ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 червня 2025 року

м. Харків

справа №642/2001/22

провадження № 22-ц/818/2697/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законними представниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Дерев`янка Ярослава Юрійовича на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 11 лютого 2025 року, постановлене під головуванням судді Вікторова В.В., -

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , законними представниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

У квітні 2023 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 11 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Судові витрати за первісним позовом покладено на позивача за первісним позовом. Судові витрати за зустрічним позовом покладено на позивача за зустрічним позовом. Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2023 року шляхом накладення заборони на відчуження нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ); квартири АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Дерев`янко Ярослав Юрійович просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені первісного позову та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що строк позовної давності у спірних правовідносинах не є пропущений позивачем, оскільки з первинним позовом з вимогою про погашення суми боргу до боржника - спадкоємця ОСОБА_5 він звернувся у межах строку визначеного відповідно до приписів ст. 1281 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України: «Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги». Свідоцтво про право на спадщину за заповітом №543, та №544 після смерті ОСОБА_6 посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Рибкіною О.М. від 10.11.2021 року. Позивач ОСОБА_1 звернувся уперше з відповідною позовною заявою від 10.01.2022 року про стягнення суми боргу за договором позики до Ленінського районного суду м. Харкова справа №642/88/22, тобто до спливу 6 (шести) місячного строку звернення з вимогою до спадкоємця боржника, з часу отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 . У друге з відповідною вимогою до спадкоємця ОСОБА_5 позивач звернувся з повторною позовною заявою від 17.01.2022 року про стягнення суми боргу за договором позики справа №642/312/22, також до спливу 6 (шести) місячного строку, передбаченого ст.1281 ЦК України. Звертає увагу суду, що приписи ч. 2. ст. 1281 ЦК України не висувають обов`язковий або виключний спосіб звернення з вимогою до спадкоємця боржника, яким повинен скористатися кредитор для дотримання умов своєчасного звернення з вимогою про погашення боргу. Звернення до суду з вимогою до спадкоємця боржника погасити суму боргу є належним виконанням умов своєчасного звернення до спадкоємця.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині зустрічних позовних вимог не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення боргу за договором позики у розмірі 47800, 00 доларів США та звернення стягнення на спадкове майно в межах суми боргу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що починаючи з березня 2021 року він постійно в усній формі вимагав повернення від позичальника боргу, відтак повинен був знати про смерть ОСОБА_6 задовго до звернення з вимогою безпосередньо до спадкоємця. Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 звертався з позовними заявами до спадкоємця ОСОБА_6 ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, проте у відкритті провадження по справі №642/88/22 йому було відмовлено, а позовну заяву по справі №642/312/22 повернуто через визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами. Відтак, будучи обізнаним про смерть ОСОБА_6 та про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 не звернувся, як кредитор, у строки передбачені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, із вимогою-претензією або до спадкоємців або через нотаріуса. Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача за первісним позовом суми боргу за договором позики у розмірі 47 800,00 доларів США.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 17.11.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір позики згідно якого, позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти у сумі 47800 (сорок сім тисяч вісімсот доларів) США, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошей до 17.02.2021 року. Проценти за позикою по цьому договору не нараховуються. Позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу Позикодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 25 січня 1994 року, реєстраційний №4-94-3046, належала однокімнатна квартира, за адресою АДРЕСА_4 , житловою площею 12,3 кв.м., загальною площею 38,7 кв.м. та на підставі Договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори 03 вересня 1997 року за реєстровим №5-5641, двокімнатна квартира, за адресою АДРЕСА_5 , житловою площею 28,8 кв.м., загальною площею 50,7 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, згідно якого квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_3 заповів малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, зареєстрованих за номерами в реєстрі №543 та №544 відповідно, які видані приватним нотаріусом Рибкіною О.М., Ігнатьєва П.С. є єдиною спадкоємицею ОСОБА_6 .

Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 було отримано малолітньою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зазначається представником ОСОБА_5 та не оспорюється позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України, ОСОБА_1 , як кредитору, до якого перейшло право вимоги за договором позики по зобов`язанням спадкодавця ОСОБА_6 , необхідно було звернутися з вимогою або до спадкоємця (ів) або через нотаріуса в строк до 10.05.2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вперше звернувся із позовною заявою до ОСОБА_5 (як спадкоємця) 10.01.2022 року (в межах шести місячного строку).

Отже ОСОБА_1 був обізнаний про смерть ОСОБА_6 вже на момент звернення до суду з позовною заявою від 10.01.2022 року (справа №642/88/22).

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ані після видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ані після звернень із позовними заявами від 10.01.2022 року та 17.01.2022 року, не звертався, як кредитор, у строки передбачені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, із вимогою-претензією або до спадкоємців або через нотаріуса.

З доданих додатків до позовної заяви вбачається, що лише 18.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся безпосередньо до спадкоємця ОСОБА_5 з вимогою щодо сплати боргу за договором позики, тобто за межами присічного строку, встановленого статтею 1281 ЦК України(а.с.37-38 т.1).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що він та ОСОБА_6 уклали договір позики від 17.11.2020 року. Відповідно до п. 1 укладеного договору позики Позикодавець ОСОБА_1 надає Позичальнику ОСОБА_6 безвідсоткову позику у сумі 47 800 (сорок сім тисяч вісімсот) доларів США, а останній зобов`язується повернути позику у строк до 17.01.2021 року. Фактом підтвердження отримання грошової суми безпосередньо є укладання договору позики у письмовому вигляді, за особистим підписом Позичальника ОСОБА_6 . З березня 2021 року позивач постійно в усній формі вимагав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер, після його смерті за заповітом є ОСОБА_5 . Вказував, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив: стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 47800, 00 доларів США; звернути стягнення на спадкове майно в межах суми боргу, а саме, на квартири АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_3 , які належать спадкоємцю; судові витрати покласти на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до спадкоємців боржника про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі смерті позичальника за кредитним договором (договором позики) за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При цьому у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватися у межах вартості отриманого ними у спадщину майна.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця і відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, як зазначалося вище, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Разом із тим, положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором положень статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 638/6853/21 (провадження № 61-16912св23).

Відповідно до статті 1281 ЦК України (у редакції, на момент смерті боржника) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) зроблено правовий висновок про те, що поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. […] Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 30 листопада 2022 року у справі № 171/2639/18 (провадження № 61-18637св21), від 15 березня 2023 року у справі № 394/893/20 (провадження № 61-17358св21) від 13 березня 2024 року у справі № 638/6853/21 (провадження № 61-16912св23) та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У справі, яка переглядається судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір позики згідно якого, позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти у сумі 47800 (сорок сім тисяч вісімсот доларів) США, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошей до 17.02.2021 року, проте не повернув.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Ганшин К.В. вперше звернувся з відповідною позовною заявою до ОСОБА_5 10.01.2022 року справа №642/88/22 та вдруге звернувся з позовною заявою до ОСОБА_5 17.01.2022 року, справа №642/312/22.

Ухвалами Ленінського районного суду м. Харкова у відкритті провадження по справі №642/88/22 ОСОБА_1 було відмовлено, а позовну заяву по справі №642/312/22 повернуто через визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ані після видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ані після звернень із позовними заявами від 10.01.2022 року та 17.01.2022 року, не звертався, як кредитор, у строки передбачені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, із вимогою-претензією або до спадкоємців або через нотаріуса.

Лише 18.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся безпосередньо до спадкоємця ОСОБА_5 з вимогою щодо сплати боргу за договором позики лише, тобто за межами присічного строку, встановленого статтею 1281 ЦК України.

Тобто позивач, як кредитор, дізнавшись про смерть боржника, не пред`являв до спадкоємців боржника відповідних вимог щодо погашення боргу спадкодавця.

Судом першої інстанції установлено, що згідно з даними спадкової справи заведеної нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6 та відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, зареєстрованих за номерами в реєстрі №543 та №544 відповідно, які видані приватним нотаріусом Рибкіною О.М., Ігнатьєва П.С. є єдиною спадкоємицею ОСОБА_6 . Інших заяв матеріали спадкової справи не містять.

Отже, ОСОБА_1 не пред`являв своїх кредиторських вимог у визначений законом строк, як безпосередньо спадкоємцям, так і через нотаріуса.

У пункті 56 Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 638/1046/14-ц (провадження № 14-12цс24) зазначено, що кредитор у матеріальних відносинах може пред`явити вимогу до спадкоємців боржника відповідно до вимог статті 1281 ЦК України в один із таких способів: безпосередньо спадкоємцю (спадкоємцям); опосередковано через нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за межами України через консульські установи).

З урахуванням вищенаведених норм права та правових позицій Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. У такому випадку кредитор не може вимагати у суді захисту відповідного права.

Подібний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19).

Сплив строків, визначених частиною четвертою статті 1281 ЦК України, має своїм наслідком і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, провадження № 12-48гс20).

У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року справа № 444/1936/17, суд дійшов висновку, що помилковим є твердження, що звернення до суду із позовом до спадкоємців боржника у межах строків визначених ст. 1281 ЦК України не є пропуском строку пред`явлення вимог до спадкоємців.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що кредитор не дотримався законодавчо встановлених строків пред`явлення вимоги до спадкоємців у спосіб передбачений ст.1281 ЦК України.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дерев`янка Ярослава Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 11 лютого 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 12.06.2025 року.