Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Оболонській Ю.С.,

за участю: представника позивача - адвоката Пащенка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-3092, видане відповідачу ОСОБА_2 , на 1/2 частину двох кімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51 кв м, отриманої ним в порядку спадкування за законом після смерті його усиновлювача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вартістю 15 358,22 грн, державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Жук М.П., в зв`язку з рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2007 року про скасування рішення виконавчого комітету Подільської районної ради народних депутатів м. Києва від 15.05.1995 р. за № 196 про усиновлення ОСОБА_4 і передачу його на подальше опікування органу опіки та піклування в Управління освіти Подільської районної адміністрації в м. Києві; скасувати державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_2 на частину вказаної квартири, отриману в порядку спадкування по закону після смерті усиновлювача ОСОБА_3 .

Позов обґрунтовує тим, що відповідача по справі - ОСОБА_2 , який на той час носив ім`я ОСОБА_4 , позивач разом з дружиною ОСОБА_3 усиновили 15.05.1995 року за рішенням виконавчого комітету Подільської районної Ради народних депутатів № 196, коли йому було 3 місяці, після чого йому було видане нове свідоцтво про народження Подільським РАГСом, згідно якого він став ОСОБА_2 , а також він був зареєстрований за місцем проживання позивача. Весь час він з дружиною прикладали всі зусилля щодо виховати та дати йому освіту, але ОСОБА_2 не піддавався ніякому вихованню, проявляв психічні відхилення. В травні 2005 р. позивач звернувся з позовом про скасування усиновлення, 03.03.2007 року за участю опікунської ради Подільського району скасовано рішення виконавчого Комітету Подільської районної ради народних депутатів м. Києва від 15.05.1995 р. № 196 про усиновлення ОСОБА_4 і передали його на подальше опікування органу опіки та піклування в Управління освіти Подільської районної адміністрації в м. Києві. Дане рішення не оскаржувалось і вступило в законну силу. Коли відповідач проживав в сім`ї позивача, то його дружина ОСОБА_3 захворіла на рак і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті залишилася спадщина у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_2 . Інвентаризаційна оцінка даної квартири становила 30 716,44 грн., а половина квартири відповідно 15 385,2 грн. Спадщину позивач прийняв разом з неповнолітнім всиновленим. Після звернення до державного нотаріуса Чотирнадцятою КДНК, отримано 18.12.2003 р. свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого позивач та відповідач стали спадкоємцями даної квартири в рівних долях, яке позивач зареєстрував в БТІ м. Києва в реєстровій книзі за № д. 5-245, 20.11.2006 р. за реєстровим номером 58/30259/32430. Згідно технічного паспорту дана квартира раніше належала дружині позивача, яка складається з двох кімнат площею 11.6 кв м і 19,1 кв м, кухні площею 8,0 кв м., ванної кімнати площею 2,6 кв м з центральним водопостачанням, туалету площею 1,1 кв м, балкона площею 1.9 кв м, і коридору площею 7,0 кв м, і знаходиться на 9 поверсі будинку. Загальна площа квартири 49,3 кв м, а житлова 30.7 кв м. Про правові наслідки права власності на квартиру відповідачем, згідно виданого державною нотаріально конторою він дізнався в листопаді 2001 р., коли звернувся в Подільський ЦНАП з метою реєстрації в вищевказану квартиру дочку моєї нової дружини ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , де він отримав відмову з причин необхідної згоди на реєстрацію раніше ним усиновленого ОСОБА_2 , усиновлення якого було скасовано. Після родини позивача ОСОБА_2 усиновила інша сім`я. Відповідач, проживаючи в іншій сім`ї, на протязі 2001-2014 років обкрадав дачу позивача, яка розташована в АДРЕСА_3 , в результаті чого були викрадені різні документи, серед яких було свідоцтво про право власності на квартиру. За зверненням позивача було відкрите кримінальне провадження. 20.07.2023 р. на адресу позивача надійшов лист з Шевченківської окружної прокуратури м. Києва на усне звернення відповідача, що він притягується до кримінальної відповідальності за ст. 185 ч. 4 КК України, що може потягти за собою накладення арешту на частину квартири. У зв`язку з цим у позивача погіршилося здоров`я. Зазначає, що право на житло має моя дружина та її донька, які стали для позивача сім`єю та піклувалися про нього, витрачали кошти на його лікування. Просив скасувати право власності зареєстроване в реєстровій книзі БТІ м. Києва за № д. 5-245 20.11.2006 року. Крім того, просив визнати поважними причинами пропуску строку позовної давності, у зв`язку з хворобою, посилався що військово-лікарською комісією ОК ГУ МВД було встановлено, що в 1987 р. він переболів вірусом гепатитом «А» та хронічним пояснично-хресцовим радикулітом, в 2000 р. виявлено язвенну хворобу. Всі хвороби пов`язані з проходження служби в органах внутрішніх справ. Взимку 2020 р. перехворів коронавірусом. А з 24.02.2022 р. не працювали суди пов`язаного з військовими діями рф.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26.10.2023 року провадження у вказаній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження.

В лютому 2024 р. представником позивача - адвокатом Пащенком В.М. подано клопотання, в якому сторона позивача просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, у зв`язку з хворобою. Зазначає, що військово-лікарською комісією ОК ГУ МВД було встановлено, що в 1987 р. він переболів вірусом гепатитом «А» та хронічним пояснично-хресцовим радикулітом, в 2000 р. виявлено язвенну хворобу. Всі хвороби пов`язані з проходження служби в органах внутрішніх справ. Взимку 2020 р. перехворів коронавірусом. А з 24.02.2022 р. не працювали суди пов`язаного з військовими діями рф, у зв`язку з чим не зміг звернутися до суду.

В березні 2024 р. представником відповідача - адвокатом Задніпряним В.В. подана заява про застосування строків позовної давності, в якій просив відмовити в задоволенні позову. Мотивує тим, що через переліку вимог, на які відповідно до закону позовна давність поширюється, відсутні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, до вимог позивача про визнання частини права власності на квартиру, отриману в порядку спадкування за законом недійсним, скасування реєстрації права власності в розмірі відповідача в БТІ в м. Києві застосовують загальний строк позовної давності, який становить 3 роки. Факт видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності в порядку спадкування на спадкове майно, права на яке має інший спадкоємець, або видача свідоцтва особі, яка не має прав на спадщину, доводить порушення прав та інтересів особи, і саме тому перебіг позовної давності необхідно пов`язувати за фактом видачі свідоцтва про право в на спадщину другому із спадкоємців (чи особі, яка не є спадкоємцем), а в разі, якщо особа, права та інтереси якої порушені видачею такого свідоцтва, доведе про існування такого свідоцтва, яким порушуються її права, їй стало відомо пізніше, то перебіг позовної давності варто пов`язувати саме з таким моментом. Враховуючи наведене, вважає що від 03 березня 2007 року, тобто з часу прийняття рішення Подільським районним судом м. Києва у справі за №2-0-4, яким задоволено позов ОСОБА_1 та скасовано рішення виконавчого Комітету Подільської районної ради народних депутатів від 15.05.1995 р. за № 196 про усиновлення ОСОБА_7 (відповідача у справі) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тобто через 4 роки з часу видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину ( яке видано 18 грудня 2003 року), почався перебіг позовної давності, однак позивач звернувся до суду лише 17 жовтня 2023 року через 13 років після спливу трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові із зазначених підстав.

В травні 2024 р. представником відповідача - адвокатом Задніпряним В.В. подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову. Мотивуючи тим, що у позовній заяві позивач ОСОБА_1 не наводить причин поважності пропущення строку позовної давності від постановлення Подільським районним судом м. Києва судового рішення від 03 березня 2007 року, яким скасовано рішення виконавчого Комітету Подільської районної ради від 15.05.1995 р. р. № 196 про усиновлення неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 та ОСОБА_3 . До того ж на час прийняття цього рішення відповідач ОСОБА_2 був неповнолітнім та не мав можливості щодо його оскарження та це рішення не було доведено до його відома. Крім того, позивач прийняв спадщину разом з неповнолітнім всиновленим ОСОБА_2 , для чого і звертався до державного нотаріуса Жук Миколи Петровича Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори та будь-яким чином не оспорював прийняття спадщини відповідачем. ОСОБА_9 . Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Серед переліку вимог, на які відповідно до закону позовна давність не поширюється, відсутні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, до вимог позивача про визнання частини права власності на квартиру, отриману в порядку спадкування за законом недійсним, скасування реєстрації права власності в розмірі відповідача в БТІ м. Києва застосовують загальний строк позовної давності, який становить 3 роки. Факт видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності в порядку спадкування на спадкове майно, право на яке має інший спадкоємець, або видача свідоцтва особі, яка не має прав на спадщину, доводить порушення прав та інтересів особи, і саме тому перебіг позовної давності необхідно пов`язувати із фактом видачі свідоцтва про право на спадщину другому із спадкоємців (чи особі, яка не є спадкоємцем), а в разі якщо особа, права та інтереси якої порушені видачею такого свідоцтва, доведе, що про існування такого свідоцтва, яким порушуються її права, їй стало відомо пізніше, то перебіг позовної давності варто пов`язувати саме з таким моментом. Факт неотримання позивачем свідоцтва про право на спадщину та невизначення законодавцем строку, протягом якого спадкоємець має оформити свої спадкові права, не може підтверджувати, що в такого спадкоємця не виникло право на позов, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину іншому із спадкоємців (чи особі, яка не є спадкоємцем) перешкоджає завершенню оформлення його спадкових прав другому із спадкоємців, який не отримав свідоцтва про право на спадщину, а отже обґрунтовує виникнення у цього спадкоємця права на позов у матеріально-правовому аспекті. Враховуючи наведене, вважає що від 03 березня 2007 року, тобто з часу прийняття рішення Подільським районним судом м. Києва у справі за №2-0-4, яким задоволено позов ОСОБА_1 та скасовано рішення виконавчого Комітету Подільської районної ради народних депутатів від 15.05.1995 р. за № 196 про усиновлення ОСОБА_7 (відповідача у справі) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тобто через 4 роки з часу видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину ( яке видано 18 грудня 2003 року), почався перебіг позовної давності, однак позивач звернувся до суду лише 17 жовтня 2023 року через 13 років після спливу трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові із зазначених підстав.

В серпні 2024 р. представником позивача - адвокатом Пащенком В.М. подано додаткові пояснення, в яких просив врахувати, що в період даних правовідносин існували об`єктивні причини пропуску позовної давності при подачі позову. Це введений в нашій країні карантин в зв`язку розповсюдженням в нашій країні вірусу Короновірусу-19, який існував з 2 квітня 2020 року по 30 червня 2023 року. І був ЗУ «Про внесення змін в деякі норми законодавства» де ведеться розмова про строки позовної давності. В Постанові Верховного суд від 07.11.23 року у справі 9/15188/22 були продовжено цілий ряд строків позовної давності, також в Постанові Великої Палати Верховного суду від 6.09.23 року по справі9/10118489/20 р. строки не зупиняє під час воєнного стану, але суд має право поновити строки при наявності поважних підстав.. В законодавстві прямо не вказані ці поважні обставини, але Верховний суд наводить ці обставини. Це тяжка хвороба, безпорадний стан, перебування в тривалому відрядженні, необізнаність особи щодо місця перебування боржника, протиправна поведінка та інші дії відповідача. Ці поважні обставини, суд кожний раз встановлює в ході розгляду цивільної справи. Просив визнати поважними причинами пропуску строку позовної давності та поновити перебіг позовної давності на підставі п.5 ст.267 ЦКУ.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач та/або його представник, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подавав.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 53 роки померла ОСОБА_3 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 19.11.2002 року, актовий запис 230.

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 18.12.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Жук М.П., за реєстром № 2-3092, спадкоємцем майна після померлої, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 51,30 кв м., є чоловік померлої - ОСОБА_1 та син померлої - ОСОБА_2 в рівних частинах.

Згідно технічного паспорту дана квартира раніше належала ОСОБА_3 , яка складається з двох кімнат площею 11.6 кв м і 19,1 кв м, кухні площею 8,0 кв м., ванної кімнати площею 2,6 кв м з центральним водопостачанням, туалету площею 1,1 кв м, балкона площею 1.9 кв м, і коридору площею 7,0 кв м, і знаходиться на 9 поверсі будинку. Загальна площа квартири 49,3 кв м, а житлова 30.7 кв м.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до частини 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкування за законом у Цивільному кодексі України (ЦКУ) регулює перехід прав та обов`язків померлої особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у разі відсутності заповіту або у випадках, коли заповіт не охоплює всю спадщину. Черговість спадкування за законом визначається ступенем родинного зв`язку спадкоємців зі спадкодавцем.

Відповідно до ст.1261 ч.1 ЦК України спадкоємець за законом у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ст.16 ч.2 п.1 ЦК України способом захисту цивільних справ є визнання права.

Відповідно до п. 4. 15, 4.1 8 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296 / 5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз"яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 " Про судову практику у справах про спадкування " зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2007 р. (справа 2-о-4) скасовано рішення виконавчого комітету Подільської районної ради народних депутатів м. Києва від 15.05.1995 р № 196 про усиновлення неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , передано неповнолітнього на подальше опікування органу опіки там піклування Управління освіти Подільської райдержадміністрації в м. Києві.

Тим самим, усиновлення скасовано після 4 років та 3 місяців після смерті спадкодавця ОСОБА_3 та 3 років 3 місяців після видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування, а правові наслідки скасування усиновлення настають після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно висновку органу опіки та піклування Подільської у м. Києві державної адміністрації від 24.01.2008 р. № 80, вбачається, що орган опіки та піклування Подільської у м. Києві державної адміністрації не заперечує щодо надання дозволу на виписку малолітнього ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки ГУ МВС в Київській обл. Києва-Святошинського РВ вбачається, що 17.06.2013 Р. ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського РВ ГУ ВС України в Київській області з письмово заявою щодо викрадення свідоцтва про право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , дане повідомлення внесено до ЄРДР.

Згідно листа від 20.07.2023 р. Шевченківської окружної прокуратури м. Києва повідомлено що ОСОБА_2 притягується до кримінальної відповідальності за ст. 185 ч. 4 КК України, що може потягти за собою накладення арешту на частину квартири.

Як вбачається з акту обстеження об`єктів, що зазнали руйнувань та пошкоджень внаслідок бойових дій військ російської федерації на території Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 15.04.2022 р. житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , зазнав руйнувань.

Як вбачається з матеріалами справи, батьками відповідача у даній справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час смерті спадкодавця ОСОБА_3 були позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 22.09.1995 року, актовий запис 63.

Отже, державним нотаріусом на підставі ст.1261 ЦК України правомірно було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом, оскільки на той час він належав до першої черги спадкоємців як син ОСОБА_3 .

Таким чином, вимоги позивача про визнання 1/2 частини права власності на квартиру, отриману в порядку спадкування за законом, недійсним та скасування реєстрації права власності на частину квартири є безпідставними та такими, що не засновані на законі.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

До правовідносин, які склались між сторонами, застосовується загальний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України у 3 роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про право власності на спадщину за законом, яке оспорюється позивачем в межах даного судового провадження, видано державним нотаріусом 18.12.2003 р., а з позовом про визнання недійсним даного свідоцтва позивач звернувся лише 17.10.2023 р. (здано на пошту), тобто майже 17 років після спливу строку позовної давності.

Підстав для поновлення строку позовної давності для звернення позивача до суду з вищевказаним позовом суд не вбачає, оскільки наявність вказаних у клопотанні захворювань позивача не позбавляли його можливості звернення до суду у встановленому законом порядку.

Оскільки суд дійшов висновку про безпідставність поданого ОСОБА_1 позовних вимог, то суд вважає за необхідне відмовити саме з даної підстави, а не за пропуском строку позовної давності.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд вважає, що позовні вимоги в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачем подачі позову судовий збір.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ст.ст.15, 19, 268, 328, 1216-1218, 1261 ЦК України, керуючись ст.ст. 4,10, 76-83, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач - ОСОБА_2 (останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 );

третя особа - Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора (місцезнаходження за адресою: 04108, м.Київ, пр-т. Правди, буд. 33, );

Суддя Н. М. Ларіонова