Справа №751/600/25
Провадження №2/751/707/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

секретаря судового засідання Курач В.С.

за участю: представника позивача Шаповалова М.С., представника відповідача Алексієнко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

17.01.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шаповалов М.С. звернулась до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовом до Чернігівської міської ради про визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов обгрунтований тим, що батько позивача ОСОБА_2 працював в ДП «Київське спеціалізоване управління №21 Стальконструкція» ВАТ «Центростальконструкція» Мінспецстрой УРСР. У 1962 році він отримав службову квартиру АДРЕСА_1 , в якій 07.02.1979 року позивач зареєстрував своє місце постійного проживання за вказаною адресою, де і проживає по теперішній час. Вказує, що в 1999 року батько позивача помер і з того часу останній сам продовжує безперервно, відкрито, добросовісно володіти та користуватись нерухомим майном, тобто понад 10 років. Свого часу ДП «Київське спеціалізоване управління №21 Стальконструкція» ВАТ «Центростальконструкція» не заперечувало щодо приватизації вищевказаного житла, на підтвердження чого наявна довідка, відповідно до якої, станом на 31.12.2012 року, право власності на об`єкт нерухомого майна, квартиру АДРЕСА_1 , не зареєстроване. Звертає увагу, що відомості про державну реєстрацію спірного нерухомого майна в Реєстрі прав власності відсутні, до ліквідаційного балансу банкрута - ДП «Київське спеціалізоване управління №21 Стальконструкція» ВАТ «Центростальконструкція» спірна квартира, не входила. Вважає, що оскільки позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно проживати в спірній квартирі, то можливе визнання за ним право власності за набувальною власністю на вказане нерухоме майно.

17.02.2025 року ухвалою Новозодського районного суду міста Чернігова, дану позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. (а.с.28)

21.02.2025 року, на виконання вищевказаної ухвали, представник позивача звернувся із заявою, про приєднання доказів про оплату судового збору. (а.с.30, 31)

28.02.2025 року ухвалою Новозодського районного суду міста Чернігова, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. (а.с.36)

25.03.2025 року представником відповідача Чернігівської міської ради надано відзив на позов, в якому останній заперечує проти позовних вимог і просить у позові відмовити. Свої заперечення обгрунтовує тим, що зареєструвавшись у спірному помешканні позивач, набув право користування ним на відповідній правовій підставі, що виключає можливість набуття майна у власність за набувальною власністю, адже у цьому разі володільці володіють майном не як власники. Крім того, обставини викладені в позовній заяві свідчать, що позивач був обізнаний відносно того, що власником квартири АДРЕСА_1 , є підприємство, на якому працював його батько, а також, що дане житло видається як службове, а тому не можна вважати володіння позивачем квартирою добросовісним. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Крім того, позивачем не доведено, що власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Процедуру визнання безхазяйним спірне житло не проходило.

17.04.2025 року ухвалою Новозодського районного суду міста Чернігова, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с.55)

Позивач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотання, заяви до суду не надходили.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, при наданні пояснень посилався на обставини зазначені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог і просила у позові відмовити з підстав зазначених у відзиві.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ДП «Київське спеціалізоване управління №21 Стальконструкція» ВАТ «Центростальконструкція», надало ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (батько позивача), у користування квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , який помер у 1999 році.

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.8-9)

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син наймача), з 25.05.1995 року і по теперішній час, залишається єдиним зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою №5251 від 23.09.2024 року, виданою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради та адресною довідкою від 17.11.1999 року. (а.с.15,19)

Відомості про державну реєстрацію спірного нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 04.09.2024 року. (а.с.14)

Згідно інформаційної довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» від 03.10.2024 року, станом на 31.12.2012 року, право власності на об`єкт нерухомого майна, квартиру АДРЕСА_3 , не зареєстровано. (а.с.16)

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2009 року у справі №43/466 затверджено ліквідаційний баланс станом на 27.11.2009 року та ліквідовано банкрута дочірне підприємство «Київське спеціалізоване управління №21 «Стальконстрокція» відкритого акціонерного товариства «Центростальконструкція» (03115, м.Київ, вул.Котельникова, 23, ідентифікаційний код 31780230), як юридичну особу в зв`язку з банкрутством. (а.с.24-25)

Діяльність ДП «Київське спеціалізоване управління №21 Стальконструкція» ВАТ «Центростальконструкція» припинено, про що 07.12.2009 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснено здійснено запис за №4022471. (а.с.35)

З листа господарського суду міста Києва №05-18/66/24 від 02.10.2024 року вбачається, що за результатами перевірки матеріалів справи №43/466 встановлено, що квартира АДРЕСА_1 до ліквідаційного балансу банкрута - ДП «Київське спеціалізоване управління №21 Стальконструкція» ВАТ «Центростальконструкція», не входила. (а.с.23)

Відомості, щодо передачі спірного нерухомого майна у комунальну власність територіальної громади міста Чернігова в матеріалах справи відсутні.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Частина перша статті 344 ЦК України, визначає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Тобто, це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше, або, незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме:

- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

- законність об`єкта володіння;

- добросовісність заволодіння чужим майном;

- відкритість володіння;

- безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння;

- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто, на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2017 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

У відповідності до п.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Як передбачено п.14 цієї ж Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 добросовісно заволодів чужим майном, тобто відсутності в матеріалах справи належних, допустимих та достовірних доказів володіння позивачем спірним майном за договором, що опосередковує передання особі майна виключно у володіння та користування, а не у власність, і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно проживати у квартирі АДРЕСА_1 , суд вважає за можливе визнати за ним право власності за набувальною давністю на вказане нерухоме майно.

Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати.

Разом з тим, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат суд виходить з складності справи, ціни позову та значенням справи для сторони.

При цьому, беручи до уваги задоволення позовних вимог, що за своєю суттю та предметом саме по собі сприяє матеріальному стану позивача, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне понесені судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,9 кв.м., житлово площею 35,3 кв.м., допоміжною площею 15,6 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду через Ново заводський районний суд м. Чернігова.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Чернігівська міська рада (місцезнаходження: 14000, місто Чернігів, вул. Магістратська,7, 0).

Повний текст рішення суду складений 30.05.2025 року.

Головуючий - суддя О. Г. Деркач