Провадження №: 2/755/1315/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2025 р.Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція»), звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у солідарному порядку заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії з листопада 2020 року по 01 серпня 2024 року у розмірі 10 703,31 грн та за постачання гарячої води за період з серпня 2017 року по 01 серпня 2024 року у розмірі 21 471,33 грн, заборгованість за абонентською платою за період з листопада 2021 року по 01 серпня 2024 року у розмірі 1 518,77 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2 896,91 грн, 3 % річних у розмірі 800,99 грн, що разом складає 37 391,31 грн. А також позивач просив стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку № 52 , в тому числі до квартири АДРЕСА_1 , як теплопостачальною організацією з 01 липня 2014 року здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, тому є споживачами житлово-комунальних послуг, що надавалися позивачем.

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511)).

Також 13 жовтня 2021 року на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» опубліковані Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання. До теперішнього часу вищезазначений договір між відповідачами та позивачем так і не укладався, однак фактом приєднання споживачів до умов індивідуального договору є факт отримання відповідних послуг.

Отже, враховуючи положення статей 7, 8, 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених Кабінетом Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та пункту 12 Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 та враховуючи, що відповідачі упродовж певного періоду споживали послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на них покладається обов`язок оплатити позивачу усі фактично спожиті ними послуги.

Однак, у період з 01 листопада 2020 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 своєчасно не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення /постачання теплової енергії та з

01 серпня 2017 року - за отримані послуги з гарячого водопостачання, а також з листопада 2021 року - абонентську плату, в результаті чого станом на 01 серпня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 33 693,41 грн, з яких заборгованість з централізованого опалення становить 10 703,31 грн та заборгованість зі сплати послуг за постачання гарячої води - 21 471,33 грн, заборгованість за абонентською платою - 1 518,77 грн.

Також, оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, вважає, що на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних, що є особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.

У зв`язку з викладеним просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

08 жовтня 2024 року від позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» до суду надійшло клопотання про залучення співвідповідача у справі. Оскільки обмежено дієздатна особа самостійно несе відповідальність за порушення нею договору, укладеного за згодою піклувальника, та за шкоду, що завдана нею іншій особі, просили залучити ОСОБА_2 в якості солідарного співвідповідача у справі.

08 жовтня 2024 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2009 року по справі № 2-о-11/09 ОСОБА_2 визнано обмежено дієздатною, призначено ОСОБА_1 піклувальником над ОСОБА_2 . Водночас, фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. ОСОБА_2 самостійно здійснює оплату за спожиту електричну енергію та вивіз твердих побутових відходів та за інші спожиті комунальні послуги. Послуги з постачання теплової енергії/централізованого опалення та постачання гарячої води, постачання електроенергії та інші комунальні послуги не виходять за межі дрібних побутових, та є такими, що задовольняють побутові потреби, відповідають фізичному, духовному та соціальному розвитку ОСОБА_2 .

Відповідно до матеріалів справи, нарахування боргу було здійснено не за даними показників лічильників на постачання гарячої води, а за нарахуванням відповідної кількості спожитої гарячої води за кількістю зареєстрованих осіб, оскільки лічильник потребує проведення повірки.

Водночас, з 2000 року відповідач ОСОБА_1 проживає за адресою:

АДРЕСА_3 . Відповідач ОСОБА_2 не пускає відповідача ОСОБА_1 до квартири, усі зустрічі між ними відбуваються за межами квартири. У 2016 році відповідач звертався до різних установ та організацій із заявами про сприяння доступу до вказаної квартири. У 2019 році комісією співробітників ЖЕД № 406 складено акт обстеження житлово-побутових умов за вказаною адресою, встановлено, що помешкання перебуває в антисанітарному стані, усунути антисанітарію неможливо, оскільки ОСОБА_2 не впускає до помешкання свого піклувальника. У вересні 2024 року ОСОБА_1 звертався до ЖЕД № 406 та Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації з проханням сприяти у вирішенні питання щодо встановлення лічильників обліку гарячого та холодного водопостачання за адресою проживання його підопічної.

Також відповідач заявив про необхідність застосування строку позовної давності до вимог позивача. Зазначив, що позивач звернувся до суду у вересні 2024 року, провадження у справі відкрито 17 вересня 2024 року, тому строк позовної давності слід почати відраховувати від 17 вересня

2017 року. Таким чином, позивач пропустив трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні частини позовних вимог.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 просив відмовити повністю.

До відзиву відповідачем ОСОБА_1 долучено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

08 жовтня 2024 року до суду також надійшло клопотання ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача у справі та залучення третьої особи на стороні відповідача, просив замінити відповідача ОСОБА_1 на належного відповідача ОСОБА_2 та залучити в якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_1

15 жовтня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача ТОВ «Євро-Реконструкція». Позивач зазначив, що, за загальним правилом, особи, що зареєстровані у житлі, є споживачами комунальних послуг. У період виникнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги місце проживання відповідача ОСОБА_1 підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва, тому відповідач є споживачем наданих до квартири послуг та належним відповідачем у справі.

Місце постійного проживання обмежено дієздатної ОСОБА_2 , яка є підопічною

ОСОБА_1 , як і його самого, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , тому піклування здійснювалося саме за цією адресою.

Письмовий дозвіл на одержання заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів ОСОБА_2 та розпорядження ними в матеріалах справи відсутній. Також, крім піклування над ОСОБА_2 , відповідач здійснює піклування над її майном, зокрема, над квартирою АДРЕСА_1 .

Договір про надання послуг, який був передбачений чинним законодавством на момент виникнення заборгованості, між відповідачем та позивачем укладений не був, заяв-приєднання до умов індивідуальних типових договорів споживачами послуг ТОВ «Євро-Реконструкція» також не надходило.

З липня 2014 року ТОВ «Євро-Реконструкція» на адресу усіх споживачів направляє квитанції, у яких, крім відомостей про надані послуги на нараховані до сплати суми, зазначається також кількість осіб, що проживають у квартирі. Доказів того, що до моменту подання позовної заяви до суду відповідач звертався до ТОВ «Євро-Реконструкція» з повідомленням про зміну кількості зареєстрованих чи фактично проживаючих осіб у квартирі, відповідачем не надано. У разі зміни місця проживання відповідач зобов`язаний надати відповідну заяву. У виконавця відсутні правові підстави для проведення перерахунку обсягів надання послуг та розміру плати за надані послуги споживачу за попередній період.

Право на неоплату вартості комунальних послуг не застосовується до постачання теплової енергії, що випливає з характеру наданої послуги, за відсутності мешканців в квартирі, житло та будинок опалюється.

Відповідач протягом спірного періоду не звертався до позивача з документами, що підтверджують факт не проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене нарахування за послугу з постачання гарячої води здійснювалося з урахуванням інформації про 2 зареєстрованих осіб.

Щодо застосування наслідків спливу позовної давності позивач зазначив, що згідно пункту

12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобіганню поширенню коронавірусної хвороби, тому заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності слід застосовувати лише щодо періоду по 11 березня 2017 року. Водночас, позовна давність призупинила свій перебіг з 24 лютого 2022 року у зв`язку із введенням на території України воєнного стану.

З огляду на викладене, борг за спірний період за послугу з постачання теплової енергії та гарячої води є таким, що нарахований в межах строку позовної давності.

На підставі викладеного позов просили задовольнити в повному обсязі.

Також позивачем подано письмові заперечення на клопотання ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача. А також позивачем надано письмові доповнення до клопотання про залучення співвідповідача у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року клопотання відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, - залишено без задоволення.

Також ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача у справі та залучення третьої особи на стороні відповідача.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року задоволено клопотання позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» про залучення співвідповідача у справі, залучено до складу учасників справи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , як співвідповідача.

У зв`язку із залученням співвідповідача у справі, судом встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України.

Одночасно ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року позовну заяву ТОВ «Євро-Реконструкція» залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - два дні з дня отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду позовної заяви у новій редакції відповідно до кількості учасників справи та уточненого розрахунку заборгованості відповідачів.

21 жовтня 2024 року ТОВ «Євро-Реконструкція» подало клопотання про продовження процесуального строку.

22 жовтня 2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від відповідача ОСОБА_1 , у яких відповідач зазначив, що надав докази непроживання у спірній квартирі

з 2000 року. Із відповідною заявою-повідомленням про непроживання у квартирі відповідач не звертався до надавача комунальних послуг у зв`язку із обмеженнями, запровадженими Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211. Водночас, вказане не змінює того факту, що відповідач не проживав у квартирі. Також на неможливість звернення відповідача вплинуло повномасштабне вторгнення на територію України. Наданий відповідачем акт є достатньою підставою для відмови у позові.

Також відповідач повторно заявив про необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача.

Водночас, особа, яка фактично могла користуватися наданими комунальними послугами, судом визнана обмежено дієздатною, тому самостійно несе відповідальність за свої дії, пов`язані із задоволенням свої побутових потреб, що відповідають фізичному, духовному та соціальному розвитку.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 просив відмовити.

23 жовтня 2024 року до суду надійшла заява ТОВ «Євро-Реконструкція» від 22 жовтня

2024 року, до якої долучено позовну заяву у новій редакції та її копії відповідно до кількості учасників справи, окремо зазначено, що надані позивачем розрахунки заборгованості, що містяться в матеріалах справи, є актуальними. Таким чином, позивачем виконано вимоги ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року про залишення позову без руху.

29 жовтня 2024 року до суду від ТОВ «Євро-Реконструкція» надійшли письмові пояснення по справі. Позов підтримали та просили задовольнити. Наголосили на тому, що у період виникнення заборгованості місце проживання відповідачів було зареєстровано за спірною адресою. Проживання відповідачів за іншою адресою не звільняє від обов`язку сплати отриманих комунальних послуг. З липня 2014 року ТОВ «Євро-Реконструкція» на адресу усіх споживачів направляє квитанції, у яких, крім відомостей про надані послуги на нараховані до сплати суми, зазначається також кількість осіб, що проживають у квартирі. У разі ненадання показань приладів індивідуального обліку, нарахування виконуються за показаннями будинкового вузла обліку або нормами споживання. Відповідачі із заявами щодо незгоди з приводу розміру нарахувань згідно направлених квитанцій до позивача не зверталися, відповідно, визнали факт споживання послуг з урахуванням зроблених позивачем нарахувань. Доказів того, що до моменту подання позовної заяви до суду відповідач звертався до ТОВ «Євро-Реконструкція» з повідомленням про зміну кількості зареєстрованих чи фактично проживаючих осіб у квартирі, відповідачем не надано. У виконавця відсутні правові підстави для проведення перерахунку обсягів надання послуг та розміру плати за надані послуги споживачу за попередній період. Водночас, плата за послуги з постачання теплової енергії справляється у залежності від опалювальної площі і не залежить від проживання у ній людей. Питання перерахунку за комунальні послуги за період відсутності осіб за місцем реєстрації не стосується послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води за наявності встановлення у квартирі індивідуального засобу обліку гарячого водопостачання.

Також позивачем повторно висловлено заперечення проти застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача. Борг за спірний період за послугу з постачання теплової енергії та гарячої води є таким, що нарахований в межах строку позовної давності

Нараховані позивачем 3 % річних та інфляційні нарахування, передбачені статтею 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і мають компенсаційний характер, а не штрафний, тому до положення даної статті закону застосовується загальний строк позовної давності.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року постановлено продовжити розгляд цивільної справи за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, встановлено процесуальні строки.

12 листопада 2024 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву. Позов не визнає, у задоволенні просив відмовити.

На обґрунтування відзиву зазначає, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2009 року по справі № 2-о-11/09 ОСОБА_2 визнано обмежено дієздатною, призначено ОСОБА_1 піклувальником над ОСОБА_2 . Водночас, фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Одержання та розпорядження пенсією співвідповідачем здійснюється особисто, на підставі відповідного дозволу піклувальника. ОСОБА_2 самостійно здійснює оплату за спожиту електричну енергію та вивіз твердих побутових відходів та за інші спожиті комунальні послуги. Послуги з постачання теплової енергії/централізованого опалення та постачання гарячої води, постачання електроенергії та інші комунальні послуги не виходять за межі дрібних побутових, та є такими, що задовольняють побутові потреби, відповідають фізичному, духовному та соціальному розвитку співвідповідача.

Відповідно до матеріалів справи, нарахування боргу було здійснено не за даними показників лічильників на постачання гарячої води, а за нарахуванням відповідної кількості спожитої гарячої води за кількістю зареєстрованих осіб, оскільки лічильник потребує проведення повірки.

Водночас, з 2000 року відповідач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Даний факт також встановлено в рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2009 року по справі № 2-о-11/09. У 2016 році відповідач звертався до різних установ та організацій із заявами про сприяння доступу до вказаної квартири. У 2019 році комісією співробітників ЖЕД № 406 складено акт обстеження житлово-побутових умов за вказаною адресою, встановлено, що помешкання перебуває в антисанітарному стані, усунути антисанітарію неможливо, оскільки

ОСОБА_2 не впускає до помешкання свого піклувальника. У вересні 2024 року ОСОБА_1 звертався до ЖЕД № 406 та Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації з проханням сприяти у вирішенні питання щодо встановлення лічильників обліку гарячого та холодного водопостачання за адресою проживання його підопічної.

Також відповідач заявив про необхідність застосування строку позовної давності до вимог позивача. Зазначив, що позивач звернувся до суду у вересня 2024 року, провадження у справі відкрито 17 вересня 2024 року, тому строк позовної давності слід почати відраховувати від 17 вересня

2017 року. Таким чином, позивач пропустив трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови задоволенні частини позовних вимог.

Таким чином, відповідач, якого стосується заборгованість по наданих комунальних послуг, фактично не користується зазначеними послугами, оскільки не проживає за адресою їх нарахування. Особа, яка фактично могла користуватися наданими комунальними послугами судом визнана обмежено дієздатною, тому несе відповідальність за свої дії пов`язані із задоволенням свої побутових потреб, що відповідають фізичному, духовному та соціальному розвитку.

У задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 просив відмовити повністю, застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

19 листопада 2024 року від ТОВ «Євро-Реконструкція» до суду надійшла відповідь на відзив, аргументи, викладені у відзиві, вважає хибними та такими, що свідчать про неправильне тлумачення та розуміння норм чинного законодавства України.

За загальним правилом, особи, що зареєстровані у житлі, є споживачами комунальних послуг. У період виникнення заборгованості за надані послуги, місце постійного проживання відповідачів у квартирі підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а тому вони є споживачами наданих до квартири послуг та належними відповідачами по справі. Крім того, місце постійного проживання обмежено дієздатної ОСОБА_2 , яка є підопічною ОСОБА_1 , як і його самого, перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , отже піклування здійснювалося саме за цією адресою.

Письмовий дозвіл на одержання заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів ОСОБА_2 та розпорядження ними в матеріалах справі відсутній. Крім того, ОСОБА_1 здійснює піклування над майном ОСОБА_2 .

Договір про надання послуг на момент виникнення заборгованості між відповідачем та позивачем не укладався, відповідної заяви-приєднання від споживачів не надходило.

У щомісячних квитанціях на оплату спожитих житлово-комунальних послуг позивач зазначає також інформацію про кількість зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі. Водночас, до моменту подання позовної заяви до суду відповідач не звертався до постачальника з повідомленням про зміну місця проживання, уточнення кількості осіб, що проживають у житлі, тому підстави для проведення перерахунку за спожиті житлово-комунальні послуги відсутні.

Право на неоплату вартості спожитих комунальних послуг не застосовується до послуг з постачання теплової енергії, що випливає з характеру наданої послуги. Водночас, право на неоплатність виникає лише за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Отже, протягом спірного періоду мешканці квартири не зверталися до позивача щодо зміни (уточнення) кількості зареєстрованих та/або фактично проживаючих осіб у квартирі, щодо неналежної якості отриманих комунальних послуг, щодо підтвердження не проживання у квартирі. Тому позивач здійснював нарахування за послуги з постачання гарячої води з урахуванням наявної у нього інформації щодо двох зареєстрованих осіб.

Позивач наголосив на відсутності підстав для застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог, заборгованість нараховано в межах строку позовної давності.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подала. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду не врученим з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня

2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Також Верховний Суд у постанові від 11 червня 2021 року у справі № 2-6236/11, провадження № 61-6596ск20, сформулював висновок, за яким у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Водночас, опікун обмежено дієздатної ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , про розгляд справи

№ 755/15850/24 обізнаний, правом на подання заяв по суті справи скористався.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, а також Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який набув чинності

з 10 грудня 2017 року.

Судом встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198.

Відповідно до статті 19 Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 13 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 16 вересня 2024 року № 787909 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА»

від 02 грудня 2024 року відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, з матеріалів справи встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 13 грудня 1996 року, виданого Дарницьким вагоноремонтним заводом згідно з розпорядженням від 13 грудня 1996 року № 30-55, квартира за адресою:

АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Отже, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані та проживають за адресою:

АДРЕСА_1 , таким чином, в розумінні Закону України «Про житлово - комунальні послуги» є споживачами комунальних послуг, які надаються позивачем.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 3 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV).

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

За приписами статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 26 квітня

2004 року № 1875-ІV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до статті 19 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, зараз і надалі - у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно із частинами першою, третьою, четвертою статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої поди, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцем таких послуг.

Процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проєкту договору однією із сторін.

Положення щодо договірного характеру спірних правовідносин закріплені також у частині перші статті 12 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року

№ 2189-VIII. Так надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті

13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (частина третя статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Судом встановлено, що 23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) позивачем опубліковано повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№ 111 (4511)).

Також 13 жовтня 2021 року на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» опубліковані типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц) зазначено таке.

У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, відсутність між сторонами та надавачем комунальних послуг договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі

№ 372/2236/21, від 20 листопада 2024 року по справі № 463/6799/18).

Отже, відповідачі були споживачами послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення, які надавалися позивачем, без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому останні не звільняються від оплати послуг у повному обсязі.

Суд враховує, що відповідачі не надали суду доказів того, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаною адресою надавала інша юридична особа, або що такі послуги не надавалися взагалі як до будинку АДРЕСА_1 , так і безпосередньо до квартири № 30 .

Водночас суд враховує, що порядок звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги, затверджений рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 409/1843.

Встановлено, що наймач (власник) квартири (приватного будинку) та члени його сім`ї за період тимчасової відсутності мають право на несплату вартості ненаданих послуг при дотриманні певних умов:

1.1 При тимчасовій відсутності всієї сім`ї: за умов відключення працівниками житлово-експлуатаційної організації (Виконавця послуг) холодної та гарячої води та опломбування запірних вентилів на вводі у квартиру (приватний будинок) та зняття пломб і відновлення послуг працівниками житлово-експлуатаційної організації (Виконавця послуг) згідно з письмовою заявою наймача (власника) квартири (приватного будинку).

1.2. При тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім`ї: за умови своєчасного подання в житлово-експлуатаційну організацію (Виконавця послуг) та в управління експлуатації газового господарства документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї.

Винятком є випадки, коли наймач (власник) квартири (приватного будинку) або члени його сім`ї перебувають на стаціонарному лікуванні, санаторно-курортному відпочинку, терміни якого підтверджено лікарняним, путівкою та ін.

Звільнення від оплати здійснюється за період тимчасової відсутності не менше одного місяця. Для звільнення від оплати наймач (власник) квартири (приватного будинку) повинен надати наступні документи:

У випадку, передбаченому пунктом 1.1 (При тимчасовій відсутності всієї сім`ї): · заяву в житлово-експлуатаційну організацію (Виконавця послуг) про відключення холодної і гарячої води та опломбування запірних вентилів із зазначенням періоду тимчасової відсутності; · акт житлово-експлуатаційної організації (Виконавця послуг) про відключення та опломбування вентилів холодної і гарячої води;

Перерахунок проводиться після відновлення надання послуг, якщо не порушено цілісності опломбування мереж (у випадку передбаченому пункт 1.1).

У випадку передбаченому пунктом 1.2 (при тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім`ї: заяву в житлово-експлуатаційну організацію (до Виконавця послуг) про тимчасову відсутність одного або декількох членів сім`ї із зазначенням періоду та місця перебування; документ, що підтверджує факт перебування одного або декількох членів сім`ї в іншому місці (документ повинен містити кутовий штамп з реєстраційним номером, дату видачі, бути завірений печаткою); для працюючих - довідку з місця роботи про перебування у відпустці, відрядженні (із зазначенням терміну відпустки, відрядження).

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про звернення відповідачів протягом періоду формування заборгованості до ТОВ «Євро-Реконструкція», як до надавача комунальних послуг, із заявами (повідомленнями) про непроживання у квартирі за адресою:

АДРЕСА_1 , про бажання припинити отримання послуг (як повністю так і на певний період) тощо.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на встановлення факту його не проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2009 року по справі № 2-о-11/09 про визнання ОСОБА_2 обмежено дієздатною, не заслуговує на увагу, оскільки не стосується періоду виникнення заборгованості. Вказане стосується також письмових звернень до ЖЕД № 406, Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та Дніпровського УП ГУНП в місті Києві за 2016 рік.

Протягом періоду формування заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги відповідачі не зверталися до ТОВ «Євро-Реконструкція» із заявами (повідомленнями) про непроживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Також з матеріалів справи вбачається, що протягом спірного періоду відповідачі, споживаючи комунальні послуги, не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій (передбачених пунктом

37 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пунктом 56 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690, та статтею 27, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі.

Аналогічні висновки були зроблені у постановах Верховного Суду у справах від 29 листопада 2019 року № 645/5401/17 та від 31 жовтня 2019 року № 465/5138/15-ц. Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною першою статті 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17 (провадження

№ 61-18650св20) зроблено висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Водночас, згідно частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Водночас суд враховує, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2009 року по справі № 2-о-11/09 ОСОБА_2 визнано обмежено дієздатною та призначено їй піклувальника - ОСОБА_1 .

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (частина перша статті 55 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 60 ЦК України суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Згідно із частиною першою статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно із положеннями статті 69 ЦК України піклувальник над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, зобов`язаний дбати про її лікування, створення необхідних побутових умов. Піклувальник дає згоду на вчинення підопічним правочинів відповідно до статей 32 та 37 цього Кодексу. Піклувальник зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Так положеннями статті 37 ЦК України встановлено, що над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування. Фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може самостійно вчиняти лише дрібні побутові правочини. Правочини щодо розпорядження майном та інші правочини, що виходять за межі дрібних побутових, вчиняються особою, цивільна дієздатність якої обмежена, за згодою піклувальника. Відмова піклувальника дати згоду на вчинення правочинів, що виходять за межі дрібних побутових, може бути оскаржена особою, цивільна дієздатність якої обмежена, до органу опіки та піклування або суду. Одержання заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів особи, цивільна дієздатність якої обмежена, та розпоряджання ними здійснюються піклувальником. Піклувальник може письмово дозволити фізичній особі, цивільна дієздатність якої обмежена, самостійно одержувати заробіток, пенсію, стипендію, інші доходи та розпоряджатися ними. Особа, цивільна дієздатність якої обмежена, самостійно несе відповідальність за порушення нею договору, укладеного за згодою піклувальника, та за шкоду, що завдана нею іншій особі.

Відомості про надання письмового дозволу піклувальником ОСОБА_1 на одержання заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів ОСОБА_2 та розпоряджання ними в матеріалах справи відсутні. Водночас, піклувальник ОСОБА_1 вартість спожитих комунальних послуг за місцем проживання своєї підопічної ОСОБА_2 не сплачував, обов`язок створення необхідних побутових умов не виконував.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як споживачі житлово-комунальних послуг, своєчасно не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послуги з постачання гарячої води, а також плату за абонентське обслуговування.

Згідно розрахунку суми боргу, наданого ТОВ «Євро-Реконструкція» станом на 01 серпня

2024 року утворилась заборгованість у розмірі 33 693,41 грн, з яких: 10 703,31 грн - сума боргу за послуги з централізованого опалення, 21 471,33 грн - сума боргу за спожиті послуги з постачання гарячої води, 1 518,77 грн - сума боргу за абонентською платою.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 70-80 ЦПК України.

Будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідачами не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги щодо квартири АДРЕСА_1 зі споживачів комунальних послуг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у розмірі 33 693,41 грн. у солідарному порядку.

Стосовно нарахування втрат від інфляції та 3 % річних на суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги суд зазначає таке.

Згідно із положеннями статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Згідно аналізу практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання щодо сплати комунальних послуг підлягають стягненню також інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Таким чином, враховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідачів на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц.

Загальновідомим є той факт, що з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (від 17 березня 2020 року № 530-ІХ) на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та

3 % річних.

В постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні статті 549 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено.

Отже, положення статті 549 ЦК України (штраф, пеня) та статті 625 ЦК України (3 % річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природною.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наявну заборгованість у відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що виникла до 01 серпня 2024 року, позивачем правомірно заявлено вимоги про нарахування сум передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, тому слід стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 інфляційні втрати в розмірі 2 896,91 грн та 3 % річних у розмірі 800,99 грн.

При цьому, суд враховує, що нарахування збитків від інфляції та 3 % річних здійснено до

23 лютого 2022 року.

Вирішуючи питання про розмір суми заборгованості, що підлягає стягненню за надані житлово-комунальні послуги, суд враховує заяву відповідача про застосування строку позовної давності, а також заперечення позивача стосовно застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до положень статей 256-257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від

22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі

№ 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, постанову Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений

12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діяв до 30 червня 2023 року.

Окрім того, згідно пунктом 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті

106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався і діє станом на дату ухвалення рішення.

Разом із тим, внесено зміни до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня

2020 року № 338 «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» і постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Продовжено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 30 квітня 2023 року. Також продовжено на всій території України карантин до 30 квітня 2023 року

Враховуючи вище викладене, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину та строк воєнного, надзвичайного стану.

Суд вважає, що з урахуванням продовження строку позовної давності, та того, що карантин був введений 12 березня 2020 року, строк позовної давності необхідно відраховувати саме з цієї дати.

Таким чином, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у даній справі відсутні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) міститься правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позивач довів наявність договірних зобов`язань відповідачів по оплаті наданих позивачем комунальних послуг, відповідно до умов договору приєднання та за встановленими тарифами. Відповідачі послуги отримали і не оплатили їх у повному розмірі, мають заборгованість в оплаті.

Відповідачі не довели наявності підстав для звільнення їх від обов`язку сплатити за надані комунальні послуги, чи для зменшення їх вартості, чи факту ненадання таких послуг, чи факту більшої оплати вказаних комунальних послуг, і не оспорили розміру наявної заборгованості, власного розрахунку заборгованості не надали. Тому суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати від відповідачів - споживачів послуг - їх оплати у повному обсязі за встановленими тарифами і розцінками у солідарному порядку, а відповідачі, як сторона, що послуги отримала, але не виконала свої зобов`язання, допустили прострочення в оплаті, - зобов`язані сплатити позивачу за надані ним послуги, що є підставою для стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з 01 серпня 2017 року по 31 липня 2024 року та централізованого опалення за період з 01 листопада 2020 року по 31 липня 2024 року та абонентської плати за період

з 01 листопада 2021 року по 31 липня 2024 року в розмірі 33 693,41 грн.

Враховуючи, викладене вище, а також те, що відповідачами порушено умови та строки виконання основного зобов`язання за договірними правовідносинами, вимога позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляції у сумі 2 896,91 грн, а також 3 % річних у розмірі 800,99 грн, що розраховані від простроченої суми заборгованості, підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із статтею 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору, підтверджено платіжною інструкцією від 15 серпня 2024 року № про оплату судового збору на суму 3 028,00 грн.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у сумі 3 028,00 грн - по 1 514,00 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись статтями 525, 526, 610 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690, статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2020 року по 31 липня 2024 року у розмірі 10 703,31 грн та постачання гарячої води за період з 01 серпня 2024 року по

31 липня 2024 року у розмірі 21 471,33 грн, заборгованість за абонентською платою за період з

01 листопада 2021 року по 31 липня 2024 року у розмірі 1 518,77 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2 896,91 грн, 3 % річних у розмірі 800,99 грн, що разом становить 37 391,31 грн (тридцять сім тисяч триста дев`яносто одна гривня 31 копійка).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 1 514,00 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 1 514,00 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: вул. Гната Хоткевича, 20,

м. Київ, 02094.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою:

АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складене 18 червня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова