Справа № 766/1981/25
16.06.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.
за участю секретаря Кирпиченко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розтермінування або часткове зменьшення суми заборгованості по аліментах,
Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно до рішення суду позивач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частині від усіх видів заробітку (доходу), та дружини ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу). Проте, у звзку з поважними обставинам, що склалися, а саме: перебування позивача у період з 03.12.2023 по 03.04.2024 року у місцях бойових дій, де самостійно придбав дрон вартістю 200 460,00 грн, та необхідну амуніцію для безпеки та виконання завдань, крім того, після повернення з бойових дій, виникли проблеми зі здоровям, позивач тимчасово втратив можливість сплачувати аліменти в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 221 648,30 грн. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народилася ще одна дитина, яку він повинен забезпечувати усім необхідним. Також, позивач сплачує за оренду квартири 8 000,00 грн. На теперішній час заробітня плата позивача становить 21 583,66 грн., що є недостатнім для покриття усіх необхідних втрат, включаючи аліменти, оренду житла, лікування та забезпечення двох дітей, у зв`язку з чим просить розтермінувати сплату заборгованості по аліментах в розмірі 221 648,30 грн на 48 місяців . На підставі викладено, позивач просить суд розтермінувати або частково зменьшити суму заборгованості по сплаті аліментів, та не накладати пені на поточну суму заборгованості зі сплати аліментів.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.03.2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.05.2025 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, просив його задовольнити. Надав згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзиву на позов не надав.
За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280,281 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01.12.2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.012024 року та до її повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.01.2024 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого державним виконавцем Корабельного ВДВС у м. Херсоні ПМУЮ у м. Херсні ( м.Одеса) Демшиною Г.Ю., ОСОБА_1 станом на 07.02.2025 року має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 97 353,74 грн, при цьому розмір аліментів визначений у виконавчому документі становить 16,67 % щомісячно. Боржником сплачено аліменти у період жовтень - листопад 2024 року у розмірі 6 191,14 грн та 6 784,78 грн відповідно.

Згідно актового запису про народження № 726, складеного 07.08.2024 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції ( м. Києв), батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно довідки № 272 від 16.02.2024 року, виданої в/ч НОМЕР_1 Міністерством оборони України солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 29.06.2022 року по теперішній час.

Згідно довідки № 200/105 від 05.02.2025 року, виданої в/ч НОМЕР_1 Міністерством оборони України, сума доходу ОСОБА_1 за період з 01.02.2024 року по 31.01.2025 року, за винятком аліментів, становить 554091,63 грн.

З наданих виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого неврологічного відділення вбачається, що ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою та перебував на стаціонарному лікуванні з 20.05.2024 року по 04.06.2024 року, йому призначалося медикаментозне лікування.

Відповідно довідки ВЛК № 175/7 від 15.07.2024 року ВМКЦ «Головного військового клінічного госпіталю» солдат ОСОБА_1 , 1996 року народження, є придатним до військової служби.

З договору оренди квартири, укладеного 04.06.2023 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 вбачається, що останній з 04.06.2023 року безстроково орендує квартиру АДРЕСА_2 , розмір орендної плати становить 8 000,00 грн в місяць.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР№ 789-XII від 27.02.91) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE,№ 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Статтею 197 СК України передбачено, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Дана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц.

Позивач посилався як на обставини, які мають істотне значення для розтермінування або часткового звільнення його від сплати заборгованості за аліментами на тривале лікування в госпіталі, перебування на утриманні другої дитини, оплату оренди житла та інше.

Розмір заборгованості, обчислений державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП № 76151481, позивачем не оспорюється.

Як встановлено судом ОСОБА_1 допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, що станом на 07.02.2025 року становить у розмірі 124 294,56 грн.

Суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів.

Доводи позивача про народження другої дитини не заслуговують уваги, як такі що не є підставою для зменьшення розміру заборгованості по аліментам, які стягуються з позивача за рішенням суду, а може бути підставою для зменьшення розміру стягуємих аліментів у разі звернення позивача з таким позовом.

Верховний Суд у постанові від 04 березня 2021 року у справі № 177/1090/18 погодився з висновками апеляційного суду про відмову в задоволенні позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Касаційний суд вказував, що з червня 2014 року до 09 травня 2015 року (дати, з якої позивач потрапив у полон) останній не надав державному виконавцю достовірні відомості про свої доходи, допустив утворення заборгованості по аліментам, не виконавши при цьому свого обов`язку з повідомлення державного виконавця про необхідність стягнення аліментних виплат із заробітної плати, яку він отримував під час служби у Збройних силах України. Саме внаслідок цих дій аліменти із заробітної плати позивача почали стягуватися не у момент появи додаткового доходу у червні 2014 року, а лише з вересня 2017 року, що і стало причиною утворення заборгованості. Установивши, що з 2014 року, в тому числі й у період знаходження у полоні на тимчасово окупованій території України, позивачу нараховувалась заробітна плата та з неї повинно було проводитись відрахування аліментів на користь відповідача на утримання дітей, а боржник не виконав свого обов`язку із надання державному виконавцю достовірних відомостей про свої доходи, зокрема, зміну джерела їх походження та розміру, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із відсутності обставин, які б були підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам у зазначений період.

Щодо вимог позивача про не накладення пені на поточну суму заборгованості зі сплати аліментів суд зазначає натупне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Питання про нарахування пені на поточну сумму заборгованості по аліментів належить виключно стороні стягувача, якщо, на його думку, виникло порушення його прав чи інтересів.

Таким чином, заборгованість по аліментам позивачем не сплачена, розмір заборгованості підтверджено розрахунком державного виконавця, який сторонами не спростовано, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для розтермінування або часткового звільнення від сплати заборгованості з аліментів, то суд дійшов висновку про відмову у задоволених вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довеститі обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідност. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогамист. 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Так, позивачем у прохальній частині позову заявлені вимоги: «розтермінування або часткове зменьшення суми заборгованості по сплаті аліментів».

При цьому, позивач повинен чітко сформулювати свій позов, вказавши, які саме права було порушено, і який спосіб захисту він просить застосувати.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Отже, суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту.

Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного позивачем способу захисту права, на підставі наданих ним доказів.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

З урахуванням того, що в задоволенні позову відмовлено, суд покладає судові витрати на позивача.

Керуючись ст.259,263-265,268 ЦПК України, ст. 197 СК України, суд, -

вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розтермінування або часткове зменьшення суми заборгованості по аліментах відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: С.І.Майдан