Номер провадження: 22-ц/813/1279/25
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивований тим, що 30 жовтня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено шлюб. Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2021 року по справі №522/17188/20 шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частин усіх видів доходів, починаючи з 01 жовтня 2020 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 в своєму позові у справі №522/17188/20 вказала, що інших дітей у позивача немає, проте, це не відповідає дійсності. Так, позивач має ще двох дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання яких судовим наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2022 року у справі №523/15361/22 з позивача також стягуються аліменти на користь ОСОБА_10 в розмірі 1/3 усіх видів заробітку. Таким чином, на утриманні позивача перебувають троє дітей, з яких на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено стягнення аліментів з позивача у розмірі 1/3 частин усіх видів заробітку, а на двох старших дітей у розмірі по 1/6 частин усіх видів заробітку на кожного.

На думку позивача, стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини від доходів на утримання однієї дитини, відповідає вимогам Сімейного кодексу України. Разом з тим, наразі одна дитина позивача має більше утримання у порівнянні з двома іншими, що не відповідає принципу справедливості. Крім того, сукупний розмір аліментів, що має сплачувати позивач на утримання трьох дітей, складає 2/3 його доходів, що на його думку, є неможливим для виконання та не відповідає вимогам законодавства.

За таких підстав, вказуючи про зміну матеріального стану позивача, у зв`язку з видачою судового наказу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2022 року у справі №523/15361/22, останній звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 до 1/6 частини від усіх видів заробітку.

На вказаний позов від представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_11 до суду першої інстанції надійшов відзив, в якому сторона відповідача зазначила, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки, як відомо відповідачці, позивач та ОСОБА_10 мешкають разом та він утримує свою сім`ю. ОСОБА_12 є військовослужбовцем та його заробітна плата складає близько 130 000 грн., що він приховує від відповідачки та від суду. Наполягаючи, що позивач проходить службу, має нормальне здоров`я та його матеріальне становище не погіршилося, а навпаки він має гарний дохід, відповідачка просила суд відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_7 адвокат Степанишина А.С. подала до суду першої інстанції відповідь на відзив, згідно якої зазначила, що припущення відповідачки про приховування позивачем доходу не відповідають дійсності. ОСОБА_12 дійсно проходить військову службу у Збройних Силах України, проте в позовній заяві не вказував суму свого доходу, тому твердження відповідачки про введення суду в оману є необґрунтованими. При цьому, рішення про стягнення з позивача аліментів перебуває на примусовому виконанні у виконавчій служби та стягувач має можливість отримати від державного виконавця інформацію, що отримується ним від податкової служби про джерела та/або доходи позивача. Крім того, відповідачка помиляється в своєму припущенні, що позивач мешкає з ОСОБА_10 , оскільки з 06 квітня 2022 року позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_13 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року позов ОСОБА_7 залишено без задоволення.

Суд першої інстанції обґрунтував відмову у задоволенні позовних вимог тим, що підстави позову не ототожнюються з підставами для зменшення розміру аліментів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що районний суд припустився поверхневого розгляду справи, не з`ясував всі обставини справи, не врахував законодавчо передбачені інші обставини, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів. Апелянт зазначає про зміну свого матеріального стану, у зв`язку з видачою судового наказу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2022 року у справі №523/15361/22. Наполягає, що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Проте, наразі одна дитина позивача має більше утримання у порівнянні з двома іншими його дітьми, що не відповідає принципу справедливості. Крім того, на теперішній час сукупний розмір аліментів, які має сплачувати позивач на утримання трьох дітей, складає 2/3 частини з усіх видів його заробітку, що є неможливим для виконання та належної та вчасної сплати, оскільки згідно ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» при наявності заборгованості зі сплати аліментів із заробітної плати позивача щомісячно може стягуватись лише 50 %, що унеможливлює виконання двох виконавчих документів зі сплати щомісячних платежів, сукупний розмір яких складає 2/3 частини або 67% з доходу боржника. Також апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, посилаючись на висновок, що викладено у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22-ц, зазначає, що враховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі, вона є справою, що виникають із сімейних правовідносин, а отже, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

На вказану апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Черток Ольга Владиленівна подала до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких вказує, що при постановленні рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2021 року по справі № 522/17188/20 ОСОБА_14 було достеменно відомо про наявність у нього інших двох дітей, проте він визнав позов про стягнення з нього 1/3 частин заробітку на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Більше того, ОСОБА_12 не оскаржував дане рішення у встановленому порядку. Як зазначає сторона відповідача, єдиною підставою для зменшення розміру аліментів та незгодою з рішенням суду першої інстанції позивач вважає наявність у нього ще двох дітей. Проте, відповідно до судової практики, зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, які народились в іншому шлюбі, без доведення погіршення майнового становища, само по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів. В даному випадку, майновий стан ОСОБА_7 не тільки не погіршився, а навпаки поліпшився. Окрім того, відсутні відомості про погіршення стану здоров`я платника аліментів. Щодо порушень суду норм процесуального права, то представник відповідача зазначає, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів могли бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. За таких підстав, сторона відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є зменшення розміру аліментів, ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 2 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення повністю не відповідає.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачаються наступні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у батьків ОСОБА_12 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_6 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2021 року по справі № 522/17188/20 задоволено позов ОСОБА_3 , розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2020 року та до 18 жовтня 2036 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у батьків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 народилися діти: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 та свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 відповідно.

Судовим наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2022 року у справі № 523/15361/22 стягнуто з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку з 05 грудня 2022 року і до 08 грудня 2033 року.

За обома судовими рішеннями відкриті виконавчі провадження.

06 квітня 2022 року ОСОБА_12 зареєстрував шлюб з ОСОБА_13 , що вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 .

ОСОБА_12 дійсно є військовослужбовцем та проходить з службу за контрактом у Збройних Силах України, що підтверджується контрактом від 01 грудня 2022 року.

ОСОБА_12 відповідно до розрахунку заборгованості Приморського відділу ДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_16 у розмірі 300 929,05 грн. станом на 31 грудня 2023 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція 1989 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до змісту ст. 18 Конвенції 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції 1989 року встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», Заява № 31111/04, § 54).

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України практика ЄСПЛ застосовується апеляційним судом як джерело права.

Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А згідно з частиною 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Також, за змістом ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Апеляційний суд також враховує, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України).

У пункті 23 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Відповідно до змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст. 77 80 ЦПК України надані сторонами докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1 3 ст. 89 ЦПК України).

Виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»).

При розгляді категорії справ про зменшення розміру аліментів до предмета доказування відносяться обставини, які свідчать про існування змін, що відбулись в матеріальному чи сімейному становищі платника аліментів, у стані його здоров`я, і що саме такі зміни вплинули на його здатність сплачувати аліменти в присудженому судовим рішенням розмірі. Такі обставини повинні бути встановлені судом на підставі сукупності доказів, що узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достовірними.

У справі, що переглядається, позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, посилаючись на зміну його матеріального становища.

Встановивши, що

-згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2021 рок у справі № 522/1718/20, ОСОБА_12 позов визнав, заперечень відповідача щодо стягнення аліментів з рішення не вбачається, при тому, що станом на час ухвалення рішення у нього вже було троє дітей. Доводи про те, що ОСОБА_3 приховала інформацію про наявність у ОСОБА_7 інших дітей, не спростовують той факт, що останній самостійно не заявив про це суду та не заперечував щодо розміру аліментів, заявлених позивачем;

-наразі доказів про погіршення матеріального стану ОСОБА_7 останнім не представлено, а виходячи з довідки про заборгованість по аліментам, майновий стан ОСОБА_7 навпаки, покращився. Укладення нового шлюбу не впливає на обов`язок батька утримувати своїх дітей. Про погіршення стану здоров`я позивач жодної інформації не надав.

суд першої інстанції набув вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів на дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги, що у зв`язку з видачою судового наказу про стягнення аліментів на двох його старших дітей, в його майновому стані відбулись зміни, а також що наразі одна дитина позивача має більше утримання у порівнянні з двома іншими його дітьми, що не відповідає принципу справедливості, не спростовують правильність рішення суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вже зазначалось, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини мають виникнути виключно після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, оскільки презюмується, що при визначенні аліментів суд встановлює дійсні обставини, в тому числі передбачені ст. 182 СК України щодо наявності утриманців тощо, які необхідні для визначення розміру аліментів.

У даному випадку, позивач, посилаючись на зміну свого майнового стану у зв`язку з видачою судового наказу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2022 року у справі №523/15361/22 про стягнення з нього аліментів на утримання дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 усіх видів заробітку, не надав суду належних та достатніх доказів зміни його майнового стану в бік погіршення. Тобто, позивач не довів, що його фінансовий стан змінився настільки, що він більше не в змозі сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у раніше визначеному судом розмірі, а також що таке зменшення буде відповідати найкращим інтересам всіх його неповнолітніх дітей.

Крім того, на час ухвалення судом рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2021 рок у справі № 522/1718/20 позивач вже мав зобов`язання, як батько, щодо дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте, під час розгляду справи № 522/1718/20 щодо розміру аліментів на утримання сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заперечував, а навпаки, визнав відповідний позов.

При цьому, слід наголосити, що перебування на утриманні платника аліментів дітей від іншого шлюбу, без доведення погіршення майнового становища, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

До подібного за змістом висновку неодноразово приходив Верховний Суд у своїх постановах (див. постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460 св 20), від 28 травня 2021 року по справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 22 липня 2024 року по справі № 688/4308/23 (провадження № 61-5168св24).

Щодо доводів заявника апеляційної скарги, що сукупний розмір аліментів, які він має сплачувати на утримання трьох дітей, складає 2/3 частини або 67% з його доходу, що є неможливим для виконання та є перевищенням передбаченого законом загального розміру відрахувань з заробітку, то апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 70 «Про виконавче провадження» передбачає, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Крім того, положеннями ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Обмеження, встановлені частиною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні покарання у вигляді виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Аналогічні положення містяться і в ст. 128 КЗпП України.

У даному випадку, сукупний розмір відрахувань на неповнолітніх дітей позивача із його заробітної плати не перевищує 70%, що узгоджується з вимогам ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оплату праці» та ч. 3 ст. 128 КЗпП України.

Крім того, згідно положень вказаних норм матеріального права, чинне законодавство не містить обмежень щодо кількості виконавчих документів, за якими допускається проведення утримання із заробітку боржника. Фактично примусовому виконанню підлягають рішення за всіма наявними виконавчими документами, скільки б їх не було.

За таких підстав, твердження апелянта про перевищення сукупного розміру аліментів, що він має сплачувати на утримання трьох дітей, максимального розміру відрахувань з доходів позивача ґрунтуються на невірному й довільному тлумаченні позивачем норм чинного законодавства та власному трактуванні обставин справи, а тому не можуть бути враховані колегією суддів.

Апеляційний суд повторює, що обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а перебування на його утриманні ще двох неповнолітніх дітей саме по собі не є свідченням про погіршення матеріального стану позивача та не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів також приймає до уваги, що позивач є молодою особою, на даний час проходить службу в Збройних Силах України та отримує високий дохід. Матеріали справи не містять відомостей про незадовільний стан здоров`я позивача. Натомість матеріалами справи підтверджено, що матеріальний стан позивача, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом.

Апеляційний суд звертає увагу, що до обов`язків позивача, як учасника справи, відноситься зобов`язання сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 2, 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України). При цьому, дана справа стосується прав дитини та суд, вирішуючи дану категорію справ, першочергово захищає інтереси дитини, сприяє збереженню її права на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Тобто, суд може ухвалити рішення про зменшення розміру аліментів при наявності достатньо вагомих підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, що повинні бути підтвердженні сукупністю належних та достатніх доказів.

Позивач мав надати документальне підтвердження свого доходу до народження 08.12.2015 року двох дітей: ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , відомості про доходи та витрати членів його теперішньої сім`ї, а також ці самі відомості після народження ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_17 та ОСОБА_9 для можливості оцінки погіршення майнового стану у зв`язку з народженням 2-х дітей.

За відсутності таких підтверджених належним чином відомостей, суд позбавлений можливості зробити висновок про доведеність позивачем заявлених вимог і наявність підстав для зменшення розміру аліментів, присуджених з позивача на утримання неповнолітньої дитини.

Крім того, безпідставне зменшення розміру аліментів, що визначений рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2021 року у справі №522/17188/20, суперечитиме інтересам дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та посягатиме на його право на достойний рівень матеріального забезпечення.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув у спрощеному провадженні справу, яка підлягала розгляду в загальному провадженні, у зв`язку з наступним.

У справі, що переглядається, предметом спору є зменшення розміру аліментів на дитину.

Згідно п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Убачається, що дана справа відноситься до категорії справ, що виникають із сімейних правовідносин, та стосується спору щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в редакції, що діяла на час в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Тобто, у визначеному п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України переліку винятків з категорії спорів, що виникають із сімейних відносин, які можна розглядати у порядку спрощеного позовного провадження, немає спору саме про зменшення розміру аліментів.

Апеляційний суд звертає увагу, що до ухвалення у даній справі судового рішення, а саме 19 липня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року № 3831-IX, яким внесені зміни, зокрема, до п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, та згідно якого справи про зменшення розміру аліментів тепер відносяться до малозначних справ, розгляд яких за правилами п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України дозволений у порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, пунктом 2 розділу II Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року № 3831-IX, який набрав чинності 19.07.2024 року установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2023 року відкрито провадження у даній справі. Вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання. Оскаржуване рішення ухвалено 01.04.2024 року.

Апеляційна скарга подана 19.04.2024 року. Апеляційне провадження відкрито 27.06.2024 року.

Таким чином, суд першої інстанції мав розглядати позов про зменшення розміру аліментів у порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року № 3831-IX, яким внесено зміни до п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, та згідно якого справи про зменшення розміру аліментів тепер відносяться до малозначних справ, розгляд яких за правилами п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України дозволений у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року в справі № 682/2454/22-ц (провадження № 61-10748св23), зроблено висновок про те, що ураховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі (зменшення розміру аліментів), вона є справою, що виникає із сімейних правовідносин, а отже, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

Аналогічний правовий висновок щодо вирішення вказаного процесуального питання викладено в постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 752/1058/23.

Колегія суддів аналізуючи постанову Верховного Суду від 08 січня 2025 року справа № 567/1462/23 (провадження № 61-6943св24), якою було залишено в силі рішення Острозького районного суду Рівненської області від 30.01.2024 року про зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 13 грудня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, розглянутої в порядку спрощеного провадження, вбачає, що одним із доводів касаційної скарги у даній справі було порушення районним судом норм процесуального права, що відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Верховний суд у постанові від 08 січня 2025 року у справі № 567/1462/23 (провадження № 61-6943св24) відповідаючи на цей довід касаційної скарги врахував, що апеляційна скарга на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 30.10.2024 року не була обґрунтована порушенням районним судом норм процесуального права, передбачених пунктом 7 частини третьої статті 376 ЦПК України.

Натомість у справі, яка переглядається апелянт в якості одного з доводів навів порушення районним судом норм процесуального права, передбачених пунктом 7 частини третьої статті 376 ЦПК України, яке полягає у тому, що суд не врахував, що позов у цій справі стосувався зменшення розміру аліментів, і в силу 274 ЦПК України в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року № 3831-IX, не підлягав розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції розглянув і вирішив справу у спорі, що виникає із сімейних правовідносин, в порядку спрощеного позовного провадження, не звернувши уваги на те, що цей спір не стосувався стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплати додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміни способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, а тому в розумінні висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року в справі № 682/2454/22-ц (провадження № 61-10748св23), справа про зменшення розміру аліментів є справою, що виникає із сімейних правовідносин, а отже, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Оскільки суд першої інстанції позов ОСОБА_7 по суті заявлених вимог вирішив у відповідності до встановлених у справі обставин і тих доказів, які надані суду позивачем, а неможливість залишення рішення суду без змін пов`язана виключно з порушенням судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (розгляд судом в порядку спрощеного позовного провадження справи, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження), колегія суддів доходить висновку про відмову у вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року, задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 06.06.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова