Справа № 130/2857/24
Провадження № 22-ц/801/1189/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 рокуСправа № 130/2857/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Панасюка О.С., секретар Луцишин О.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 14 березня 2025 року, ухвалене суддею Роздорожною А.Г. в м.Шаргороді, повне рішення складено 14 березня 2025 року, в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Жмеринської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,

встановив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт перебування на його утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, від якого мають троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 березня 2014 року даний шлюб було розірвано. Діти залишилися на утриманні матері, оскільки біологічний батько дітей моральної та матеріальної допомоги не надавав, участі у вихованні дітей не приймав, нехтував процесом виховання доньок та своїми батьківськими обов`язками.

Надалі 27 жовтня 2017 року між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, у якому у них народилося двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Заявник зазначає, що усі п`ятеро дітей знаходяться на його утриманні. До доньок дружини він відноситься як до рідних, водночас і діти ставляться до нього, як до рідного батька. Він фактично виконує обов`язки батька, оскільки утримує, виховує, забезпечує усіма необхідними умовами задля нормального розвитку дітей.

Оскільки утримувати дітей окрім фактичного батька більше немає кому у сім`ї, оскільки мати дітей не має належних доходів, виникає необхідність встановлення юридичного факту для отримання відстрочки від призову під час мобілізації під час дії воєнного стану.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 14 березня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

У скарзі зазначає, що рідний батько дітей не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків, не забезпечує їх належним чином та фактично діти залишились на утриманні матері, поки останньою не було укладено шлюб із заявником, який фактично почав виконувати обов`язки батька для дітей. У період з 01 липня 2011 року по теперішній час батько дітей не сплачує аліменти та заборгованість з їх сплати становить 317 244,32 грн, на підтвердження чого було надано довідку виконавчої служби. Додані до заяви документи підтверджують факт перебування дітей на його утриманні. Інші члени сім`ї не можуть здійснювати догляд за дітьми.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ІНФОРМАЦІЯ_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання, призначене на 17 червня 2025 року, учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

16 червня 2025 року від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла заява, в якій він просив розгляд справи здійснювати без його участі.

17 червня 2025 року від представника Служби у справах дітей Жмеринської районної державної адміністрації надійшла заява, у якій він просив розгляд справи провести за його відсутності. При винесенні рішення просив виходити з інтересів дитини.

17 червня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить перенести розгляд справи на інші дату та час, оскільки він перебуває у робочому відрядженні у м. Києві.

У ст. 372 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки ОСОБА_1 на підтвердження викладених ним у заяві обставин не надав жодного доказу.

А відтак, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність її учасників.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Встановлено, що 27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27 жовтня 2017 року. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_2 » (а.с.12).

У шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.16,17).

ОСОБА_2 з 14 серпня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_3 , який за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 березня 2014 року розірвано (а.с.19).

У цьому шлюбі у них народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Батьками дітей зазначено ОСОБА_3 (а.с.13-15).

На примусовому виконанні Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області перебуває виконавче провадження НОМЕР_3 про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на трьох дітей у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 10 вересня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Заборгованість станом на 30 червня 2024 року становить 317 244,32 грн (а.с.21).

13 травня 2019 року сім`я заявника отримала посвідчення батьків багатодітної сім`ї серії НОМЕР_2 , де матір`ю зазначено ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_1 , а дітьми зазначено: ОСОБА_4 , 2007 р.н.; ОСОБА_5 , 2009 р.н.; ОСОБА_6 , 2011 р.н.; ОСОБА_7 , 2018 р.н.; ОСОБА_8 , 2021 р.н. (а.с.18).

ОСОБА_1 , зважаючи на те, що батько дочок дружини від попереднього шлюбу ніякої допомоги дітям не надає, участі у їх вихованні не приймає, нехтує своїми батьківськими обов`язками і фактично він виконує обов`язки батька, звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування дітей на його утриманні в порядку окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

У п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (стаття 1).

У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі №551/812/23 (провадження № 61-9313св24) зазначено, що: «задовольняючи вимоги заяви суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки доведення факту утримання падчерки вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких біологічний батько дитини не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини та безумовно впливає на права і інтереси самої дитини. Такий факт утримання дитини не біологічним батьком, а вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Таким чином, за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі батька дитини у її матеріальному забезпеченні/утриманні, а отже, питання, заявлене заявником у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій батька дитини та може вирішуватись у межах спору про право за загальним правилом у позовному провадженні».

У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі №139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що: «під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».

У постанові Верховного Суду від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц (провадження № 61-7049св22) вказано, що:

«згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. […]

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права».

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У даній справі встановлено, що заявник просить встановити факт перебування на його утриманні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є його падчерками та мають рідного батька - ОСОБА_3 .

Метою встановлення факту заявник визначив отримання права на відстрочку від мобілізації відповідно до підпункту 3 пункту 1 додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16 травня 2024 року №560 та статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з утриманням більше трьох дітей.

Суд першої інстанції за результатами розгляду заяви дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про встановлення юридичного факту, тобто розглянув заяву по суті.

Водночас суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у даній справі наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі ОСОБА_3 (батька дітей) у вихованні та утриманні дітей та/або ухилення від такої участі, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника, і підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, аналізувати надані заявником докази не має правового значення, оскільки належність, допустимість, достовірність та достатність вказаних доказів повинна досліджуватися судом за результатами розгляду позову, а відтак і надавати аналіз доводам апеляційної скарги.

У п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні без розгляду з підстав, передбачених частиною шостою статті 294 та частиною четвертою статті 315 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 14 березня 2025 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Жмеринської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк