Дата документу 12.06.2025 Справа № 334/8810/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/8810/23 Пр. № 22-ц/807/127/25 Головуючий у 1-й інстанції Савеленко О.А. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Полякова О.З.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2024 року у справі за позовом ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» (надалі - ПАТ «СК «УСГ») до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ (надалі - М(Т)СБУ) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації)

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ПАТ «СК «УСГ» звернулось до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-3), в якому просило стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 28200,70 грн. та судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 12.10.2020 між ПАТ «СК «УСГ» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-1125-20-00023, предметом якого є страхування транспортного засобу «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 18.08.2021 об 11:47 годині в м. Запоріжжя, вул. Перемоги, біля буд. 16, водій транспортного засобу «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2021 року встановлено вину відповідача у вчиненні вказаної ДТП. 19.08.2021 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи. 18.10.2021 року позивачем на підставі рахунку № СБО-К-134 від 02.09.2021 року складено страховий акт № ССКА-7857 та розрахунок страхового відшкодування до нього. На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 28200,70 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована не була. 19.08.2022 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 46519 з проханням в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування. На теперішній час претензія не виконана.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Турбіну Т.Ф. (а.с.58). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.61) справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Савеленко О.А. (а.с.66). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.67-68) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с.88-91), з урахуванням виправлення описки (а.с.95-96) задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 , поновлено строк для подання відзиву на позовну заяву, здійснено перехід до розгляду справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін; у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без руху відмовлено; залучено для участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2024 року (а.с.154-159) позов ПАТ «СК «УСГ» у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ПАТ «СК «УСГ» () матеріальну шкоду, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації в сумі 28200,70 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ПАТ «СК «УСГ» () судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с.167-174) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача залишити без задоволення. Окрім цього, відповідачем ОСОБА_1 заявлено клопотання про витребування доказів (а.с.184-185).

В автоматизованому порядку 23.10.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с.188). Ухвалою апеляційного суду від 28.10.2024 року дану справу направлено до суду першої інстанції для усунення недоліків, яка надійшла до апеляційного суду 13.11.2024 року (а.с.195). Ухвалою апеляційного суду скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (а.с.196-197), які було усунуто у встановлений апеляційним судом строк 16.12.2024 (а.с.201-203). В автоматизованому порядку 24.12.2024 року суддею Онищенко Е.А. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку з тривалою відпусткою останньої (а.с.205-206). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 24.12.2024 року (а.с.207), у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів (а.с.184-185) у цій справі відмовлено, оскільки, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів (а.с.88-91), відповідачем ОСОБА_1 повторно заявлено вищезазначене клопотання в апеляційному суді, проте не зазначено і не надано до апеляційного суду доказів на спростування обставин, що були підставою для відмови у задоволенні цього клопотання судом першої інстанції, зокрема що відповідач самостійно звертався до зазначених у своєму клопотанні осіб та йому було відмовлено в наданні цих доказів; дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.208).

Оскільки,відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року,апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-ІХ від 09 листопада 2023 року, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3028,00 грн. Ціна позову у цій справі складає 28200,70 грн. (а.с.1), що становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2024 року у розмірі 3028,00 грн.*30 = 90840,00 грн.).Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, має місце має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, загальний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, відпустка судді-доповідача у період з 17.02.2025 року по 03.03.2025 року включно (довідка а.с. 214).

В автоматизованому порядку 29.05.2025 року суддею Поляковим О.З. у цій справі замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 215-216).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 травня 2025 року (а.с. 219) залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмета спору, МОТОРНЕ (ТРАНСПОРТНЕ) СТРАХОВЕ БЮРО УКРАЇНИ (, місцезнаходження: 02653, Україна, м. Київ, б. Русанівський б. 8, контакти: Email: Телефон: +38(044)-239-20-30); копію цієї ухвали разом із копіями рішення суду першої інстанції та апеляційної скарги надіслано М(Т)СБУ України для відома; роз`яснено М(Т)СБУ України право надати відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії цієї ухвали (а.с.220). Оскільки, одним із доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є те, що він вважає належним відповідачем у цій справі є саме М(Т)СБУ в силу вимог 41.1 ЗУ № 1961-1У «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», за змістом якого саме М(Т)СБУ відшкодовує шкоду потерпілому, оскільки шкода заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (ДТП мало місце 18.08.2021 року - а.с. 168), якій втратив чинність на підставі ЗУ від 21.05.2024 N 3720-IX/3720-20 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якій набрав чинності з 01.01.2025 року.

Третя особа М(Т)СБУ подало апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с.221-229), за змістом якого:

«…Позовні вимоги до МТСБУ - не визнаються та заперечуються в повному обсязі. Заявлені вимоги не узгоджуються з нормами матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини між сторонами спору. Відповідно до ст.263 ЦПК України Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтею 9 Конституції України, ст.19 Закону України від 29 червня 2004 року «Про міжнародні договори України», Закон України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї), ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», норми ст.10 ЦПК України, визначено, що: а) Конвенція та рішення Європейського суду є частиною національного законодавства України; б) Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку,встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору; в) Конвенція та рішення Європейського суду є джерелами права України, які повинні враховуватися у всіх формах судочинства. Європейський суд зазначає, що положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Сполученого королівства» п.36) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції)…

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК), Законом України Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно із Законом № 1961-IV МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 39.1 статті 39). МТСБУ має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом № 1961-IV (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39). Законом № 1961-IV чітко визначено умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів. Відповідно до підпункту 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-IV для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у ДТП (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (положення пункту 1.7 стосуються будь-яких наземних транспортних засобів, отже, винятком є ті види транспортних засобів, які неможливо визнати наземними). Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону № 1961-IV від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України звільняються учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, Інваліди І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності. У справі, яка розглядається, судами встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 (винуватця ДТП) на момент ДТП застрахована не була, а сам водій не належить до пільгової категорії осіб, визначених пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961-IV, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. При цьому МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування (пункт 41.3 статті 41 Закону № 1961-ІУ). Таким чином, за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати страхове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. При цьому МТСБУ відшкодовує потерпілому частину шкоди, яка не компенсована за договором добровільного страхування, у разі якщо винуватець ДТП (власник транспортного засобу) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У справі, яка розглядається, встановлено, що згідно з договором від 12.10.2020 року №28-1125-20-00023, крім цивільно-правової відповідальності водія, у добровільному порядку застраховано автомобіль марки «Ноnda СR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що є іншим видом страхування, та надано можливість потерпілому (ТОВ "Український лізинговий фонд", страхувальник) отримати страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля від позивача (ПрАТ "СК "УСТ", страховик). Заподіяння потерпілому ОСОБА_2 шкоди внаслідок винних дій водія ОСОБА_1 у ДТП породило деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов`язок особи, яка завдала шкоди, відшкодувати заподіяну шкоду. Водночас таке ДТП є підставою для виникнення зобов`язання згідно з договором добровільного страхування, в якому потерпілий має право вимоги до страховика (ПрАТ "СК "УСТ"). Зазначені зобов`язання не виключали одне одного. Потерпілому ОСОБА_2 належало право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги до страховика (ПрАТ "СК "УСТ"), від якого отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля. Відповідно до положень статті 993 ЦК, статті 27 Закону України "Про страхування" страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, може вимагати від страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП (власника транспортного засобу), відшкодування зроблених витрат. У випадку відсутності у винуватця ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - договір ОСЦПВ) позов про відшкодування шкоди страховик може пред`явити безпосередньо до винуватця ДТП. Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону № 1961-ІУ виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону). Аналогічне правило викладено в пункті 3.6 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у ДТП (затверджено протоколом Координаційної ради МТСБУ від 6 грудня 2012 року № 31/2012), за змістом якого МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання ДТП з вини осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961-IV та у разі, коли відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок ДТП, є особа, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВ іншим страховиком-членом МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований. При відсутності договору ОСЦПВ у винуватця ДТП страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки в пункті 36.4 статті 36 Закону № 1961-IV прямо зазначено, що у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов`язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам.

З огляду на викладене МТСБУ вважає Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2024 року прийнятим згідно норм українського законодавства. Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.6 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.129 Конституції України, п.9. ч. І Перехідних положень ЦПК України, ст.. 10,12,13, 81,137, 141,178, 263, 264 ЦПК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», судовою практикою, прохаємо Суд: 1.Прийняти від Моторного (транспортного) страхового бюро України відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2024 року по справі № 334/8810/23. 2.При розгляді справи врахувати відзив на апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України. 3.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 4.Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2024 року про задоволені позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія „Українська страхова група" до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 та Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо- транспортної пригоди (в порядку суброгації) залишити без змін…».

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. ст. ст. 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України та виходив із обґрунтованості позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, при вирішенні цієї справи суд першої інстанції правильно виходив із такого.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В силу вимог ст.993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

За змістом п. 22.1 ст. 21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.ст. 28,29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п.33.1.4. ст.33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Згідно з п.36.1. ст.36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В силу вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2021 у справі № 336/9239/21 (провадження № 3/335/2231/2021) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з цією постановою суду, 18.08.2021 об 11:47 годині в м. Запоріжжя, Вознесенівський район, вул. Перемоги, біля буд. 16, водій транспортного засобу «Chery Amulet А 15», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 не вибрав безпечної швидкості руху щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України (а.с.28-29).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , автомобіль «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с.24). ОСОБА_2 має посвідчення водія (а.с.23).

12.10.2020 між ПАТ «Страхова компанія «УСГ» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-1125-20-00023, «Щасливе КАСКО», предметом якого є страхування транспортного засобу «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.5-21).

Після настання страхового випадку ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.47-49).

27.09.2021 ПАТ «УСГ» складено довідку № 958997 про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 16 (а.с.25,26-27).

Страховиком ПАТ «УСГ» 19.08.2021 складено акт огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) з урахуванням ремонтної калькуляції (а.с.30-38, 40-44).

18.10.2021 ПАТ «УСГ» складено страховий акт № ССКА-7857, згідно якого розмір страхового відшкодування склав 28200,70 грн. (а.с.50 -51).

На ім`я ОСОБА_2 на підставі акту надання послуг № БО-К-00134 від 11.07.2022 та акту виконаних робіт від 11.07.2022 ФОП ОСОБА_3 виписано рахунок щодо сплати вартості відновлювального ремонту кузова автомобіля в сумі 28200,70 грн., що підтверджується рахунком № СБО-К-00134 від 02.09.2021 (а.с.39,45 -46).

18.10.2021 ПАТ СК «УСГ» на користь ОСОБА_2 перераховано 28200,70 грн. в якості страхового відшкодування, про що свідчить платіжне доручення № 27559 від 18.10.2021 (а.с.52).

19.08.2022 представником ПАТ «СК «УСГ» на адресу ОСОБА_1 направлено претензію щодо виплати 28200,70 грн. - відшкодування згідно страхового акта ССКА-7857 (а.с.53).

Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що страховий випадок настав 18.08.2021, у зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого як власника транспортного засобу «Chery Amulet», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована у ПАТ «СК «УСГ», згідно із договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1125-20-00023.

19.08.2021 ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «СК «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.47-51).

19.08.2021 представником ПАТ «СК «УСГ» здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу (а.с.30-38).

ФОП ОСОБА_3 здійснено ремонтні роботи щодо пошкодженого транспортного засобу «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на суму 28200,70 грн. (а.с.39-46).

Згідно страхового акту № ССКА-7857 від 18.10.2021, ПАТ «СК «УСГ» виплачено на рахунок ФОП ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 28200,70 грн. (а.с.52).

При вищевикладених правильно встановлених фактичних обставинах цієї справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у відповідача виникли зобов`язання з відшкодування шкоди страховику ПАТ «СК «УСГ», які ним у позасудовому порядку не виконані.

Відповідно до норм статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Такого висновку дійшов Верховний суд України від 30 січня 2019 року у постанові по справі № 755/9320/15-ц (провадження № 61-7833св18).

Враховуючи, що позивачем ПАТ «СК «УСГ» виплачено страхове відшкодування, та відповідачем не виконано зобов`язання щодо його відшкодування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача у цій справі підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи відповідача, викладені у відзиві та підтримані його представником у судовому засіданні, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги, оскільки вони спростовуються доказами позивача, долученими до позовної заяви у цій справі та дослідженими судом.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є такими, що фактично дублюють доводи його заперечень проти позову позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

ОСОБА_1 , як винна особа в ДТП, яка не застрахувала свою цивільну відповідальність станом на час ДТП, при вищевикладених правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах цієї справи, з урахуванням у тому числі лише додатково письмових пояснень М(Т)СБУ на адресу апеляційного суду, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та яка була залучена апеляційним судом до розгляду цієї справи вже на стадії її апеляційного перегляду ухвалою апеляційного суду (а.с.219) на виконання вимог ст. 365 ч. 1 п. 1 ЦПК України (а.с. 221-229, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обгрунтованості рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відповідача) є належним відповідачем у цій справі.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування у цій справі відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні. Відповідач та представник останнього (а.с.149) не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування останнього у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем апеляційному суду не надані.

Не можуть бути доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України, надані відповідачем до його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі виключно на обґрунтування виключно клопотання відповідача про звільнення його від сплати судового збору за вищезазначену його апеляційну скаргу у цій справі (а.с. 176-183).

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2024 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова апеляційним судом складена 12.06.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Поляков О.З.