Справа № 753/4444/24
Провадження № 2/361/4808/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.25

12 травня 2025 р. м.Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Писанець Н.В.,

при секретарі Бондар Ю.В.,

представник позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лащінер Юлії Володимирівни про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лащінер Ю.В. про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 - є сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гайдук Ю.О., внаслідок чого 05.10.2023р. було заведено спадкову справу № 15/2023 та 17.11.2023р. ОСОБА_2 прийняв спадщину. У цей же час, позивач дізнався, що 15.08.2023р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лащінер Ю.В. посвідчила заповіт від імені ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_3 . Предметом зазначеного заповіту є будинок АДРЕСА_1. Позивач вважає, що, на момент складання вказаного заповіту, ОСОБА_4 не міг розуміти змісту та наслідків цього правочину через свою хворобу (вади зору) та ОСОБА_3 , знаючи про це, переконала його обманним шляхом скласти на неї заповіт. При цьому, на думку позивача, нотаріусом не було виконано п.6 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - не ознайомлено ОСОБА_4 зі змістом заповіту, у зв`язку із чим є всі підстави для визнання його недійсним, про що і просить суд.

Присутній у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Присутня у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 з позовними вимогами не погодились, направили до суду відзив, за змістом якого вважали недоведеними та необґрунтованими посилання позивача на порушення вимог діючого законодавства під час складання та посвідчення заповіту нотаріусом, просили відмовити у задоволенні вимог.

Сповіщена належним чином про час та дату розгляду справи третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лащінер Ю.В. до зали суду не з`явилась, направила письмові пояснення, долучені до матеріалів справи, у яких звернула увагу суду, що при посвідченні нею заповіту від імені ОСОБА_4 , який дійсно мав вади зору, нотаріусом, свідками та підписантом дотримано всі вимоги законодавства, необхідні для чинності правочину, а саме - зміст заповіту був прочитаний кожним свідком вголос до його підписання, схвалений заповідачем та підписаний у присутності заповідача за його згодою. А також просила суд розглянути справу за її відсутності, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши думку сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд доходить наступного.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Позивач ОСОБА_2 - є сином померлого ОСОБА_4

05 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гайдук Ю.О. було відкрито спадкову справу №15/2023.

Зі змісту вивченої у судовому засіданні останньої вбачається наявність заповіту, складеного 15.08.2023р. ОСОБА_4 . Вказаний заповіт посвідчила приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лащінер Ю.В. від імені ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_3 , в присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Згідно зі змістом заповіту, ОСОБА_4 усе своє майно де б воно не було із чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і нащо він буде мати право за законом заповів ОСОБА_3 .

Як вбачається з вищезгаданого заповіту, такий записаний, на прохання ОСОБА_4 та з його слів, до підписання прочитаний вголос, підписаний запрошеною ОСОБА_8 в присутності вищевказаних двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , особу заповідача та свідків встановлено, дієздатність їх було перевірено.

Спадкова справа також містить заяву ОСОБА_9 від 15.01.2024р., яка є дружиною померлого ОСОБА_4 та відмовляється від обов`язкової частки у спадщині на користь ОСОБА_3 .

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Разом з тим суд враховує наступне.

Статтею 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним. При цьому визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Як роз`яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

В пункті 8 зазначеної постанови Пленуму роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, слід дійти до висновку, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

В той же час, жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт складений 15.08.2023р., зареєстрований у реєстрі №№725,726 по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача.

Відповідно до ч. 1 ст.56 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 зі змінами, відповідно до пунктів 157, 158 якої визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції.

Як вбачається з матеріалів справи, при складенні заповіту від 15.08.2023, було додержано встановлені законом вимоги щодо його оформлення, та посвідчено уповноваженою на те посадовою особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лащінер Ю.В.

З положень ст. 202 та ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.1254 ЦК України заповідач має право на скасування та зміну заповіту. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту , який заповідач склав перед ним.(ч.1,ч.2,ч.3,ч.4, ч.5,ч.6 ст.1254 ЦК)

Таким чином, позивачем не наведено достатніх підстав для визнання заповіту складеного 15.08.2023р. недійсним, оскільки, складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, а отже суд дійшов до висновку про відсутність підстав визнати даний заповіт недійсним.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевказаного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами, що ОСОБА_4 на день посвідчення заповіту не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, а відтак, його волевиявлення не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, заповіт було складено та посвідчено нотаріусом з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лащінер Юлії Володимирівни про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Писанець Н.В.