Провадження № 2/202/1371/2025
16 червня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпра
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Пеки Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -
18 листопада 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, відповідно до якої просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн. (один мільйон гривень 00 копійок).
Вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20.10.2023 року у кримінальній справі № 202/17437/23 підтверджує причино наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача, який завдав позивачу моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

18 серпня 2023 року позивач, відчуваючи головний у ділянці грудної клітки, задуху, запаморочення, підвищену нервову збудливість та загальну слабкість, був вимушений звернутись до Комунального некомерційного підприємства міська клінічна лікарня № 16 Дніпровської міської ради, за адресою: місто Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 19, куди його було госпіталізовано на медичний огляд до 22 серпня 2023 року включно, що підтверджується відповідним лікарським висновком від 22.08.2023 року. Як убачається з висновку позивачу було встановлено стан госпіталізації середньої тяжкості, а також було призначено план медикаментозного лікування, а саме: аналгетики, омепразол 40 мг 1р/д, дренування, цефтріаксон 1 г 2 р/д. Однак, позивачем, нажаль не збереглися до сьогоднішнього дня розрахункові чеки за придбані ліки для виконання призначеного плану лікування.

Вказав, що він одружений та має на утриманні доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначив, що він офіційно працевлаштований, та в період часу з 17 серпня 2023 року по 15 вересня 2023 року він був єдиним працюючим членом сім`ї, то відповідно у період відсутності його на роботі його малолітня донька та дружина залишились без коштів на існування, тому він був вимушений звертатись до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за отриманням коштів, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 21.03.2024 року, справа № 202/17347/23.

Звертає увагу суду на те, що в результаті нанесених йому тілесних ушкоджень, він відчував фізичні та душевні страждання, оскільки порушилися його нормальні життєві зв`язки, а також він втратив працездатність, що призвело до дуже скрутного становища позивача та його сім`ї. Завдану кримінальним правопорушенням йому моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 1 000 000,00 грн

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2024 року, головуючим суддею у розгляду вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П.

В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 20 листопада 2024 року суддею сформовано запити до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , на який надано відповідь № 914188 від 20.11.2024.

Ухвалою судді від 21 листопада 2024 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку із наявністю її недоліків та позивачу було надано строк для їх усунення.

25 листопада 2024 року на виконання ухвали судді від 21 листопада 2024 року позивачем через систему «Електронний суд» були усунуті недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 26 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви, яка надійшла до суду засобами поштового зв`язку 30.01.2025 року просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином шляхом направлення повістки рекомендованим повідомленням про вручення, яка повернена з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з листом Державної установи «Криворізька Виправна колонія (№80) від 09.05.2025 року за №80/5-4332, по ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 05.09.2024 року ОСОБА_2 звільнився 09.09.2024 року умовно-достроково на невідбутий строк 6 років 5 місяців 15 днів для проходження військової служби за контрактом. Відзиву, заяв, заперечень до суду відповідачем не надано, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 жовтня 2023 року у справі № 202/17437/23 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, маючого середню спеціальну освіту, неодруженого, раніше судимого: 14 червня 2023 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України, визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на сім років.

Як убачається з вироку Індустріального районного суду міста Дніпропетровська обвинувачений 16 серпня 2023 року близько 23 години 10 хвилин, прибув до буд. АДРЕСА_1 , де перебував потерпілий та троє раніше невідомих йому чоловіків, які вели розмову з ОСОБА_1 з приводу гучної музики, в результаті чого ОСОБА_2 втрутився в розмову, в ході якої між ним та ОСОБА_1 виник словесний конфлікт та в цей час у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .. Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_1 тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, ОСОБА_2 направився за місцем свого проживання де на території домоволодіння АДРЕСА_2 , знайшов знаряддя злочину, а саме металевий прут. У подальшому ОСОБА_2 , близько 23 години 18 хвилин 16 серпня 2023 року повернувся до буд. АДРЕСА_1 , де перебував ОСОБА_1 , між останніми відбулася сварка, що переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_2 утримуючи в своїй руці металевий прут, наніс не менше 4-х ударів по грудній клітині та верхніх кінцівках ОСОБА_1 , після чого наніс не менше 2-х ударів руками стиснутими у кулак в область тулуба та обличчя, від яких потерпілий втратив рівновагу та впав на землю.

Продовжуючи реалізовувати свій намір, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_1 та стоячи над його головою, наніс останньому не менше 3-х ударів руками стиснутими у кулак в область грудної клітини, тулубу та верхніх кінцівок ОСОБА_1 , тим самим заподіявши останньому, тілесні ушкодження, небезпечні для життя та здоров`я потерпілого в момент завдання у вигляді закритої травми грудної клітки, 6,7 ребер зліва та під пахвовій лінії, лівобічний гемопневмотокраз.

Вирок набрав законної сили 19 листопада 2023 року.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального злочину є встановленою та не підлягає доведенню, оскільки у суду відсутні сумніви щодо достовірності зазначених обставин та дій встановлених вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи.

Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей).

Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово.

Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4(з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу від протиправних дій відповідача знайшов повне підтвердження дослідженими обставинами кримінального правопорушення, зазначеними у вироку. Отже, внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення позивачу безумовно завдано моральної шкоди.

Однак, при визначенні розміру моральної шкоди, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, беручи до уваги, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, з врахуванням конкретних обставин справи, а саме характеру та глибини душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з спричиненням тяжких тілесних ушкоджень, змін звичайного способу життя та вимушеного докладання з зусиль до організації свого життя, суд вважає за доцільне визначити розмір моральної шкоди, завданий позивачу, в сумі 50000,00 грн.

Даний розмір відшкодування завданої злочином моральної шкоди, на думку суду, враховує всі обставини, досліджені в судовому засіданні та відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із вищевикладеного, приймаючи до уваги, що викладені докази не викликають у суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності для вирішення справи по суті, суд дійшов до висновку, про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн, оскільки вважає, що відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду, як особа яка завдала позивачу шкоди його здоров`ю.

Відповідно до статей 133 та 141 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.

Керуючись: ст.ст. 4,13,141,259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ; адреса проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ; адреса проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 50 000 (П`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ; адреса проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 16 червня 2025 року.

Суддя Л.П. Слюсар