Справа № 372/2993/23
Провадження № 2-79/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарі Калашник І.В.,

представників Крутенко С.А., Корзаченко В.М., Клапчук Ф.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

29.03.2023 р. позивач звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «Роза-Л» ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 28.08.2015 р. між ОСОБА_1 , як власником земельної ділянки загальною площею 2,0670 га кадастровий номер :03:005:0004 та ТОВ «Роза-Л» укладено Договір №б/н про оренду земельної ділянки. Договір укладено на 7 років від дати його реєстрації. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №43882823 рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки винесено 15.09.2015 р. Тобто договір був чинним до 15.09.2022 р. включно. Позивачка як орендодавець систематично повідомляла відповідача про намір припинити дію договору, а саме: 27.09.2016 р. заявою за вх.№20/2016; 18.12.2018 р. заявою вх.№277/18; 07.02.2019 р. заявою вх. №279/2019; 14.12.2022 р. заявою вх..№1, 13.01.2023 р. заявою вх..№1/2023, що містили прохання про розірвання договору та передачу ділянки для оброблення власними силами, а також про припинення дії Договору з моменту закінчення терміну його дії. 30.09.2015 р. за вих.№05/2016 ТОВ «Роза-Л» повідомило про відсутність правових підстав для розірвання договору оренди землі за згодою сторін. 07.03.2019 р. за вих.№17/2019 ТОВ «Роза-Л» повідомило, що строк дії вказаного договору оренди закінчується 14.09.2022 р., після закінчення якого Орендодавець має право не продовжувати орендні відносини на новий термін. 20.01.2023 р. за вих. №2 ТОВ «Роза-Л» повідомило, що Договір оренди земельної ділянки позивачки від 28.08.2015 р. закінчився 14.09.2022 р., тобто в період дії воєнного стану, в зв`язку з чим, відповідно до чинного законодавства договір оренди земельної ділянки вважається продовженим на строк один рік без волевиявлення сторін. З даним листом позивачка погодилася. Відповіді на решту поданих заяв позивачка не отримувала. 09.02.2023 р. за результатами звернення до Управління державної реєстрації ЦМУ МЮ (м.Київ) позивачці стало відомо, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень датою закінчення дії Договору від 28.08.2015 р. за яким передано право оренди на земельну ділянку загальною площею 2,0670 га кадастровий номер :03:005:0004 закінчується 28.08.2015 р., підстава: Додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки №б/н від 28.08.2015 р. укладена 11.02.2018 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Роза-Л». Тобто дія договору додатковою угодою продовжена до 14.09.2032 р. Позивачка стверджує, що наміру на продовження дії Договору оренди від 28.08.2015 р. не мала, про що свідчать заяви про припинення дії договору з 2016 р. по 2023 р. включно. Додаткової угоди не укладала та не знала про її існування, другого примірника Додаткової угоди позивачка не має та свого особистого підпису на ній не ставила. З метою врегулювання зазначеного питання в добровільному позасудовому порядку, 13.02.2023 р. позивачка запропонувала відповідачу внести відповідні зміни та доповнення до Договору оренди земельної ділянки №б/н від 28.08.2015 р. шляхом укладення Додаткової угоди. Підписана позивачем Додаткова угода №1 в 2 примірниках разом з листом-пропозицією була надіслана відповідачу та кінцевому бенефіціару, яким рекомендовано підписати надану Додаткову угоду та один примірник з підписом та печаткою ТОВ «Роза-Л» повернути поштовим відправленням позивачці. Другий примірник з підписом та печаткою ТОВ «Роза-Л» подати разом з необхідними документами до Відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Обухівської міської ради. Відповіді позивачка від відповідача та кінцевого бенефіціара позивачка не отримала, як і підписаної додаткової угоди. 03.06.2023 позивачка перевіривши інформацію в ДРРП щодо об`єкта нерухомості за кадастровим номером ділянки, виявила відсутність змін, що свідчить про порушення відповідачем її прав, які підлягають відновленню шляхом усунення перешкод у користуванні належним їй майном.

В зв`язку з цим позивачка просить суд усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою кадастровий номер :03:005:0004, шляхом: встановлення у мотивувальній частині рішення нікчемності Додаткову угоду від 11.02.2018 року до договору оренди земельної ділянки від 28.08.2015 року №б/н. Скасування державної реєстрації права оренди ТОВ «Роза-Л», що мало наслідком державну реєстрацію зміни речових прав на земельну ділянку кадастровим номером :03:005:0004, та зроблено на підставі нікчемної додаткової угоди від 11.08.2018 року. Визнання права оренди ТОВ «Роза-Л» земельної ділянки кадастровим номером :03:005:0004 на підставі договору оренди земельної ділянки №б/н від 28.08.2015 року припиненим. Повернення земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0004 у користування власника ОСОБА_1 у строк, що не перевищує 15 календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

03.07.2023 р. ухвалою судді було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

15.09.2023 р. до суду від представника позивача адвоката Сєргєєвої В.О. надійшло клопотання про витребування у ТОВ «Роза-Л» оригіналу Додаткової угоди до договору №б/н від 28.08.2015 р. оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0004, що підписана з проставленням печатки 11.02.2018 р. директором ТОВ «Роза-Л» Мойсєєнко Т.О.

26.09.2023 р. до суду від представника відповідача адвоката Клапчука Ф.П. надійшло клопотання про поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву.

26.09.2023 р. ухвалою суду було задоволено клопотання про витребування доказів.

14.12.2023 р. ухвалою суду по даній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження по справі зупинено до отримання висновку експерта.

27.03.2024 р. було відновлено провадження по даній цивільній справі.

30.04.2024 р. ухвалою суду по даній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження по справі зупинено до отримання висновку експерта.

02.07.2024 р. було відновлено провадження по даній цивільній справі.

30.07.2024 р. ухвалою суду було задоволено клопотання експерта та витребувано з ТОВ «Роза-Л» оригіналу Додаткової угоди до договору №б/н від 28.08.2015 р. оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0004, що підписана з проставленням печатки 11.02.2018 р. директором ТОВ «Роза-Л» Мойсєєнко Т.О.

01.10.2024 р. ухвалою суду по даній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження по справі зупинено до отримання висновку експерта.

07.03.2025 р. було відновлено провадження по даній цивільній справі.

Ухвалою суду від 22.04.2025 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представника позивача адвокат Корзаченко В.М. в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позові. Зазначив, що сторона відповідача ухилялася від проведення експертизи, оскільки не надала оригінал додаткової угоди. Просив суд стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору та оплату експертизи.

Представник відповідача адвокат Клапчук Ф.П. в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, не доведено чинення перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою. Враховуючи практику Верховного суду в позові потрібно відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлені наступні обставини:

Позивачка ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки загальною площею 2,0670 га кадастровий номер :03:005:0004, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №606853 виданого 23.12.2005 р. (а.с.13)

28.08.2015 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Роза-Л» було укладено Договір №б/н про оренду земельної ділянки загальною площею 2,0670 га кадастровий номер :03:005:0004. (а.с.14-22)

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №43882823 рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки винесено 15.09.2015 р. (а.с.23)

Як вбачається зі змісту заяв позивачки адресованих директору ТОВ «Роза-Л» ОСОБА_3 , а саме від 27.09.2016 р. вх.№20/2016; від 18.12.2018 р. вх.№277/18; від 07.02.2019 р. вх. №279/2019, ОСОБА_1 систематично повідомляла відповідача про намір припинити дію договору та просила про розірвання договору та передачу ділянки для оброблення власними силами. А в заявах від 14.12.2022 р. вх.№1, від 13.01.2023 р. вх.№1/2023 ОСОБА_1 вказала, що термін дії договору закінчився 14.09.2022 р. і продовжувати орендні відносини вона не буде (а.с.25-30)

На вказані заяви ТОВ «Роза-Л» надала ОСОБА_1 письмові відповіді, зокрема 30.09.2015 р. за вих.№05/2016 ТОВ «Роза-Л» повідомило про відсутність правових підстав для розірвання договору оренди землі за згодою сторін. 07.03.2019 р. за вих.№17/2019 ТОВ «Роза-Л» повідомило, що строк дії вказаного договору оренди закінчується 14.09.2022 р., після закінчення якого Орендодавець має право не продовжувати орендні відносини на новий термін. (а.с.31-32)

20.01.2023 р. за вих. №2 ТОВ «Роза-Л» повідомило ОСОБА_1 , що Договір оренди її земельної ділянки від 28.08.2015 р. закінчився 14.09.2022 р., тобто в період дії воєнного стану, в зв`язку з чим, відповідно до чинного законодавства договір оренди земельної ділянки вважається продовженим на строк один рік без волевиявлення сторін. (а.с.33)

13.02.2023 р. ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Роза-Л» та кінцевого бенефіціара ОСОБА_3 з листом-пропозицією щодо укладення Додаткової угоди до Договору №б/н оренди земельної ділянки від 28.08.2015 р., в якій запропонувала ТОВ «Роза-Л» внести відповідні зміни та доповнення до Договору оренди земельної ділянки №б/н від 28.08.2015 р. шляхом укладення Додаткової угоди. Підписана ОСОБА_1 . Додаткова угода №1 в 2 примірниках разом з листом-пропозицією була надіслана ТОВ «Роза-Л» та кінцевому бенефіціару, яким рекомендовано підписати надану Додаткову угоду та один примірник з підписом та печаткою ТОВ «Роза-Л» повернути поштовим відправленням позивачці. Другий примірник з підписом та печаткою ТОВ «Роза-Л» подати разом з необхідними документами до Відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Обухівської міської ради. Направлення вказаних документів на адресу відповідача та кінцевого бенефіціара підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 13.02.2023 р. (а.с.34-44)

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 335289425 від 12.06.2023 р. право оренди на земельну ділянку загальною площею 2,0670 га кадастровий номер :03:005:0004 закінчується 28.08.2032 р., підстава: Додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки №б/н від 28.08.2015 р. укладена 11.02.2018 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Роза-Л». (а.с.45)

Позивачкою до позовної заяви додано копію Додаткової угоди від 11.02.2018 р. до договору оренди земельної ділянки №б/н від 28.08.2015 р. в якій зазначено, що п.3.1. договору оренди земельної ділянки (термін дії договору) збільшити на 10 років та викласти в наступній редакції: Договір укладено на 17 років із правом пролонгації від дати його державної реєстрації в установленому законодавством порядку. Дана Додаткова угода підписана сторонами та завірена печаткою ТОВ «Роза-Л». (а.с.24)

Однак позивачка ОСОБА_1 заперечує, що вона знала про існування даної Додаткової угоди та підписувала її.

За клопотанням представника позивачки суд витребував у відповідача ТОВ «Роза-Л» оригінал Додаткової угоди до договору №б/н від 28.08.2015 р. оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0004, що підписана з проставленням печатки 11.02.2018 р. директором ТОВ «Роза-Л» Мойсєєнко Т.О. Однак вказаний документ суду не було надано.

З повідомлення про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи №6843/24-32 від 28.01.2025 р. вбачається, що клопотання експерта станом на 28.01.2025 р. задоволено частково: не наданий оригінал досліджуваного документа. Оскільки умови клопотання експерта не виконані, експерт повідомив про неможливість надання висновку. (а.с.168-170).

Невиконання відповідачем ТОВ «Роза-Л» клопотання експерта, призвело до неможливості надання експертом висновку по судовій почеркознавчій експертизі та встановлення справжності підпису на додатковій угоді.

Таким чином, заперечення представника відповідача щодо позовних вимог суд вважає безпідставними.

Обставини викладені в позовній заяві послідовні та повністю узгоджуються з письмовими доказами які містяться в матеріалах справи.

За змістом ч 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки- це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За приписами ст.ст. 12,14,19 Закону України "Про оренду землі"- договір оренди землі- це угода сторін про взаємні зобов`язання, відповідно до яких орендодавець за плату зобов`язується передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку у відповідності до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч 1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч 3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасниками правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов"язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені ч 1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

У разі якщо сторони згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Відповідно до вимог ст.ст. 124, 125 ЗК України, що діяла станом на час укладення договору, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013р., визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов"язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013р., визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті.

Відповідно до вимог ч. З ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться > у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Враховуючи, що Додаткова угода від 11.02.2018 року до договору оренди землі в силу вимог чинного законодавства є неукладеною, то право оренди ТОВ «Роза-Л» за договором оренди земельної ділянки укладеним 28.08.2015 року між ТОВ «Роза-Л» та ОСОБА_1 є припиненим з 14.09.2022 року, а тому земельна ділянка, що є предметом договору оренди, підлягає поверненню власнику ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд вважає, що ТОВ «Роза-Л» отримало в оренду спірну земельну ділянку з порушенням норм земельного та цивільного законодавства, у зв`язку з чим це майно перебуває в оренді відповідача поза волею володільця земельної ділянки.

Відповідно до ч 1 ст.31 Закону України "Про оренду землі" дія договору оренди землі припиняється, у тому числі, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Отже, при скасуванні державної реєстрації додаткової угоди від 11.02.2018р. про продовження строку дії договору оренди землі від 28.08.2015р., як незаконно вчиненого у відсутність волевиявлення орендодавця правочину, дія договору оренди припиняється, оскільки строк дії такого обумовлений сторонами до 14.09.2022р. сім років з дня державної реєстрації, а тому є також законною вимога про визнання права ТОВ «РОЗА-Л» оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0004 припиненим (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 663/1651/21, у якій суд прийшов до висновку, що право орендодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання права орендаря таким, що припинене).

Згідно ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У свою чергу, порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Водночас, як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст.ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За ч. 1 ст. 14 Закону України Про оренду землі договір оренди землі укладається в письмовій формі, а заст. 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч. 2 цієї ж статті).

Натомість, у разі, якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

При цьому, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), "такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. В даному позові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід відмовити не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, а з підстав неналежно обраного способу захисту, яким, на думку суд ців є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном. Оскільки така вимога останнім не пред`являлася у позові належить відмовити. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено».

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті З ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України).

Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). ( У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі N 643/17966/14-ц (провадження N 14-203цс19) зазначено: "стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили".

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, як шляхом визнання угоди недійсною так і шляхом застосування інших заходів, передбачених законом способів.

Позивачем оспорюється факт саме укладання правочину - додаткової угоди. Під час судового розгляду суд прийшов до висновку, що позивачкою ОСОБА_1 не укладалася з ТОВ «РОЗА-Л» Додаткова угода від 11.02.2018 р. до договору оренди земельної ділянки від 28.08.2015 р. №б/н. Відповідач не надав суду оригінал вказаної додаткової угоди для проведення судової почеркознавчої експертизи підпису позивачки ОСОБА_1 на Додатковій угоді.

У цьому випадку ефективним способом захисту порушеного права позивача як власника земельної ділянки, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом заявления вимог про повернення такої ділянки. Оскільки реєстрація неукладеної між сторонами додаткової угоди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою, спосіб захисту такого порушеного права шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, та таким, що забезпечить реальне відновлення порушеного права.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи . Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час подачі до суду позову позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір в сумі 1073,60 грн., всього сплачено 1095,07 грн., що підтверджується копією квитанції від 26.06.2023 р. № (а.с.1)

За проведення судової почеркознавчої експертизи позивач ОСОБА_1 сплатила 11359,20 грн., про що зазначено в квитанції №0.0..1 від 30.09.2024 р. (а.с.155)

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею при зверненні до суду судовий збір та витрати понесені по оплаті за проведення експертизи.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89,141,259, 263-265, 268, 273, 365 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити .

Визнати додаткову угоду від 11.02.2018 року укладеної до договору оренди земельної ділянки від 28.08.2015 року №б/н між ТОВ «Роза-Л» та ОСОБА_1 , нікчемною.

Скасувати державну реєстрацію права оренди ТОВ «Роза-Л», що мало наслідком державну реєстрацію зміни речових прав на земельну ділянку кадастровим номером :03:005:0004, та зроблено на підставі нікчемної додаткової угоди від 11.08.2018 року.

Визнати право оренди ТОВ «Роза-Л» земельної ділянки кадастровим номером :03:005:0004 на підставі договору оренди земельної ділянки №б/н від 28.08.2015 року припиненим.

Повернути земельну ділянку кадастровим номером :03:005:0004 у користування власника ОСОБА_1 .

Стягнути з ТОВ «Роза-Л» () на користь ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 1095,07 грн. та витрати понесені по оплаті за проведення експертизи в сумі 11359,20 грн., а всього 12454 грн. 27 коп..

Рішення суду може бути оскаржене до Киівського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 06.06.2025 р.

Суддя: О.М. Зінченко