Справа № 189/2140/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 року с-ще Покровське

Суддя Покровського районного суду Дніпропетровської області Лукінова К.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» заборгованості за договором,-

встановив:

До Покровського районного суду Дніпропетровської області від представника заявниці ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла заява про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Відродження» заборгованості за договором.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу, суд вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Згідно ч. 3ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Представник заявника зазначає, що ОСОБА_1 не була виплачена орендна плата Договору оренди земельної ділянки від «25» жовтня 2017 року Серія та номер: без номеру у розмірі 13 717 грн.

Разом з тим, жодних доказів, які б чітко підтверджували той факт, що заявниці, станом на момент подання до суду заяви про видачу судового наказу, дійсно не була виплачена орендна плата, в матеріалах справи відсутні (відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу).

Крім того, відповідно до частин 1 та 2 статті 160 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

В силу своєї специфіки наказне провадження передбачає спрощене, швидке вирішення питання, із яким звернувся до суду заявник, що, втім, врівноважується вимогами до форми і порядку такого звернення. Саме дотримання формалізованої процедури звернення особи з заявою про видачу судового наказу уможливлює вирішення в наказному провадженні відповідної заяви по суті. Специфіка наказного провадження в межах цивільного процесуального закону, який, власне, передбачає сукупність обов`язкових формалізованих процедур, що забезпечують законний розгляд цивільних справ, відображена у Розділі ІІ Цивільного процесуального кодексу України.

Наказне провадження передбачає можливість стягнення неоспорюваної заборгованості за договором, за заявою особи, якій належить право вимоги про стягнення неоспорюваної грошової заборгованості за договором, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з заяви та доданих до неї матеріалів, підставою для звернення до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ТОВ «Відродження» заборгованості є договір оренди земельної ділянки від 25 жовтня 2017 року.

Суддею встановлено, що договір був укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Відродження», власником землі є ОСОБА_3 .

До матеріалів заяви не додано жодних доказів, що власником земельної ділянки є заявниця ОСОБА_1 , доказів її правонаступництва після ОСОБА_3 чи доказів наявності інших правових підстав, які підтверджують факт володіння земельною ділянкою ОСОБА_1 .

За таких обставин, до заяви не додано жодних доказів безспірності вимог стягувача.

Відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу; із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги (частини 1 та 2 статті 160 Цивільного процесуального кодексу України).

Таким чином, з даною заявою до суду має звернутися саме власниця земельної ділянки, так як їй належить право вимоги.

Суд під час вирішення питання щодо видачі судового наказу не розглядає спір по суті, не встановлює жодної обставини, а лише на підставі безспірної вимоги стягує або відмовляє у стягненні грошової суми.

Аналізуючи приписи пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження № 14 від 23 грудня 2011 року суддя приходить до висновку, що якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за наявності відповідних договорів, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також чинність таких цивільно-правових угод.

Відповідно до приписів пункту 7 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, серед іншого, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги; до заяви додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (пункти 4, 5 частини 2, пункти 3, 4 частини 3 статті 163 Цивільного процесуального кодексу України).

Разом з тим, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана із порушеннями вимог статті 163 Цивільного процесуального кодексу України; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (пункти 1, 3 та 8 частини 1 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, судовий наказ може бути виданий на стягнення заборгованості за договором, за відсутності спору щодо виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, підстав для пред`явлення відповідної вимоги та стягуваних сум (спору про право цивільне). При цьому, якщо з поданої заяви і доданих документів вбачається спір про право, не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (відсутня відповідна підстава для пред`явлення вимоги), існує заперечення боржника проти вимог стягувача, видача судового наказу не допускається. Зазначене не виключає можливості вирішення спору про право в порядку відповідного позовного провадження.

В даному випадку із поданої заяви про видачу судового наказу і доданих заявницею документів вбачається спір, що за правилами пункту 3 частини 1 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для відмови у видачі судового наказу, відповідно заявлений спір має бути вирішений у порядку позовного провадження, а тому суд вважає за необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу.

На підставі вищевикладеного, керуючись пунктам 9 та 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження , статтями 2, 3, 4, 13, частиною 3 статті 19, статтями 58, 64, статтею 81, частиною 1 статті 83, статтею 95, частинами 1 та 2 статті 160, статтями 163, 165, 167, 171, 259, 260, 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» заборгованості за договором.

Роз`яснити, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини 1 статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Роз`яснити, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині 1 статті 161 Цивільного процесуального кодексу України в позовному порядку.

Апеляційна скарга на цю ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: К.С. Лукінова