Справа№938/295/25
Провадження № 2/938/152/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2025 року селище Верховина
Верховинський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,
з участю: секретаря судового засідання Ласкурійчук С.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом: ОСОБА_1 ,
до відповідача: ОСОБА_2 ,
про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
від позивача: ОСОБА_1 ;
від відповідача: не з`явився;
Обставини справи.
ОСОБА_3 звернулася до Верховинського районного суду з позовом до ОСОБА_2 , про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 24.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 18.03.2025.
Судові засідання 18.03.2025 та 15.04.2025 було відкладено, у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача та відсутністю у суду, станом на дату розгляду справи, відомостей про отримання ним судової повістки про виклик до суду.
25.03.2025 та 15.04.2025 на адресу суду повернулися неврученими поштові відправлення, якими суд скеровував на адресу відповідача судову повістку про виклик до суду на 18.03.2025, копію ухвали про відкриття провадження, а також позовну заяву з додатками та судову повістку про виклик до суду на 15.04.2025, із відміткою поштової установи "адресат відсутній за вказаною адресою".
Судове засідання 12.05.2025, не відбулося у зв`язку із знеструмленням електромережі суду (акт №5/25), розгляд справи було відкладено на 26.05.2025.
В судове засідання 26.05.2025 сторони не з`явилися. Відомості про вручення поштового відправлення відповідачу, на час розгляду до суду не повернулися, а тому суд відклав розгляд справи на 12.06.2025.
10.06.2025 на адресу суду повернулось неврученим поштове відправлення, яким суд скеровував на адресу відповідача судову повістку про виклик до суду на 26.05.2025, із відміткою поштової установи "адресат відсутній за вказаною адресою".
В судове засідання 12.06.2025 з`явилася позивач.
Відповідач в судове засідання в черговий раз не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Поштове відправлення про розгляд справи 12.06.2025, на час розгляду справи до суду не повернулося.
Відповідно до положень ст.128 ЦПК України, законодавець визначив, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
При цьому, суд зазначає, що судові повістки скеровувались відповідачу ОСОБА_2 за зареєстрованою адресою його місця проживання, яка вказана у позовній заяві та відповіді №1134900 від 20.02.2025 з ЄДДР.
Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, чи у зв`язку із відмовою адресата отримати судову повістку, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Більше того, відповідно до положень ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, відсутність відповідача за адресою проживання, на яку направлялася повістка, не може бути перешкодою для розгляду справи.
Крім того, судовий виклик відповідача ОСОБА_2 в судове засідання додатково здійснювався шляхом розміщення судом на офіційному веб-порталі судової влади України, оголошення про виклик особи.
Таким чином, судом, вжито всіх передбачених законом заходів для повідомлення відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи та такий, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Шульга проти України" та справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ та організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними.
Статтею 43 ЦПК України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.
Відповідно до норм ч.ч.1,3,4 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною 1 статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Статтею 281 ЦПК України передбачено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Враховуючи той факт, що відповідач будучи належним чином повідомленим про дачу, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив причин неявки, відзив на позов не подав, а позивачка подала заяву, якою не заперечила проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи №938/295/25 та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів.
У судовому засіданні 12.06.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Правова позиція позивача.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.11.2015 стягнуто з ОСОБА_2 , на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду 20.10.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.
З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно зросли. ЇЇ матеріальне становище в порівнянні з дня присудження аліментів погіршилось, оскільки вона з сином змушені були покинути свою рідну домівку в місті Харкові, через воєнні дії та переїхали до іншого регіону - селища Верховина, що суттєво збільшило її витрати на житло, харчування, освіту та медичне забезпечення дитини, яка хвора на астму і також потребує постійного лікування. А оскільки дитина росте, то і її потреби на даний час також зросли. Фактично 1000,00 грн. аліментів на утримання дитини є настільки мізерними, що не покривають четвертої частини усіх витрат, які вона несе на утримання дитини щомісячно.
Оскільки вона не в змозі самостійно забезпечити належний рівень життя сина, батько повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі 5000 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття. Просить позов задовольнити.
В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснила, що вона самостійно виховує сина без допомоги батька. З батька стягуються аліменти на утримання сина, однак він їх не платить, внаслідок чого утворилася заборгованість. Де батько дитини на даний час, їй не відомо, жодної участі у вихованні та утриманні сина, він не бере. Також в неї є ще одна неповнолітня дитина. Вони раніше проживали в Харкові у квартирі відповідача, однак у зв`язку із війною переїхали до селища Верховина, та вона змушена винаймати житло. Син часто хворіє, також займається спортом та постійно їздить на змагання, на що потрібні значні кошти. Крім того, дитина виросла, а тому і збільшилися витрати на його утримання.
Правова позиція відповідача.
Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, письмового відзиву на позов не подав.
Фактичні обставини встановлені судом.
Згідно викопіювання актового запису про шлюб №175 із застосунку «Дія» вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 29.04.2016 у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що складено актовий запис №175. Після реєстрації шлюбу, прізвище дружини « ОСОБА_7 » (а.с.63).
З свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 08.10.2013 виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_6 (мати) (а.с.8).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.11.2015 ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000,00 гривень на місяць, починаючи з 20.10.2015 і до досягнення дитини повнолітнього віку (а.с.9-10).

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів , у боржника ОСОБА_2 станом на 31.01.2025 утворилася заборгованість в розмірі 53902,50 грн по виконавчому провадженні №63043458 щодо сплати аліментів згідно виконавчого листа №639/91404/15-ц від 15.12.2015 виданого Жовтневим районним судом міста Харкова (а.с.11).

Відповідно до довідки від 29.10.2022 №2602- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Із копії паспорта № НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.07.2024 видано паспорт громадянина України, орган видачі 2614 (а.с.65).

Згідно з викопіюванням довідки переселенця 2602- із застосунку «Дія» виданої 22.08.2022 УСЗН Верховинської РДА вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , його законним представником є ОСОБА_1 (а.с.64).

З копії свідоцтва про здобуття базової середньої освіти серія НОМЕР_3 від 02.06.2025 вбачається, що ОСОБА_4 закінчив у 2025 році Верховинський ліцей Верховинської селищної ради (а.с.65 зворот).

З консультативного висновку КНП «Обласна дитяча клінічна лікарня» від 14.11.2024 вбачається, що у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено діагноз бронхіальна астма змішаного типу (а.с.12).

Оцінка суду.

Предметом позову у даній справі є вимоги про збільшення розміру аліментів, які стягуються із відповідача на користь позивача згідно рішення суду.

Відповідні правовідносини врегульовані положеннями Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст.192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Як встановлено судом, згідно позовних вимог позивач просить збільшити розмір аліментів до 5000,00грн на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , який встановлений рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.11.2015 у справі №639/9104/15-ц та підлягає стягненню із відповідача на її користь з тих підстав, що її матеріальне становище в порівнянні з дня присудження аліментів погіршилось, оскільки вона з сином змушені були покинути свою рідну домівку в місті Харкові, через воєнні дії та переїхати до іншого регіону - селища Верховина, що суттєво збільшило її витрати на житло, яке вона змушена орендувати. Також позивач посилається на те, що дитина росте, і її потреби на даний час також зросли, збільшились витрати на харчування сина, його освіту, періодичну участь сина у спортивних змаганнях з карате. Також збільшились витрати на медичне забезпечення сина, який хворіє на астму і також потребує постійного лікування. Фактично 1000,00 грн. аліментів на утримання дитини є настільки мізерними, що не покривають четвертої частини усіх витрат, які вона несе на утримання дитини щомісячно.

Так, згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.11.2015 ухваленого в справі №639/9104/15-ц з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягуються на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000,00 гривень на місяць, починаючи з 20.10.2015 і до досягнення дитини повнолітнього віку.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень.

Як вбачається із матеріалів справи, неповнолітній син позивача та відповідача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з моменту ухвалення Жовтневим районним судом м.Харкова рішення про стягнення на її утримання аліментів із відповідача (16.11.2015) значно виріс, у 2025 році здобув базову середню освіту, змінилися його потреби в розвитку, харчуванні, побуті.

Стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі меншому за мінімальний, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення, оскільки аліменти стягуються у твердій грошовій сумі, а не частці від заробітку.

При цьому, у судовому засіданні судом встановлено, зокрема з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, що боржник ОСОБА_2 починаючи з січня 2022 року не сплачує аліменти на утримання сина, та у нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів станом на 31.01.2025 в розмірі 53902,50 грн.

Таким чином встановлено, що відповідачем на даний час не сплачуються аліменти в розмірі по 1598 грн на дитину, що відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, тому суд не мав можливості встановити стан його здоров`я, місце роботи, матеріальне становище, наявність інших аліментних зобов`язань.

Також, з довідки від 29.10.2022 №2602- та викопіюванням довідки переселенця від 22.08.2022 №2602- із застосунку «Дія» вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяті на облік внутрішньо переміщених осіб та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач в судовому засіданні зазначила, що за усною домовленістю орендує житло та самостійно несе витрати з його оренди.

З консультативного висновку КНП «Обласна дитяча клінічна лікарня» від 14.11.2024 вбачається, що у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено діагноз бронхіальна астма змішаного типу.

Таким чином, позивачем доведено, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, дійсно змінилося її матеріальне становище, вона разом із сином перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи та на даний час проживають в АДРЕСА_1 . Крім того, дитина хворіє та в неї встановлений діагноз бронхіальна астма.

З огляду на викладене, беручи до уваги встановлені обставини, а саме доведення позивачем зміни її матеріального стану в порівнянні з тим, який існував на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, погіршення стану здоров`я дитини, збільшення потреб сина, який значно подорослішав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів є підставними.

При визначенні розміру аліментів у збільшеному розмірі суд бере до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обставину не представлення відповідачем інформації про його дохід, матеріальне становище платника аліментів. При цьому суд виходить із того, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

Як регламентує ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Підпункт 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою неповнолітню дитину на підставі описаних вище норм права, відсутність інформації про його щомісячні доходи, склад сім`ї, його стан здоров`я, враховуючи зміну матеріального становища позивача, вік та стан здоров`я дитини, позов слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, на переконання суду вказаний розмір аліментів з врахуванням істотного здорожчання вартості усіх груп товарів для дітей, інфляційних процесів, не є надміру високим і відповідатиме інтересам та потребам дитини.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили

Судові витрати.

Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути 1211,20 гривень судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 280, 282, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

позов задовольнити частково.

Розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, визначений рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.11.2015, збільшити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень 00 копійок (дві тисячі гривень нуль копійок) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону.

Стягнення аліментів розпочати з дня набрання даним рішенням законної сили, та з цього часу припинити стягнення аліментів по виконавчому листу №639/9104/15-ц, виданому 15.12.2015 на виконання рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.11.2015.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП- НОМЕР_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП- НОМЕР_5 .

Повний текст рішення суду складено 17.06.2025.

Суддя Роман ДЖУС