Справа № 466/7728/24
Провадження № 2/466/570/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Пилипців О.-І.І.

представника позивача, адвоката Іваницького Я.О.

представника відповідача, адвоката Яценко С.А.

справа №466/7728/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за понесені витрати на утримання квартири в розмірі 23691,13грн.

ВСТАНОВИВ :

22.07.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за понесені витрати на утримання квартири в розмірі 23691,13грн., в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на утримання квартири АДРЕСА_1 , а саме: витрати на оплату послуг з постачання теплової енергії у розмірі 12825,30 грн. за період часу з 16.08.2021 року по 30.05.2024 року; витрати на оплату послуг з управління багатоквартирним будинком (утримання будинку) у розмірі 10865,83 грн. за період часу з 28.10.2021 року по 30.05.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла і ОСОБА_4 . Після їх смерті відкрилась спадщина, яка була розділена між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в процесі судового розгляду справи №466/9212/14.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року у справі №466/9212/14-ц позов ОСОБА_1 задоволено частково, вирішено визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне спадкове майно: 7/24 квартири АДРЕСА_1 ; 7/24 гаражного боксу № НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі АДРЕСА_2 ; 7/24 автомобіля марки ВАЗ 2103, 1975 р.в., після смерті спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково та вирішено визнати за ОСОБА_2 право власності на наступне спадкове майно: 17/24 квартири АДРЕСА_1 ; 1/1 земельної ділянки пл. 0, 0862 га, що розташована на території с. Соснівка, Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; 17/24 гаражного боксу № НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі АДРЕСА_2 ; 17/24 автомобілю марки ВАЗ 2103, 1975 р.в., після смерті спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2018 року у справі № 466/9212/14-ц апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року в частині відмови ОСОБА_6 у визнанні права власності на спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 0,0862 га в с Соснівка, Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину спадкового майна, а саме земельної ділянки площею 0,0862 га, що знаходиться в с. Соснівка, Чишківської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області.

Додатковою постановою Апеляційного суду Львівської області від 03 липня 2018 року у справі №466/9212/14-ц рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року в частині задоволення зустрічного позову про визнання за ОСОБА_2 1/1 земельної ділянки, площею 0,0862 га, що знаходиться в с. Соснівка Чишківської сільсько ради Пустомитівського району, Львівської області змінено, та визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 11/12 частин земельної ділянки, що розташована на території с. Соснівка, Чишківської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області.

31.05.2024 року Позивач викупив у Відповідача належні їй 17/24 часток квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу 17/24 часток квартири від 31.05.2024 року.

Водночас, будучи власником 17/24 частки квартири АДРЕСА_1 в період з 22.05.2018 року по 31.05.2024 року, ОСОБА_2 не брала жодної участі в утриманні такого майна, натомість ОСОБА_1 оплачувала житлово-комунальні послуги. Так: за період часу з 16.08.2021 року по 30.05.2024 року ОСОБА_1 здійснила оплату послуг з постачання теплової енергії на суму 18106,30 грн.; за період часу з 28.10.2021 року по 30.05.2024 року ОСОБА_1 здійснила оплату послуг з управління багатоквартирним будинком (утримання будинку) на суму 15340,00 грн.

У частині першій статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини перша статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.

Розглядаючи справу №638/5001/17 щодо відшкодування витрат на утримання квартири, Верховний Суд, у постанові від 15.04.2021 року вказав, що «оскільки послугами, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі квартири, є послуги з теплопостачання та утримання будинку і прибудинкової території, то суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частини вартості лише цих послуг».

Зважаючи на вищевикладене, 22.04.2024 року Позивачем було скеровано вимогу до Відповідача про відшкодування витрат на утримання квартири у розмірі, що відповідав частці у 17/24 від сплачених ОСОБА_1 коштів за послуги з постачання теплової енергії та за послуги з управління багатоквартирним будинком (утримання будинку).

Вказана вимога була отримана Відповідачем 26.04.2024 року, однак жодної відповіді на неї не надано.

Зважаючи на вищевикладене виникла необхідність у пред`явленні цього позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених нею витрати на утримання квартири АДРЕСА_1 у розмірі: 12825,30 грн., що відповідає частці у 17/24 від сплачених ОСОБА_1 18106,30 грн. за послуги з постачання теплової енергії; 10865,83 грн., що відповідає частці у 17/24 від сплачених ОСОБА_1 15340,00 грн. за послуги з управління багатоквартирним будинком (утримання будинку).

Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.

Представник позивача, адвокат Іваницький Я.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, адвокат Яценко С.А. в судовому засіданні позов заперечив, підтримавши письмовий відзив, долучений до матеріалів справи. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року у справі № 466/9212/14-ц позов ОСОБА_1 задоволено частково, вирішено визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне спадкове майно: 7/24 квартири АДРЕСА_1 ; 7/24 гаражного боксу № НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі АДРЕСА_2 ; 7/24 автомобіля марки ВАЗ 2103, 1975 р.в., після смерті спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково та вирішено визнати за ОСОБА_2 право власності на наступне спадкове майно: 17/24 квартири АДРЕСА_1 ; 1/1 земельної ділянки пл. 0,0862 га, що розташована на території с. Соснівка, Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; 17/24 гаражного боксу № НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі АДРЕСА_2 ; 17/24 автомобілю марки ВАЗ 2103, 1975 р.в., після смерті спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.4-6).

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2018 року у справі №466/9212/14-ц, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року в частині відмови ОСОБА_6 у визнанні права власності на спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 0,0862 га в с Соснівка, Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину спадкового майна, а саме земельної ділянки площею 0,0862 га, що знаходиться в с. Соснівка, Чишківської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області (а.с.7-9).

Додатковою постановою Апеляційного суду Львівської області від 03 липня 2018 року у справі №466/9212/14-ц, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року в частині задоволення зустрічного позову про визнання за ОСОБА_2 1/1 земельної ділянки, площею 0,0862 га, що знаходиться в с. Соснівка Чишківської сільсько ради Пустомитівського району, Львівської області змінено, та визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 11/12 частин земельної ділянки, що розташована на території с. Соснівка, Чишківської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області (а.с.10-11).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно Договору купівлі-продажу 17/24 часток квартири від 31.05.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Я.М., продавець ОСОБА_2 продала та передала 17/24 частки квартири АДРЕСА_1 , у власність покупця ОСОБА_1 , а покупець купив, прийняв вказану частку квартири та сплатив за неї грошову суму, визначену цим договором (а.с.13-14).

Так, відповідач ОСОБА_2 будучи власником 17/24 частки квартири АДРЕСА_1 в період з 22.05.2018 року по 31.05.2024 року, не брала жодної участі в утриманні такого майна, натомість позивач ОСОБА_1 оплачувала житлово-комунальні послуги.

Отже, за період часу з 16.08.2021 року по 30.05.2024 року позивач ОСОБА_1 здійснила оплату послуг з постачання теплової енергії на суму 18106,30грн.; за період часу з 28.10.2021 року по 30.05.2024 року ОСОБА_1 здійснила оплату послуг з управління багатоквартирним будинком (утримання будинку) на суму 15340,00грн., що підтверджується відповідними квитанціями про сплату комунальних послуг (а.с.16-57, 132).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться у статті 319 ЦК України.

Стаття 322 ЦК України передбачає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктів власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Таким чином, відповідні витрати повинні бути розподілені між сторонами, відповідно до їх часток у спільній частковій власності.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.

Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, позивач за період з 16.08.2021 по 30.05.2024 здійснювала оплату комунальних послуг з утриманню квартири за адресою: АДРЕСА_3 , а тому має право на відшкодування оплачених витрат з відповідачки, як співвласниці квартири, в межах суми, яка відповідала її частці у праві власності, а саме: 12825,30 грн., що відповідає частці у 17/24 від сплачених ОСОБА_1 18106,30грн. за послуги з постачання теплової енергії; 10865,83 грн., що відповідає частці у 17/24 від сплачених ОСОБА_1 15340,00 грн. за послуги з управління багатоквартирним будинком (утримання будинку).

Твердження відповідача щодо користування чи не користування квартирою не заслуговують на увагу, оскільки заявлені вимоги стосуються послуг з теплопостачання та утримання будинку, які співвласник квартири зобов`язаний оплачувати в незалежності від того, чи проживає він у такій квартирі, чи ні, адже їх вартість залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі квартири. Це підтверджується і позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.04.2021 року у справі №638/5001/17.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає розмір судових витрат.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача 1211,20грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на утримання квартири АДРЕСА_1 , а саме: витрати на оплату послуг з постачання теплової енергії за період з 16.08.2021 року по 30.05.2024 року у розмірі 12825,30грн. (дванадцять тисяч вісімсот двадцять п`ять гривень тридцять копійок); витрати на оплату послуг з управління багатоквартирним будинком (утримання будинку) за період з 28.10.2021 року по 30.05.2024 року у розмірі 10865,83грн. (десять тисяч вісімсот шістдесят п`ять тисяч вісімдесят три копійки).

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Текст рішення складено та підписано 16 червня 2025 року.

Суддя О. І. Ковальчук