, з яких: 4 954,67грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 619,48 грн сума заборгованості за відсотками; 0 грн. сума заборгованості за іншими процентними платежами.

Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за договором №С-204-0 від 23.08.2019, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитними договорами, отримані в кредит кошти не повернув, тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 4 954,67 грн.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Відповідно до частини 4 статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «Свеа Фінанс» просив стягнути нараховані проценти, які розраховані станом на 25.07.2023 року. При цьому в матеріалах справи відсутній будь-який розрахунок заборгованості за кредитним договором №С-204-0 від 23.08.2019 із зазначенням періоду, за який здійснювалося нарахування процентів за договором.

Отже, виходячи з того, що позивачем до суду не надано жодного розрахунку заборгованості за кредитним договором №С-204-0 від 23.08.2019 із зазначенням процентів та часу їх нарахування, а тому суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування відсотків, зокрема, в частині визначення періоду такого нарахування, а також сум, з яких виходив позивач, нараховуючи такі відсотки.

Таким чином, в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості відсотків за користування кредитами.

Тому суд вважає, що за відсутності інших доказів, розрахунку заборгованості, з якого б вбачалося здійснення боржником оплати за кредитом, даних щодо руху коштів на рахунку, інформацію про внесення/невнесення відповідачкем коштів на погашення кредиту та на оплату відсотків щомісячно, оплату комісій, не можуть слугувати належними доказами наявності у відповідача заборгованості по сплаті відсотків перед позивачем у заявленому ним до стягнення розмірі.

Крім того, сам по собі договір факторингу та реєстр прав вимоги до нього, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості в цій частині.

За змістом ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених обставин, суд погоджується з твердженнями відповідача щодо недоведеності позивачем обґрунтованості вимог в частині стягнення відсотків.

В той же час, надані позивачем докази позбавляють суд можливості перевірити правильність нарахування відсотків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України і статтею 17Закону України«Про виконаннярішень тазастосування практикиЄвропейського судуз правлюдини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Виходячи з того, що в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості за відсотками і комісіями, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення відсотків за кредитним договором №С-204-0 від 23.08.2019, оскільки ТОВ «Свеа Фінанс» не надано суду належних доказів на її підтвердження, тоді як саме на позивача покладено обов`язок щодо доведення заявлених позовних вимог.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статті 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №С-204-0 від 23.08.2019 в розмірі 12 574,15 грн, в межах пред`явлених позовних вимог підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 4 954,67 грн, яка є розміром заборгованості за основною сумою боргу.

При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 314,97 гривні судового збору.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 141,142, 265, 273, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість:

- за Договором кредиту та страхування №Z02.00204.005623142 від 23.08.2019 у розмірі 9 202,18 грн (дев`ять тисяч двісті дві гривні вісімнадцять копійок), яка складається з: 6 995,11 грн - сума заборгованості за основним боргом, 2 207,07 грн - сума заборгованості за простроченими відсотками,

- за Кредитним договором №С-204-0 від 23.08.2019 у розмірі 4 954,67 грн (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні шістдесят сім копійок), яка складається з: 4 954,67 грн - сума заборгованості за основним боргом,

а всього заборгованість у загальному розмірі 14 156,85 (чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят шість гривень вісімдесят п`ять копійок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» 1 314,97 (одна тисяча триста чотирнадцять гривень дев`яносто сім копійок) гривень судового збору.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Текст рішення складено та підписано суддею 11.06.2025.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», місцезнаходження юридичної особи: 03124, м.Київ, бульв. Вацлава Гавела, буд. 6, Код ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя: Мармаш В. Я.