Справа № 203/2349/24
Провадження № 2/0203/114/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Кринюк М.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 02.07.2017 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку, підписавши відповідну анкету-заяву. Посилаючись на те, що банк зі свого боку виконав зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит, а також, що останній в подальшому свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 25.04.2024 року виникла заборгованість в сумі 43052 грн. 05 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 25343 грн. 60 коп., заборгованості по процентам в сумі 17703 грн. 45 коп., позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

В наданому відзиві відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що кредитний договір з банком він не укладав, анкету-заяву не підписував, коштів не отримував. Також посилався на заявлення вимог з пропуском строків позовної давності.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська (після зміни найменування Центральний районний суд міста Дніпра) від 13.05.2024 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 26.09.2024 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 26.02.2025 року провадження по справі було поновлено та призначено її до подальшого розгляду по суті.

В призначені судові засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві та наданому до неї клопотанні в разі неявки просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач в наданій заяві також просив провести розгляд справи без його участі, зазначивши, що заперечує проти вимог банку в повному обсязі.

З урахуванням зазначеного та положень ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч.ч.1,4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частиною третьою ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.

Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України і відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Звертаючись до суду з позовом АТ «АКЦЕНТ-БАНК» посилалось на те, що 02.07.2017 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, яка разом з Умовами та Правилами становить кредитний договір.

В свою чергу відповідач заперечував факт підписання анкети-заяви від 02.07.2017 року та укладення кредитного договору з банком, а також отримання кредитних коштів.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №СЕ-19/104-25/4521-ПЧ від 19.02.2025 року, призначеної судом за клопотанням відповідача, підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Подпись» анкети-заяви від 02.07.2017 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Правильність та повнота вказаного висновку під час подальшого розгляду справи позивачем не заперечувались та клопотання про призначення додаткової або повторної експертиз не заявлялись.

Щодо долученого до позову Паспорту споживчого кредиту від 02.07.2017 року, який містить посилання на його підписання ОСОБА_1 електронним підписом, підтвердженим дзвінком, суд враховує, що в Паспорті споживчого кредиту зазначено, що наведена в ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 31.12.2017 року, а також, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому Паспорті.

Таким чином, Паспорт споживчого кредиту в даному випадку є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання відповідачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Тобто, паспорт споживчого кредиту не є окремим правочином.

Долучена до позову довідка за картами, складена одноособово представником банку, не містить відомостей щодо дати видачі та типу карток, а тому не визнається судом належним та допустимим доказом їх видачі саме за кредитним договором, укладеним 02.07.2017 року.

З урахуванням наведених вище обставин та положень законодавства, встановивши що ОСОБА_1 власноручно не підписував спірний кредитний договір, оформлений письмовою анкетою-заявою від 02.07.20217 року, в силу чого останній є неукладеним та не породжує правових наслідків, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову АТ «АКЦЕНТ-БАНК» до відповідача ОСОБА_1 в повному обсязі.

В зв`язку із відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст.6,11,202,203,205,207,627,638,1050,1054 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,211,223,247, 258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Понесені позивачем по справі судові витрати покласти на останнього.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16 червня 2025 року.

Суддя С.Ю.Казак