ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року

м. Харків

справа № 610/2825/24

провадження №22-ц/818/1684/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

треті особи - виконавчий комітет Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Біленко Олександра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 грудня 2024 року у складі судді Феленка Ю.А.,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Позов мотивований тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно своїх дітей. З грудня 2022 року діти постійно проживають з батьком - ОСОБА_1 , та перебувають на його утриманні. Мати дітей - ОСОБА_2 проживає окремо від дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, вихованням дітей не займається, не опікується ними. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 15.05.2024, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви 04.03.2024 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Однак відповідач аліменти не сплачує, заборгованість зі сплати аліментів станом на 26.07.2024 складає 31 010,39 грн. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, від виховання дітей та їх утримання. Діти знаходяться під повною опікою і матеріальним забезпеченням батька. Вищенаведене стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 24 грудня 2024 у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів винної поведінки відповідачки щодо умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, як і не доведено, що інтереси дітей потребують позбавлення матері батьківських прав щодо них.

Попереджено відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , виконання обов`язків щодо виховання та утримання дітей, передбачених сімейним законодавством, і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи суду на користь відповідачки не ґрунтуються на жодних доказах. Відповідач не проживає з дітьми, не з`являється до дітей, її взагалі не цікавлять діти та їх життя потреби. Питання позбавлення батьківських прав не пов`язане з питанням мобілізації відстрочку від якої і так має в силу закону з огляду на перебування на його утримання більше трьох дітей: більше шістьох дітей. Позивач вважає, що надав суду належні та допустимі докази, що доводять факт ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків з виховання дітей ,проте суд безпідставно не взяв їх до уваги, не врахував висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 від 02.12.2024 № 867.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника позивача, який з`явився в судове засідання, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 28, 30, 32, 34, 36, 38).

Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстровані як внутрішньо переміщені особи разом із батьком ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 (а.с. 29, 31, 33, 35, 37, 39, 42).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 15.05.2024, яке набрало законної сили 17.06.2024, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви 04.03.2024 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 13-14, 110-112).

Згідно з розрахунком, наданим Балаклійським відділом державної виконавчої служби у Ізюмському районі Харківської області, сума заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 04 березня 2024 року по 26 липня 2024 року становить 31 010,39 грн (а.с. 43).

26.07.2024 складений акт обстеження депутатом Зміївської міської ради Верешенніковою Н.А. в якому встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 у період до березня 2024 року фактично проживали батько - ОСОБА_1 та діти - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_4 . Мати неповнолітніх дітей за вказаною адресою не проживала. З грудня 2022 року і по теперішній час ОСОБА_2 самоусунилась від виховання дітей, за місцем проживання дітей не з`являлась, не відвідувала їх та гне цікавиться їх життям. Дані факти встановлені у тому числі з пояснень сусідів заявника ОСОБА_1 та підтверженні ними.(а.с. 27)

26.07.2024 року був складений акт обстеження матеріально-побутових умов, згідно з яким за адресою: АДРЕСА_1 було здійснено обстеження місця проживання ОСОБА_1 та його дітей. Встановлено, що батько утримає та виховує дітей один, мати не приймає участі в житті дітей. Матеріально-побутові умови - добровільні (а.с. 24)

Листом Комунального закладу "Харківська спеціальна школа № 3" №01-20/130 від 29.07.2024 повідомлено, що ОСОБА_7 навчається у 5-му класі вказаного вище закладу, ОСОБА_6 - у 7-Б класі, ОСОБА_5 - у 8-Б класі, ОСОБА_4 учениця 10-го класу з 01 вересня 2022 року. Діти проживають разом із батьком ОСОБА_1 , який виховує дітей один, забезпечує їх всім необхідним, підтримує зв`язок з керівництвом та педагогами закладу, постійно консультується з питань розвитку, навчання, виховання дітей. Мати ОСОБА_2 з родиною не проживає, навчанням і вихованням дітей не займається. Шкільні батьківські онлайн-збори не відвідує, з педагогами на зв`язок не виходить, життєдіяльністю дітей не цікавиться, ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своїх малолітніх дітей (а.с. 25).

В матеріалах справи наявне рішення Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 02.12.2024 року № 867, згідно якого наданий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 108)

Допитаний свідок в суді першої інстанції ОСОБА_15 , яка доводиться позивачу рідною сестрою, у судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_2 до грудня 2022 року проживала разом із чоловіком і дітьми. Свої батьківськи обов`язки виконувала належним чином, піклувалася про дітей. Ніколи алкогольними напоями, наркотичними засобами та іншими забороненими речовинами не зловживала. В грудні 2022 року відповідач разом із молодшою дитиною поїхала з дому в невідомому напрямку. Через деякий час вона повернулася, але потім знов поїхала, залишивши всіх дітей з позивачем. На теперішній час вона вже більше року не з`являлася вдома, життям дітей не цікавиться, матеріальної допомоги на їхнє утримання не надає.

Судова колегія вважає що суд правильно встановив обставини у справі та затосував до них норми матеріального права що їх регулюють.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно п. 38 Постанови Верховного суду України від 18 квітня 2025 року у справі № 644/7516/23 інтереси дитини вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною, і це може завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., наприклад, пункт 143 рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 14 березня 2017 року у справі «KB та інші проти Хорватії», заява № 36216/13). Розрив таких зв`язків означає відрізання дитини від її коріння, що можна зробити лише в дуже виняткових випадках, необхідно зробити все для збереження особистих стосунків і, якщо і коли це доречно, для «відбудови» сім`ї. У цьому контексті ЄСПЛ підкреслив, зокрема, зобов`язання держави вживати заходів для збереження зв`язку між батьками та дитиною, наскільки це можливо (див., наприклад, пункт 48 рішення ЄСПЛ від 13 жовтня 2015 року у справі «СH проти Італії, заява № 52557/14).

Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Пунктом 45. Постанови зазначено, що при визначенні, чи був захід по втручанню у право відповідачки, «необхідним в демократичному суспільстві», Верховний Суд, беручи до уваги справу в цілому, розгляне підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України»).

Верховний Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися (п.46 Постанови)

ЄСПЛ в своїй прецедентній практиці вказує, що оцінюючи, чи був оскаржуваний захід «необхідним у демократичному суспільстві», Суд має розглянути, чи, у світлі справи в цілому, причини, наведені для виправдання оскаржуваного заходу, були «відповідними та достатніми» для цілей статті 8 Конвенції. З цією метою Суд повинен з`ясувати, чи національні суди провели поглиблений аналіз усієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема факторів фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, і здійснили збалансовану та обґрунтовану оцінку відповідних інтересів кожної особи, постійно піклуючись про те, яке рішення було б найкращим для дитини. Суд також повинен буде визначити, чи процес ухвалення рішення, розглядаючи його в цілому, був справедливим і забезпечив заявниці необхідний захист її інтересів, гарантований статтею 8 Конвенції (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (абз. 2 п. 18 Постанови).

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).

Відповідно до висновку, сформованого у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №243/13191/19-ц, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.

Враховуючи те, що висновок № 867 від 02.12.2024 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_16 відносно малолітніх дітей. має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України) та в ньому не наведено достатніх мотивів для ухвалення такої крайньої міри, як позбавлення батьківський прав, суд обґрунтовано не взяв його до уваги.

Умовою ухилення від обов`язків по вихованню дитини, як передбаченої пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підстави позбавлення батьківських прав, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

На підтвердження доводів, викладених у позовній заяві щодо невиконання відповідачем обов`язків із утримання дітей, позивачем до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, з якого вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 за період з 04 березня 2024 року по 26 липня 2024 року становить 31 010,39 грн.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.01.2018 у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) наголосив, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментах сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Судом не встановлено, що відповідачка не відповідала вимогам, необхідним для виховання дітей, або що вона коли-небудь заподіювала шкоду своїй дітям, або що вона становила загрозу для здоров`я та розвитку дітей, або що спілкування з матір`ю могло порушити відповідні права дітей. За період відсутності матері в Україні діти перебували разом з батьком ОСОБА_1 , який дбав про них та займався їх вихованням. Однак у цих відносинах не було нічого, що могло б виправдати позбавлення їх можливості відновити належний зв`язок зі своєю матір`ю.

Зазначених і доведених позивачем підстав недостатньо, щоб виправдати позбавлення матері будь-якого спілкування з дитиною і можливості такого спілкування в майбутньому. Таким чином, позбавлення матері всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності.

За таких обставин, з урахуванням інтересів дітей і того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, встановивши, що відсутні підстави для застосування статті 164 СК, суд обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог в частині позбавлення відповідачки батьківських прав.

Разом з тим відповідачка попереджена судом про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Невиконання зазначеного попередження може бути підставою для повторного звернення позивача до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Виходячи з вищенаведеного судова колегія вважає, що суд правильно встановив обставини справи, рішення суду в частині відмови у задоволені позову про позбавлення батьківських прав є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 грудня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12 червня 2025 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук