Справа № 199/9410/24
УХВАЛА

23.04.2025

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Запара О.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пантилеєнко З.С. та відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні спільну письмову заяву сторін про затвердження мирової угоди в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , де третя особа орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпра, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

В окремо наданій суду заяві про затвердження мирової угоди, яка підписана особисто позивачем та відповідачем, та надана суду відповідачем в судовому засіданні 23.04.2025 р., повідомляється, що батьки неповнолітньої дитини досягли згоди з питання визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю за місцем її проживання.

Представник позивача адвокат Пантилеєнко З.С. просила суд затвердити мирову угоду.

Для суду відсутні підстави для затвердження мирової угоди, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи(ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно зі ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб (ч. 1).

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу (ч. 2 ст. 207 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Отже, укладення мирової угоди є правом сторін, яким вони можуть скористатися у будь-який момент судового розгляду, тобто після відкриття провадження у справі та до ухвалення судового рішення за результатами такого розгляду. Після ухвалення судового рішення судовий процес припиняється.

Мирова угода - це укладена в цивільному процесі угода між сторонами у справі і затверджена судом про умови припинення спору, на підставі взаємних уступок - відмови позивача від частини своїх вимог або їх зміни, визнання відповідачем зміненого позову чи зменшення розміру позивних вимог.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2009 року № 24/489, мирову угоду можна визначити як цивільний процесуальний акт, яким припиняється цивільно-правовий спір на основі взаємоузгодженої волі сторін шляхом визнання судом. При цьому затвердження судом мирової угоди сторін з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розцінюватися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження у справі.

Отже, мирова угода укладається з метою припинення спору, при цьому визначальним є наявність цього спору, який в свою чергу є передумовою для звернення особи за судовим захистом.

Згідно змісту позовної заяви та пояснень відповідача в підготовчому судовому засіданні, він та позивач домовилися, що дитина буде проживати разом з позивачем у Чехії до закінчення воєнного стану, саме у зв`язку з яким позивач та дитина здійснили вимушений переїзд закордон України, та до виповнення дитині 14 років, після чого дитина вирішить з ким з батьків вона хоче проживати; разом з тим, відповідач не обмежений у спілкуванні з дитиною засобами мобільного зв`язку.

При цьому, позивач з березня 2022 р. не поверталася до України з Чехії та відповідач не обмежений у спілкуванні з дитиною засобами телефонного зв`язку, у зв`язку з чим вочевидь неналежність підпису у графі мирової угоди «позивач» ОСОБА_3 , що свідчить про відсутність волевиявлення позивача на підписання заяви з процесуальних питань; про складання даної заяви саме представником позивача (адвокатом Пантилеєнко З.С.) відповідач повідомив суду.

Мирову угоду можна визначити як цивільний процесуальний акт, яким припиняється цивільно-правовий спір на основі взаємоузгодженої волі сторін шляхом визнання судом.

Враховуючи вищенаведене, оскільки умови мирової угоди суперечать закону, адже на даний час не є доведеним існування спору між сторонами з питання визначення місця проживання дитини, керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ч. 5 ст. 207, п. 1 ч. 1 ст. 258, ч. 2 ст. 258, ст.ст. 260 - 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у затвердженні мирової угоди.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Ухвала не може бути оскаржена.

Дата складення повного тексту ухвали 28.04.2025 р.

Суддя В.В.Спаї