Справа № 172/2174/24
Провадження № 2/172/943/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2025 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Битяка І.Г.

за участю секретаря судового засідання Глушко О.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та припинення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В

До суду надійшов вищевказаний позов. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що вона є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З батьком дитини ОСОБА_3 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який вони розірвали 06.06.2022 року на підставі рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області. Відповідно до рішення цього ж суду від 03.04.2023 року ухвалено визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 за місцем проживання його батька ОСОБА_3 та відібрати дитину від матері без позбавлення батьківських прав і передати батькові. Судовим наказом Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2023 року з неї на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2010 року народження у розмірі частини всіх видів доходу. Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18.12.2023 року встановлено факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_3 їхнього спільного сина ОСОБА_5 . Наразі ОСОБА_6 проживає разом з нею, дитина має усі необхідні умови для нормального проживання, виховання та навчання. Просить суд визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , 2010 року народження з матір`ю ОСОБА_1 та витребувати у батька ОСОБА_3 неповнолітнього сина ОСОБА_4 без позбавлення батьківських прав і передати його матері ОСОБА_7 , припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , 2010 року народження.

Ухвалою від 29.11.2024 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що неповнолітній ОСОБА_8 досяг 14-річного віку, тому згідно з вимогами Сімейного кодексу України має право самостійно визначати місце проживання. Щодо позовної вимоги про припинення стягнення аліментів зазначив, що наразі ОСОБА_4 ще не визначився остаточно з місцем свого проживання, тому немає підстав для припинення стягнення аліментів.

Неповнолітній ОСОБА_4 , відносно якого вирішується питання про визначення місця проживання пояснив, що він дійсно проживає з матір`ю і бажає й надалі з нею проживати, з батьком більше жити не хоче.

Представник третьої особи ОСОБА_9 надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника виконавчого комітету Васильківської селищної ради, рішення у справі просить прийняти на розсуд суду. Також третя особа надала інформацію на ухвалу суду від 20.01.2025 року про те, що наразі ОСОБА_4 виповнилося 14 років, тому відповідно до ст. 160 СК України він має право самостійно визначити місце свого проживання у разі, якщо батьки проживають окремо, тому третя особа вважає недоцільним надавати висновок щодо розв`язання спору.

Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . В свідоцтві про народження батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2005 року, який був розірваний рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 06.06.2022 року.

Відповідно до рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03.04.2023 року визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 за місцем проживання його батька ОСОБА_3 та відібрано дитину від матері без позбавлення батьківських прав і передано батькові.

Судовим наказом Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2023 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2010 року народження у розмірі частини всіх видів доходу боржника.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18.12.2023 року встановлено факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_3 неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2010 року народження.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого законом.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 3 статті 160 СК України передбачено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Статтями 180, 183 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 179 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Частиною 1 статті 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

В ході розгляду справи суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали за рішенням суду, від шлюбу вони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_5 , 2010 року народження, якому на момент розгляду справи в суді виповнилося 14 років, має зареєстроване у встановленому законом місце проживання, однак фактично проживає за іншою адресою. В усних поясненнях, наданих суду неповнолітній ОСОБА_4 висловив свою категоричну думку щодо визначення місця проживання з матір`ю, з якою він фактично і проживає наразі та бажає проживати в подальшому. Тобто ОСОБА_4 , який досяг 14-річного віку відповідно до чинного законодавства має право самостійно обирати місце свого проживання у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Крім цього, суд встановив, що з позивачки на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , який фактично наразі проживає разом з позивачкою, тому підстав для продовження стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , який фактично проживає разом з матір`ю, немає.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_7 з підстав вказаних вище.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_7 задоволені частково, то з відповідача на її користь слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору за подання позову до суду в сумі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, ст.ст. 141, 160, 171, 273 СК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263 ЦПК України,

У Х В А Л И В

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та припинення сплати аліментів задовольнити частково.

2. Припинити стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі судового наказу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2023 року № 172/1568/23.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк