12.05.2025 Єдиний унікальний номер 205/3237/25
Номер провадження: 2/205/2513/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області, про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, ОСОБА_1 , згідно договору купівлі продажу від 12.07.2011 року є власником будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі продажу від 12.07.2011 року був посвідчений Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2212, 15.07.2011 року. Відповідно до свідоцтва про право власності від 29.12.2014 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер № :01:010:0239, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і на якій розташований приватний будинок АДРЕСА_1 . Відповідно до технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 , інвентарний номер № 22976, складений 28.02.2015 року, будинок 2011 року забудови, має загальну площу 96,2 кв.м., житлову площу 59,5 кв.м., та складається з 3 кімнат.

Далі позивач зазначає, що в 2015 році він здійснив часткову реконструкцію будинку, вніс відповідні зміни до технічного паспорту, проте не завершив введення в експлуатацію об`єкту нерухомого майна. Згодом, 21.09.2024 року звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської області із заявою про реєстрацію права власності на будинок, проте, 11.11.2024 року отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 76011969, мотивуючи тим, що заявником не надано документу про прийняття об`єкту нерухомості в експлуатацію.

30.01.2025 року позивач вказує, що він звернувся до Маріупольської міської ради щодо документального оформлення введення в експлуатацію зазначеного будинку. Однак, згідно відповіді № 33.3-240-06 від 13.02.2025 року позивачу було відмовлено через відсутність фактичного доступу до об`єкту самочинного будівництва та неможливості проведення технічного обстеження, введення в експлуатацію будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , і на якій розташований приватний будинок АДРЕСА_1 .

Також, позивач зазначає, що у зв`язку з пошкодженням житла, вона має право подати заяву на отримання компенсації до Комісії з розгляду щодо надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією рф проти України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.04.2023 року № 381 «Про затвердження Порядку надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією рф проти України, з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення». Відповідно до п. 3 ч.13 Порядку, для отримання компенсації необхідно переконатися, що пошкоджений об`єкт внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або у разі відсутності такого запису, провести його реєстрацію. Однак, здійснити реєстрацію права власності на будинок позивач, з причин викладених в Рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій, здійснити не може.

Узв`язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 96, 2 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві сторона позивача зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача також подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві названа сторона посилається на ч.8 ст. 178 ЦПК України, вирішити справу за наявними матеріалами з прийняттям відповідного рішення на розсуд шановного суду згідно вимог діючого законодавства України, та просить здійснити розгляд справи за його відсутності.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером № :01:010:0239, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_1 , виданий 29.11.2014 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Судом також встановлено, щоОСОБА_1 , згідно договору купівлі продажу від 12.07.2011 року, посвідченого Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. та зареєстрований в реєстрі 15.07.2011 року за № 2212, є власником будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого округу Київської міської ради від 11.11.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено в проведенні реєстраційних дій права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером № :01:010:0239, у зв`язку з тим, що заявником не подано документа про прийняття об`єкта нерухомого майна щодо якого подано заяву в експлуатацію.

Матеріалами справи також підтверджено, що 30.01.2025 року позивач звернувся до Маріупольської міської ради щодо можливості документального оформлення введення в експлуатацію будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , однак, згідно відповіді № 33.3-240-06 від 13.02.2025 року йому було відмовлено через відсутність фактичного доступу до об`єкту самочинного будівництва та неможливості проведення технічного обстеження, введення в експлуатацію будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , і на якій розташований приватний будинок АДРЕСА_1 . Розгляд цього питання буде можливий після завершення дії воєнного стану в Україні, деокупації міста Маріуполя, відновлення повноцінної роботи органів місцевого самоврядування, та у разі збереження документів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради.

Територія Маріупольського району Донецької області, на якій знаходиться вищевказаний будинок, з 05.03.2022 року віднесена до тимчасово окупованої російською федерацією території відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за № 1668/39004.

Необхідність визнання за позивачем права власності на вищезазначений житловий будинок зумовлена виникненням у неї права на отримання компенсації за знищене внаслідок військової агресії РФ нерухоме майно, згідно із вимогами Закону № 2923 «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України».

Таким чином, предметом даного позову є визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, який було реконструйовано позивачем без його подальшого введення в експлуатацію.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

При цьому згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У Постанові Пленуму № 5 від 07.02.2014 року Вищий спеціалізований суд України звернув увагу на те, що стаття 392 ЦК не регулює правовідносин щодо самочинно збудованого нерухомого майна.

В даному випадку судом встановлено, що позивачка набула права власності на земельну ділянку та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому судом також встановлена, а позивачем у своїй позовній заяві визнана та обставина, що було самочинно, здійснено реконструкцію вказаного будинку, що вплинуло на його характеристики як об`єкту нерухомості.

У зв`язку із чим суд доходить висновку, що вказаному об`єкту нерухомого майна притаманні усі ознаки самочинного будівництва, адже у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Також Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року по справі №742/1756/17, дійшов до висновку, що реконструкція - перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, в наслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності). Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що реконструкцією можуть вважатися будівельні роботи, у результаті яких здійснюється зміна основних техніко-економічних показників, забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. При цьому, зазначені зміни та удосконалення мають бути наслідком зміни геометричних розмірів та/або функціонального призначення об`єкта будівництва.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності».

Стаття 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що Замовник має право виконувати будівельні роботи (реконструкцію) після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорій складності.

Відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 № 461, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Інформація щодо направлення відповідного повідомлення (декларації) позивачем до органів Державної архітектурно-будівельної інспекції України на офіційному сайті цього центрального органу влади (https://e-construction.gov.ua) в розділі «реєстр дозвільних документів» відсутня.

Вказане свідчить про те, що вищезазначений зазначений об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва, оскільки його реконструкція (перебудова) була здійснена без дотримання означеної процедури, у зв`язку із чим рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого округу Київської міської ради від 11.11.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено в проведенні реєстраційних дій права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6, на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В контексті розгляду даної справи позивач, заявляючи вимогу про визнання права власності на нерухоме майно яке має всі ознаки самочинного будівництва, не надала суду належних, достатніх та допустимих доказів того, що реконструйована спірна будівля відповідає державним архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, як і не додано доказів того яка актуальна житлова та загальна площа такого будинку, та які технічні характеристики його складових після проведення реконструкції.

Вказаний самовільно реконструйований будинок не введено в експлуатацію у встановленому чинним законодавством порядку, не зважаючи на тривалий час з моменту вчинення таких дій та спрощену процедуру прийняття його в експлуатацію. Будь-яких доказів того, що позивачка вживала заходів до введення в експлуатацію самочинного будівництва до тимчасової окупації території, до суду не надано.

У даному випадку суд не може замінювати відповідні державні органи контролю на які покладено обов`язок нагляду та контролю у сфері будівництва шляхом визнання права власності на недобудовані чи самочинно збудовані об`єкти.

Наявний у справі паспорт технічної інвентаризації такого об`єкту нерухомого майна, виконаний ще у 2011 році, таким доказом бути не може, оскільки останній засвідчує лише певні лінійні розміри об`єкту нерухомості, якої фактично вже немає через її реконструкцію.

У зв`язку із чим, суд вимушений відмовити у задоволені позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 96, 2 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м. через недоведеність останніх.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 391, 376 ЦК України, ст.ст.12,13,76,77,81,82,89,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області, про визнання права власності, - відмовити в повному обсязі.

2. Понесені стороною позивача судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1 047 грн. 50 коп. покласти на такого учасника справи.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан