ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 серпня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/8230/24

Головуючий у першій інстанції - Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1063/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2025 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складення повного судового рішення - 03.04.2025) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування посилалось на те, що відповідачка 01.07.2020 ознайомилась з умовами кредитування, підписала паспорт споживчого кредиту та Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим погодилася на такі умови кредитування: тип кредиту та розмір кредитного ліміту - відновлювана кредитна лінія до 50000 грн; тип кредитної карти - «Універсальна»; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка - 43,2% річних.

Вказує, що на підставі укладеного договору відповідачка отримала платіжний інструмент - кредитну картку «Універсальна» зі строком дії до грудня 2023 року.

За доводами позову, відповідачка користувалась кредитним лімітом, проте взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 63226,75 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 49992,25 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 13234,50 грн.

У позові АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.07.2020 у розмірі 63226,75 грн та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.03.2025 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 63226,75 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Враховуючи положення ст. 526, 530, 1054, 1056-1 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Також за висновком суду, відповідач завчасно не повідомила банк про те, що вона не користується номером телефону НОМЕР_1 , який значився у позивача її фінансовим номером, у тому числі і після його деактивації оператором мобільного зв`язку, та не повідомляла позивача про зміну фінансового номера, що свідчить про необачну поведінку відповідача та її бездіяльність, що призвела до використання інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції за її кредитною карткою, не вжила необхідних заходів, вчасно не проінформувала банк про втрату фінансового номера, не користування ним чи його зміну.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.03.2025 і постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

За доводами скарги, рішення судом першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування підстав для скасування рішення суду першої інстанції, заявниця посилається, що згідно інформації, наданою ПрАТ «ВФ Україна», номер телефону НОМЕР_2 в період з 23.08.2014 по 05.03.2023 обслуговувався за умовами передплаченого сегменту (без укладання письмового договору між оператором і абонентом), а в період з 05.03.2023 по 28.03.2023 номер був деактивований і 28.04.2023 номер був придбаний іншим користувачем і зараз обслуговується також за умовами передплаченого сегменту та анонімно.

Тому заявниця вважає, що з 28.04.2023 номер належав іншій особі, а не відповідачці, що виключає можливість проведення нею банківських операцій за допомогою вищевказаного номеру телефону та прийняття таких доказів судом, як належний та достовірний.

За доводами скарги, відповідачка з 17.08.2022 по 08.10.2024 перебувала за межами території України, що підтверджується відповідними відмітками в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, тому не могла фізично здійснювати будь-які банківські (фінансові) операції на території України, в тому числі укладати договори, яке можливе лише за допомогою програмного забезпечення.

Стверджує, що відповідачка в період з 19.08.2022 по 08.10.2024 не вчиняла жодних дій по банківському рахунку та не укладала кредитного договору, оскільки укладення кредитного договору та подальші банківські (фінансові) операції проводилися за номером телефону НОМЕР_2 , який був деактивований у період з 05.03.2023 по 28.03.2023, а в подальшому придбаний іншою особою.

Також заявниця зазначає, що всупереч положенням Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про платіжні послуги», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», Закону України «Про захист персональних даних» позивач не провів автентифікацію відповідача, що призвело до несанкціонованого доступу до рахунку відповідача з подальшим отриманням кредиту та здійсненням видаткових операцій, а докази, надані позивачем, не встановлюють обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН- коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

В обґрунтування доводів скарги заявниця посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 08.02.2018 у справі № 552/2819/16-ц, від 14.02.2018 у справі № 127/23496/15-ц, від 20.06.2018 у справі № 691/699/16-ц, від 03.07.2019 у справі № 537/3312/16-ц, від 26.08.2020 у справі № 766/19614/18, від 23.01.2018 у справі № 202/10128/14-ц, від 13.09.2019 у справі № 501/4443/14-ц, від 02.10.2019 у справі № 182/3171/16, від 23.01.2020 у справі № 179/1688/17.

Заявниця вважає, що позивач повинен довести, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені, а у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини відповідача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Крім того, заявниця вказує, що за фактом шахрайських дій відповідачка подала до правоохоронних органів заяву про вчинення злочину та не розголошувала третім особам інформацію про номери карткових рахунків, пін-коди та іншу конфіденційну інформацію.

Також як стверджує заявниця, між сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, що виключає можливість його укладення, а оскільки відповідачка не укладала з позивачем будь-яких договорів, то покладення відповідальності на неї без виникнення цивільних обов`язків є протиправним.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У поданому відзиві представник АТ КБ «ПриватБанк» Рожко С.М. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 . В обґрунтування посилається, що підписавши Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Вказує, що зміст договору, укладеного з ОСОБА_1 , зафіксовано в декількох документах: в Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, а також окремо в підписаній відповідачем Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, тому договір між сторонами укладений у письмовій формі та який був підписаний особисто відповідачкою. При укладенні кредитного договору відповідачем було письмово погоджено його умови, зокрема розмір % ставки за користування кредитними коштами, розмір щомісячного платежу, кінцевий строк повернення кредиту та інші умови, а також було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, які були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. Також заявник посилається, що при підписанні Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 01.07.2020 між сторонами також була укладена Угоди про використання простого електронного підпису. За доводами відзиву, правові позиції Верховного Суду, на які посилається апелянт, зроблені відносно норм Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 №705, проте, як зазначає заявник, вказане положення на момент вчинення спірних транзакцій втратило свою чинність (втратило чинність 29.07.2022). А Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», на яке посилалась апелянтка, втратило чинність 01.08.2022. Тому вважає, що з 01.08.2022 законодавцем визначено іншу підставу покладення відповідальності за доведення вини відповідача на Банк лише в разі вчинення транзакції без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, а відповідачка була зареєстрована в системі дистанційного обслуговування «Приват24» з логіном, який відповідає її номеру фінансового телефону. Крім того, як вказує заявник, одним із найпоширеніших засобів електронної ідентифікації є ВаnkID - спосіб електронної автентифікації громадян за допомогою їхніх даних у банку, де вони обслуговуються і на відповідача по даній справі покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, СVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати в тому числі і телефону, який є фінансовим для здійснення операцій з картками. Проведеною службовою перевіркою було встановлено, що саме відповідачка ОСОБА_1 допустила дії, які призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що у відповідності до вимог Закону України "Про платіжні послуги" та Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів покладає на неї відповідальність за здійснення платіжних операцій та переказів з використанням платіжного засобу. Як стверджує заявник, відповідач завчасно не повідомила банк про те, що вона не користується номером телефону НОМЕР_1 , який значився у позивача її фінансовим номером, у тому числі і після його деактивації оператором мобільного зв`язку, що свідчить про необачну поведінку відповідача та її бездіяльність, що призвела до використання інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції за її кредитною карткою. Також, відповідачка повідомила банк про списання коштів з її рахунку у період з 14.08.2023 до 21.08.2023 лише у березні 2024 році, хоча як вбачається з Витягу з ЄРДР по КП №0003581, до правоохоронних органів дочка відповідачки - ОСОБА_2 звернулася ще у вересні 2023. Заявник не погоджується з доводами скарги про те, що відповідачка не користувалась додатком Приват24 з лютого 2022 року, оскільки такі твердження спростовуються випискою по її рахунку, згідно якого за період з 01.02.2022 по 08.08.2023 відповідачкою було здійснено 28 платіжних операцій, які супроводжувались автентифікацією відповідачки з її мобільного пристрою та повідомленням банку на її фінансовий номер.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 01.07.2020 підписала паспорт споживчого кредиту, в якому визначені умови використання кредитного продукту (кредитних карток) - «Універсальна», «Універсальна Gold», Platinum, MC World Black Edition, Visa Signature, MC World Elite, Visa Infinite (а.с. 31-33 т. 1), а також Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг (а.с. 23-33 т. 1), в якій також визначені умови кредитування.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача (договір б/н), від 20.03.2025 № 298493, по картковому рахунку відбулися такі зміни кредитного ліміту: 08.12.2016 було встановлено кредитний ліміт в сумі 15000 грн; 09.12.2016 кредитний ліміт зменшено до 0 грн; 01.07.2020 - збільшено до 1000 грн; 15.07.2020 - зменшено до 0 грн; 14.08.2023 - збільшено до 50000 грн; 03.10.2023, 16.10.2023, 27.10.2023, 07.11.2023 та 15.11.2023 кредитний ліміт зменшено.

Як убачається з паспорта ОСОБА_1 для виїзду за кордон НОМЕР_3 з 17.08.2022 до 08.10.2024 вона перебувала за межами території України (а.с. 64-65 т. 1).

Відповідно до копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.09.2023 до Чернігівського районного управління поліції звернулася ОСОБА_2 із заявою щодо вчинення відносно її матері ОСОБА_1 , яка з 2022 року знаходиться за кордоном, шахрайських дій шляхом оформлення невідомими особами кредитів, у тому числі з 14.08.2023 в АТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 100000 грн. При цьому, своїм фінансовим номером ОСОБА_1 не користувалася з 05.03.2023 (а.с. 66 т. 1).

На підставі вказаної заяви було відкрито кримінальне провадження та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003581.

Згідно із копією листа Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № В-38а/124/48/5/2024 від 02.05.2024, адресованого ОСОБА_3 , ОСОБА_1 визнано потерпілою в кримінальному провадженні № 0003581 (а.с. 68-69 т. 1).

Також судом встановлено, що 01.03.2024 ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» із зверненням про надання інформації, в якому зазначила, що вона має постійне місце проживання в країні Ізраїль, а до 30.06.2022 працювала у Національному педагогічному університеті імені М.І. Драгоманова і отримувала заробітну плату на картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк». Після закінчення контракту жодних надходжень на її ім`я в банку не могло бути, оскільки в Україні вона не працювала. До грудня 2021 року в Україні вона користувалася номером телефону НОМЕР_1 , який був її фінансовим номером, прикріпленим до особистого кабінету в додатку Прават24. У грудні 2021 року позивач переїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю і не поповнювала цей номер телефону. Через певний час номер виявився не дійсним, але через події в Україні вона не звернула не це уваги, бо додатком Приват24 за кордоном не користувалася. З лютого 2022 року вона не користувалася ані додатком Приват24, ані номером телефону НОМЕР_1 , через що компанія МТС на початку 2022 року відключила її від цього номеру. За словами самих працівників компанії МТС, дійсно по базі мобільного оператора видно, що з кінця 2022 року номер було перепродано і ним користується інша людина. Тобто, з кінця 2022 року вона офіційно не є власником зазначеного номеру телефону. У серпні 2023 року за цим номером телефону в результаті шахрайських дій були укладені кредитні договори від її імені з подальшим зарахуванням кредитних коштів на її електронну банківську карту в ПриватБанку. Оскільки на той час вона не була власником номера, то не могла бути причетною до укладання договорів з використанням цього номера, а також не мала доступу до електронної системи ПриватБанку (а.с. 111-112 т. 1).

Відповідно до копії листа ПАТ «ВФ Україна» № СС194.1403 від 14.03.2024 мобільний номер НОМЕР_2 з 23.08.2014 до 05.03.2023 обслуговувався за умовами передплаченого сегменту (без укладання письмового договору між оператором і абонентом). Окрім цього, надання послуг за ним здійснювалося анонімно, тобто без реєстрації персональних даних користувача. У період з 05.03.2023 до 28.04.2023 номер був деактивований. Номерний ресурс є обмеженим, тому з часом неактивний мобільний номер може бути заведений для повторної реалізації клієнту, який ним зацікавиться. Тому 28.04.2023 цей номер був придбаний іншим користувачем і зараз він обслуговується також за умовами передплаченого сегменту та анонімно. Підтвердити чи спростувати те, хто саме був користувачем вказаного вище номера з 23.08.2014 до 05.03.2023 можливість відсутня (а.с. 63 т. 1).

Листом № 20.1.0.0.0/7-241010/2646 від 18.10.2024 позивач повідомив відповідача на її звернення, що не може повернути кошти, які були списані з рахунку в період часу з 14.08.2023 до 21.08.2023 з платіжних карток № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 , оскільки 14.08.2023 була проведена успішна авторизація під обліковим записом відповідача Приват24 з мобільного пристрою. Авторизація проведена із коректним введенням конфіденційної інформації по платіжній картці НОМЕР_6 . Подальші фінансові операції проводилися через платіжний сервіс Приват24 під обліковим записом відповідача. При даній процедурі клієнт вводить своє ім`я користувача і пароль та входить у Приват24, створює необхідний платіж. Під час проведення оспорюваних фінансових операцій банком проводилося неодноразове інформування щодо проведення авторизацій у Приват24 під обліковим записом відповідача шляхом направлення повідомлень на фінансовий номер телефону. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового номеру відповідача та іншої особистої інформації (а.с. 82 зворот-83 т. 1).

З інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду, убачається, що 20.03.2024 до Управління безпеки по Північному макрорегіону ГО по вхідної кореспонденції з Управління вхідної та вихідної кореспонденції надійшло повідомлення про викрадення коштів клієнта банку ОСОБА_1 , а також оформлення на її ім`я онлайн кредитів. Згідно змісту повідомлення шахрайські дії відбулися у серпні 2023 року, під час яких невідомі особи змогли заволодіти її фінансовим номером телефону НОМЕР_1 . Чернігівським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області 20.09.2023 відкрито кримінальне провадження № 0003581 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України (шахрайство). Перевіркою руху коштів по карткових рахунках клієнта ОСОБА_1 встановлено, що зазначені фінансові операції відбулися у період часу з 14.08.2023 до 21.08.2023. У цей період кошти з карткових рахунків НОМЕР_7 і НОМЕР_8 , а саме залишки та отримані за результатами оформлення онлайн позик через Приват24 перераховувалися на інший картковий рахунок НОМЕР_9 . Потім кошти з останнього карткового рахунку також через Приват24 перераховувалися на картковий рахунок НОМЕР_10 клієнта ОСОБА_4 . Відповідно до інформації щодо проведення зазначених операцій встановлено, що вони проведені через платіжний сервіс Приват24 під обліковим записом User P24 ID 20931488 клієнта ОСОБА_1 . Фактів зміни фінансового номеру телефону НОМЕР_1 клієнта ОСОБА_1 у період викрадення коштів не встановлено. За допомогою платіжних сервісів банку номер телефону поповнювався з карткового рахунку клієнта НОМЕР_9 декілька разів 14-15.08.2023, а також з картки НОМЕР_11 клієнта ОСОБА_5 24.08.2023. Оглядом сервісних повідомлень клієнта ОСОБА_1 встановлено, що на фінансовий номер телефону клієнта НОМЕР_1 у період проведення зазначених фінансових операцій надходили сервісні повідомлення щодо авторизації у Приват24. За результатами перевірки переглядів облікових даних клієнта ОСОБА_1 з боку працівників банку без фактичного обслуговування клієнта таких фактів не встановлено. Перевіркою архіву записів телефонних розмов на сервісі Voice Record System звернень ОСОБА_1 до банку щодо крадіжки коштів не встановлено. Відповідно до зібраних даних клієнту ОСОБА_1 відкритий обліковий запис Приват24 з ідентифікаційним номером (User P24 ID) 20931488. Згідно даних статистики змін аккаунту Приват24 напередодні проведення зазначених операцій, о 13:41 год. 14.08.2024 відбулася зміна паролю входу до облікового запису Приват24. Зазначена зміна проведена через web-версію Приват24 із введенням коректної конфіденційної інформації по платіжній картці клієнта 186555. Саме у цей час зафіксована успішна авторизація під обліковим записом Приват24 клієнта з пристрою SMARTPHONE із fingerprint 6425ee863372d9c8ff692cdac5e6f450-ky88kif2a, ta ip-адреса 89.209.172.236 провайдера ПАТ «ВФ Україна» (мобільний оператор Водафон). Зазначений пристрій є нетиповим для клієнта ОСОБА_1 . Також встановлено, що у зазначений період зафіксована успішна авторизація ще з двох нетипових пристроїв: SM-S911B|samsung, imei 0C093A5C214984B4, ір-адреса 89.209.172.236, провайдер ПАТ «ВФ Україна» (мобільний оператор Водафон); Pixel 3 XL|google, imei 0A43DC266AAA2E6E, ір-адреса 89.209.157.46, провайдер ПАТ «ВФ Україна» (мобільний оператор Водафон). Перевіркою авторизацій з використанням зазначених пристроїв встановлені авторизації під обліковими записами інших клієнтів з використанням останнього пристрою Pixel 3 XL|google: НОМЕР_12 клієнт ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_13 , id НОМЕР_14 ); НОМЕР_15 клієнт ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_16 , id НОМЕР_17 ); НОМЕР_18 клієнт ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_19 , id ЄКБ НОМЕР_20 ); НОМЕР_21 ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_22 , id ЄКБ НОМЕР_23 ). За результатами перевірки зазначених клієнтів підтверджено щодо шахрайства лише по клієнту ОСОБА_4 , референс ВК 231020PBNKI56, картка подія по лінії IT № 21942. Відповідно до результатів перевірки, кошти ОСОБА_4 , у тому числі які надійшли від клієнта ОСОБА_1 , через платіжний сервіс Приват24 були переведені на рахунок НОМЕР_24 клієнта АТ «ОТП БАНК» та 838436 клієнта АТ «Ощадбанк». Таким чином, зібрані дані вказують на те, що 14.08.2023 перед оспорюваними клієнтом ОСОБА_1 транзакціями проведена успішна авторизація під її обліковим записом Приват24 з мобільного пристрою. Зазначена авторизація проведена із коректним введенням конфіденційної інформації по платіжній карті клієнта 186555. Подальші фінансові операції проводилися через платіжний сервіс Приват24 під обліковим записом клієнта ОСОБА_1 . Під час проведення оспорюваних фінансових операцій банком шляхом відправлення повідомлень на фінансовий номер телефону клієнта проводилося неодноразове інформування клієнта щодо проведення авторизацій у Приват24 під її обліковим записом (а.с. 97-98 т. 1).

Крім того, згідно виписки по рахунку у період з 08.08.2023 до 26.09.2023 по рахунку ОСОБА_1 здійснювалися операції з переказу грошових коштів на картку ПриватБанку через додаток Приват24 (одержувач ОСОБА_4 ) та інші перекази, а також декілька операцій поповнення мобільного номера НОМЕР_1 (а.с. 16-22 т. 1).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10.07.2020, станом на 04.06.2024 у відповідача існує заборгованість у сумі 63226 грн 75 коп., до якої входить: 49992 грн 25 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 13234 грн 50 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, яка виникла у період з 14.08.2023 до 04.06.2024 (а.с. 13-15 т. 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 526, 530, 1054, 1056-1 ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Також за висновком суду, відповідач завчасно не повідомила банк про те, що вона не користується номером телефону НОМЕР_1 , який значився у позивача її фінансовим номером, у тому числі і після його деактивації оператором мобільного зв`язку, та не повідомляла позивача про зміну фінансового номера, що свідчить про необачну поведінку відповідача та її бездіяльність, що призвела до використання інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції за її кредитною карткою, не вжила необхідних заходів, вчасно не проінформувала банк про втрату фінансового номера, некористування ним чи його зміну.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють, враховує наступне.

За змістом ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із частиною 2 статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Закон України «Про платіжні послуги» визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.

Відповідно до частини шостої статті 64 Закону України «Про платіжні послуги» порядок відкриття рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунку та особливості його обслуговування зазначаються в договорі, укладеному між надавачем платіжних послуг з обслуговування рахунку та користувачем - власником рахунку.

Згідно із пунктом 56 частини першої статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача платіжних послуг та/або належність користувачу платіжних послуг певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача платіжних послуг.

У підпункті 63 пункту 5 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 65 від 19 травня 2020 року, визначено, що фінансовий номер телефону - контактний номер телефону клієнта, що використовується банком, зокрема, з метою проведення його автентифікації.

Відповідно до пункту 54 статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.

Ініціатор - це особа, яка на законних підставах ініціює платіжну операцію шляхом формування та/або подання відповідної платіжної інструкції, у тому числі із застосуванням платіжного інструменту. До ініціаторів належать платник, отримувач, стягувач, обтяжувач (пункт 21 статті 1 Закону України «Про платіжні послуги»).

Ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом, зокрема, надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи (стаття 41 Закону України «Про платіжні послуги»).

Згідно із пунктом 63 частини першої статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжний інструмент персоналізований засіб, пристрій та/або набір процедур, що відповідають вимогам законодавства та погоджені користувачем і надавачем платіжних послуг для надання платіжної інструкції.

Платіжний пристрій - технічний пристрій (банківський автомат, платіжний термінал, програмно-технічний комплекс самообслуговування, програмно-апаратне середовище мобільного телефону, інший пристрій), що дає змогу користувачу ініціювати платіжну операцію, а також виконати інші операції згідно з функціональними можливостями цього пристрою (пункт 65 частини першої статті 1 Закону України «Про платіжні послуги»).

Відповідно до пункту 11 Положення «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 164 від 29 липня 2022 року, електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом.

Частиною першою статті 1068 Цивільного кодексу України визначено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно зі статтею 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 42 частини першої статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.

Згідно із пунктом 17 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 163 від 29.07.2022 (далі - Інструкція № 163), порядок надання згоди на виконання платіжної операції визначається договором між платником та надавачем платіжних послуг платника. Перед отриманням згоди платника на виконання кожної платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний здійснити посилену автентифікацію користувача.

Відповідно до пункту 46 Інструкції № 163 платник для ініціювання платіжних операцій має право використовувати один або кілька засобів дистанційної комунікації з надавачем платіжних послуг платника. Порядок застосування засобів дистанційної комунікації, передавання платіжної інструкції, права, обов`язки та відповідальність сторін, порядок вирішення спорів у разі їх виникнення визначаються умовами договору між надавачем платіжних послуг платника та платником. Надавач платіжних послуг платника щодня архівує платіжні інструкції, які сформовані (відправлені) платником в електронній формі, та зберігає їх протягом строку, установленого законодавством України. Платник під час використання засобу дистанційної комунікації повинен дотримуватися всіх вимог, що встановлює надавач платіжних послуг платника, з питань безпеки оброблення платіжних інструкцій в електронній формі. Якщо це передбачено в договорі, то надавач платіжних послуг платника має право виконувати періодичні перевірки виконання платником вимог щодо захисту інформації та зберігання засобів захисту і припиняти обслуговування платника з використанням засобу дистанційної комунікації в разі невиконання ним вимог безпеки.

Згідно з пунктом 5 частини 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Також, частиною 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією. Платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку. Зазначений у цій частині строк не застосовується, якщо надавач платіжних послуг не дотримався свого обов`язку щодо інформування платника про виконані платіжні операції згідно з вимогами цього Закону.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом (частина п`ята статті 87 «Про платіжні послуги»).

Пунктами 136, 140, 143, 144, 146, 147, 148 розділу VII Положення «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 164 від 29 липня 2022 року, визначено, що користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень; надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором.

Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача. Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів.

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.

Емітент зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту або неналежної платіжної операції, ініційованої з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законодавством України для розгляду звернень (скарг) громадян.

Таким чином, до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента.

Встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

За матеріалами справи, з 17.08.2022 до 08.10.2024 ОСОБА_1 перебувала за межами території України, а 01.03.2024 ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» із зверненням про надання інформації, в якому зазначила, що вона має постійне місце проживання в країні Ізраїль, до 30.06.2022 працювала у Національному педагогічному університеті імені М.І. Драгоманова і отримувала заробітну плату на картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» та користувалась номером телефону НОМЕР_2 , який був її фінансовим номером, прикріпленим до особистого кабінету в додатку Прават24, а з кінця 2022 року вона офіційно не є власником зазначеного номеру телефону і у період з 05.03.2023 до 28.04.2023 номер НОМЕР_2 був деактивований. Проте, серпні 2023 року за вказаним номером телефону в результаті шахрайських дій були укладені кредитні договори від її імені з подальшим зарахуванням кредитних коштів на її електронну банківську карту в ПриватБанку.

На підставі заяви ОСОБА_2 в інтересах матері ОСОБА_1 було відкрито кримінальне провадження та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003581 по факту вчинення шахрайських дій шляхом оформлення невідомими особами кредитів, у тому числі з 14.08.2023 в АТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 100000 грн.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачка завчасно не повідомила банк про те, що вона не користується своїм номером телефону, який значився у банківській установі її фінансовим номером, у тому числі і після його деактивації оператором мобільного зв`язку, а також не повідомляла позивача про зміну фінансового номера.

Вказане свідчить про необачну поведінку відповідачки та її бездіяльність, що призвела до використання інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції за її кредитною карткою. Відповідачка не вжила необхідних заходів, вчасно не проінформувала банк про втрату фінансового номера, некористування ним чи його зміну.

Також, апеляційний суд враховує, що відповідачка повідомила банк про списання коштів з її рахунку у період з 14.08.2023 до 21.08.2023 лише у 2024 році.

Крім того, як убачається з інформації, наданої банком, 14.08.2023 була проведена успішна авторизація під обліковим записом відповідача Приват24. Авторизація проведена із коректним введенням конфіденційної інформації по платіжній картці, яка має бути відома лише відповідачці.

Наявність кримінального провадження, відкритого за заявою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , не може свідчити про вчинення злочину відносно відповідачки та не може бути підставою для звільнення її від доказування в силу частини 6 статті 82 ЦПК України, враховуючи, що у зазначеному кримінальному провадження винна особа не встановлена та не є підтвердженням вчинення злочину стосовно позивачки до ухвалення вироку у кримінальній справі.

З врахуванням викладеного вище, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідачкою не надано доказів на підтвердження того, що несанкціоновані операції проведені внаслідок розголошення всіх необхідних даних та реквізитів рахунку працівниками АТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, апеляційний суд враховує, що всі спірні транзакції по рахунку відповідачки були проведені до повідомлення ОСОБА_1 банку про блокування рахунків, а повідомлення про операції, які не виконувались та/або втрату доступу до електронного платіжного засобу від відповідачки до банку не надходили всупереч Закону України «Про платіжні послуги».

Відповідачкою в супереч положенням ст. 77-81 ЦПК України не надано належних і допустимих документальних доказів на підтвердження відсутності її вини у втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від її імені.

Таким чином, викладені відповідачкою обставини не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідачкою суду не надано, отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості.

Правові позиції Верховного Суду, на які посилається заявниця, зроблені відносно норм Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 №705, яке на момент вчинення спірних транзакцій втратило свою чинність (втратило чинність 29.07.2022), а Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням втратило чинність 01.08.2022.

З 01.08.2022 законодавцем визначено іншу підставу покладення відповідальності за доведення вини відповідача на Банк лише в разі вчинення транзакції без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, а відповідачка була зареєстрована в системі дистанційного обслуговування «Приват24» з логіном, який відповідає її номеру фінансового телефону.

Крім того, одним із засобів електронної ідентифікації є ВаnkID - спосіб електронної автентифікації громадян за допомогою їхніх даних у банку, де вони обслуговуються і на відповідача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, СVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати в тому числі і телефону, який є фінансовим для здійснення операцій з картками, проте апеляційний суд враховує, що проведеною службовою перевіркою було встановлено, що саме відповідачка ОСОБА_1 допустила дії, які призвели до втрати, незаконного використання ПІН-у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що у відповідності до вимог Закону України "Про платіжні послуги" та Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів покладає на неї відповідальність за здійснення платіжних операцій та переказів з використанням платіжного засобу.

З врахуванням викладеного, не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції, що з 28.04.2023 номер належав іншій особі, а не відповідачці, що виключає можливість проведення нею банківських операцій за допомогою вищевказаного номеру телефону та прийняття таких доказів судом, як належний та достовірний, як і посилання, що відповідачка з 17.08.2022 по 08.10.2024 перебувала за межами території України, що підтверджується відповідними відмітками в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, тому не могла фізично здійснювати будь-які банківські (фінансові) операції на території України, в тому числі укладати договори, яке можливе лише за допомогою програмного забезпечення, оскільки не спростованими є правильні висновки суду першої інстанції щодо не повідомлення відповідачем банку про зміну номеру, який рахувався у банку, як фінансовий.

Отже, не підтверджені належними і допустимими доказами твердження відповідачки, що з 19.08.2022 по 08.10.2024 вона не вчиняла жодних дій по банківському рахунку та не укладала кредитного договору, оскільки укладення кредитного договору та подальші банківські (фінансові) операції проводилися за номером телефону НОМЕР_2 , який був деактивований у період з 05.03.2023 по 28.03.2023, а в подальшому придбаний іншою особою, враховуючи, відповідно до інформації банку було встановлено, що 14.08.2023 року була проведена успішна авторизація під обліковим записом відповідача Приват24, Авторизація проведена із коректним введеннням конфеденційної інформації по платіжній картці, яка має бути відома лише відповідачу.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19.08.2025.

Головуючий Судді :