Справа № 354/449/20
Провадження № 22-ц/4808/758/25
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Гудяк Х.М.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач -Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі ліквідаційної комісії філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Остап`юк М.В.,

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Рефрижераторна вагонна компанія» Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» в особі філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська Залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що 05.05.2020 року його було звільнено з посади механіка рефрижераторної секції цеху експлуатації Фастівського рефрижераторного відділення за появу на роботі у нетверезому стані на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України.

19.04.2020 року в ході перевірки роботи всіх працівників, представники керівництва філії звернулися до позивача з вимогою пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду позивач відмовився, оскільки не був у стані алкогольного сп`яніння, вів себе звичайно, не завдавав ніякої шкоди майну, не шумів, а вимоги керівництва пройти огляд сприйняв як штучне створення приводу для догани або звільнення. Результатам огляду в медичному пункті філії він не міг довіряти.

За результатами даної перевірки відносно позивача були складені акти, про те, що він нібито перебував у стані алкогольного сп`яніння, проте дані акти були складені виключно керівництвом філії.

Факт того, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння можуть підтвердити інші співробітники, які на той час теж були на роботі.

Крім того, його звільнення відбулося без згоди Первинної профспілкової організації ВПМУ «Філії» «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця», членом якої він є.

Вважає, що роботодавцем було грубо порушено його трудові права, та звільнено його без дотримання порядку, встановленого законодавством, тому має право на поновлення на роботі та отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Після уточнення позовних вимог, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення №127/ос від 05.05.2020, поновити його на посаді механіка рефрижераторної секції цеху експлуатації Фастівського рефрижераторного віділення Філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Українська залізниця», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до АТ «Українська Залізниця» в особі філії «Рефрижераторна вагонна компанія» Акціонерного товариства «Українська Залізниця», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ (розпорядження) № 127/ос від 05.05.2020 про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 з 05.05.2020 на посаді рівнозначній посаді механіка рефрижераторної секції цеху експлуатації рефрижераторного відділення у Акціонерному товаристві АТ «Укрзалізниця».

Стягнуто з АТ «Українська Залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 1681,60 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ «Українська залізниця» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу (розпорядження) № 127/ос від 05.05.2020 про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 , поновлення ОСОБА_1 з 05.05.2020 на рівнозначній посаді механіка рефрижераторної секції цеху експлуатації рефрижераторного відділення у АТ «Укрзалізниця», ухвалити нове рішення у цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 19 квітня 2020 року о 09 год 30 хв при проведенні чергової перевірки виконання своїх обов`язків механіками Фастівського рефрижераторного відділення Філії «РВК» представниками адміністрації Філії «РВК»: в. о. заступника директора філії з технічних питань Ткаченком В.В., начальником Фастівського рефрижераторного відділення Філії «РВК» Харченком І. В. та інструктором рефрижераторних поїзних бригад , яка є головою цехового комітету Фастівського рефрижераторного відділення та членом профспілкового комітету Первинної профспілкової організації філії «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця» Марченко А.В., що підтверджується Протоколом звітно-виборчої конференції цехової профспілкової організації Фастівського рефрижераторного відділення від 18.12.2017 року, було виявлено, що механік СТП вагона ОСОБА_1 знаходився на своєму робочому місці з ознаками алкогольного сп`яніння, про що було складено Акт від 19.04.2020 року.

Позивачу було запропоновано ознайомитись з вищевказаним актом, проте він відмовився від ознайомлення, позначку «про відмову» поставити відмовився, про що складено акт про відмову від 19.04.2020 року.

Позивачу було запропоновано пройти добровільно і за рахунок підприємства медичне обстеження на предмет підтвердження чи спростування факту перебування у нетверезому стані в медичних закладах. Позивач відмовився проходити вищезазначену перевірку, про що був складений Акт фіксації відмови від добровільного проходження медичного огляду від 19.04.2020 року.

Позивачу було запропоновано надати письмові та усні пояснення. Від надання пояснень позивач відмовився, про що зазначено в Акті фіксації відмови від надання письмових пояснень від 19.04.2020 року.

На підставі виявленого ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків був відсторонений, про що зазначено в Акті від 19.04.2020 року та підтверджується наказом від 21.04.2020 року № РВК-281.

22 квітня 2020 року було проведено оперативну нараду, на якій позивач пояснив, що 19.04.2020 року, перебуваючи на своєму робочому місці, дійсно вживав алкоголь, оскільки 17.04.2020 року у нього був день народження, який він не зміг відзначити, бо був ОСОБА_2 . Тому, 19.04.2020 року на Великдень позивач вирішив відзначити обидва свята разом, вживаючи алкогольні напої. Свою провину за вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 визнав.

23.04.2020 року було направлено подання № РВК-7/1361 Голові первинної профспілкової організації філії «РВК» АТ «Укрзалізниця», членом якої є позивач, з проханням надати згоду на розірвання трудового договору з Позивачем згідно з п.7 ст.40 КЗпП.

05.05.2020 року Філією отримано витяг з протоколу №51 від 05.05.2020 ( далі Витяг) року за підписом голови профкому В.В. Шульги, в якому профком не надав згоди на звільнення позивача.

Вважаючи незгоду профспілкової організації на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 необґрунтованою, 05 травня 2020 року наказом № 127/ос позивача було звільнено з роботи на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції неправильно зроблено висновок щодо обґрунтованості рішення профспілкового органу.

Суд не врахував правову позицію Верховного Суду України у справі №6-703 цс15, та надаючи оцінку обґрунтованості рішення профспілкового органу не перевірив зазначені у витязі твердження щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення інших працівників філії ніби то за один і той же дисциплінарний проступок.

Судом не було встановлено та підтверджено порушення принципу рівності в притягненні до дисциплінарної відповідальності позивача, а саме те, що механік ОСОБА_3 та фрезерувальник цеху з ремонту візків вантажних вагонів ОСОБА_4 здійснили такий самий дисциплінарний проступок знаходились на роботі в стані алкогольного сп`яніння, але не були притягнуті до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за п.7 ст.40 КЗпП України.

Скаржник зазначає, що у рішенні профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору не зазначено про порушення встановлених вимог трудового законодавства щодо підстав та порядку звільнення.

Рішення профспілки про ненадання згоди містить лише посилання на ненадання роботодавцем копії протоколу оперативної наради для вирішення питання профспілковим органом по суті, формалізм у підході до визначення ознак алкогольного сп`яніння, висловлення припущень щодо здійснення іншими працівниками Філії дисциплінарного проступку.

Вважає, що суд першої інстанції не встановив в повній мірі фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам та доводам відповідача, не було досліджено в повній мірі та не підтверджено доказами та фактами рішення витяг з протоколу №51 від 05.05.2020 року.

У судовому засіданні представник скаржника - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнали, вважають, що підстав для скасування рішення суду не має.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу (розпорядження) № 127/ос від 05.05.2020 про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 , поновлення ОСОБА_1 з 05.05.2020 на рівнозначній посаді механіка рефрижераторної секції цеху експлуатації рефрижераторного відділення у АТ «Укрзалізниця». Рішення суду в частині відмови позивачу у стягненні середнього заробітку не оскаржується,тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині, а саме в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу (розпорядження) № 127/ос від 05.05.2020 про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 , поновлення ОСОБА_1 з 05.05.2020 на рівнозначній посаді механіка рефрижераторної секції цеху експлуатації рефрижераторного відділення у АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на спростування обставин, викладених в акті від 19.04.2020 року про перебування його на роботі у нетверезому стані. 23.04.2020 року керівництво філії звернулося до первинної профспілкової організації філії «РВК» АТ «Укрзалізниця» з проханням надати згоду на звільнення за пунктом 7 статті 40 КЗпП України механіка рефрижераторної секції цеху експлуатації ОСОБА_1 . Профспілковий комітет первинної профспілкової організації філії «РВК» АТ «Укрзалізниця» відмовив в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 7 статті 40 КЗпП України. Однак, наказом № 127/ос від 05.05.2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані без згоди профспілкового органу. Підставами звільнення зазначені: пояснювальна записка працівника, доповідна записка начальника Фастівського рефрижераторного відділення, Акт від 19.04.2020 про алкогольне сп`яніння.

Суд дійшов висновку,що рішення профспілкової організації від 05.05.2020 року про відмову у надання згоди на звільнення позивача є обґрунтованим, його зміст не виходить за межі компетенції профспілкової організації, роботодавцем мали бути враховані зауваження та обґрунтування профспілкової організації щодо не згоди із звільненням позивача. При обґрунтованої відмови профспілкової організації у звільненні позивача відповідачем звільнення позивача на підставі п.7 ст.40 КЗпП України проведено з порушенням встановленого порядку, а тому позивач підлягає поновленню на роботі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.11.2017 року згідно наказу (розпорядження р№ 392/ос від 24.11.2017 року був прийнятий на роботу у Філію «Рефрижераторна вагонна компанія» на посаду слюсаря з ремонту рухомого складу 4 розряду Цеху поточного ремонту вагонів Тернопільського рефрижераторного відділення .

Наказом № 580/0с від 12.12.2018 року ОСОБА_1 з 12.12.2018 року переведено на посаду механіка рефрижераторної секції Цеху експлуатації Фастівського рефрижераторного відділення.

У період з 12.12.2018 року по 05.05.2020 року (по дату його звільнення) позивач працював на вказаній посаді у рефрижераторній секції цеху експлуатації Фастівського рефрижераторного відділення, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 (т.1, а. с. 12).

Відповідно до графіку роботи механіків рефрижераторних секцій, які обслуговують рефрижераторні службові вагони переобладнані під перевезення військової варти філії «РВК» ПАТ «Укрзалізниця» на квітень 2020 року, робочий час ОСОБА_1 у період з 01.04.2020 року по 21.04.2020 року тривав з 00.00 год до 04.00 год; з 08.00 год до 12.00 год; та з 16.00 год до 20.00 год. Час відпочинку тривав: з 04.00 год 08.00 год; з 12.00 год 16.00 год; та з 20.00 год до 24.00 год .

19.04.2020 року заступником в. о. заступника директора з технічних питань Ткаченком В.В., начальником Фастівського рефрижераторного відділення Харченком І.В. та інструктором Фастівського рефрижераторного відділення Марченко А.В. складено Акт про те, що 19.04.2020 року о 09 год 30 хв при проведенні перевірки виконання посадових обов`язків механіками Фастівського рефрижераторного відділення у механіка ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: порушена координація рухів, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці.

ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення з цього приводу, а також відмовився пройти перевірку на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі та відмовився ознайомлюватися з актом про знаходження його в стані алкогольного сп`яніння, про що складені 19.04.2020 року відповідні акти та підписані в.о. директора філії з технічних питань Ткаченком В.В., начальником Фастівського рефрижераторного відділення Харченком І.В. та інструктором Фастівського рефрижераторного відділення Марченко А.В.

Наказом від 21.04.2020 року № РВК-281 Цепецавера В.З. відсторонено від роботи механіка рефрижераторної секції цеху експлуатації Фастівського рефрижераторного відділення філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця» 19 квітня 2020 року з 09 год 30 хв до закінчення робочого дня без нарахування заробітної плати .

ОСОБА_1 , визнав те, що відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння .

22.04.2020 року заступником директора філії з експлуатації філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця» Колісняком А.Я. проведено оперативну нараду з участю керівників і представників структурних підрозділів філії та голови первинної профспілкової організації філії «РВК» ПАТ «Укрзалізниця», де розглядалися питання порушення трудової дисципліни працівниками Фастівського рефрижераторного відділення під час перевірки механіків рефрижераторних секцій, зокрема, розглядалося питання про знаходження механіка рефрижераторної секції Цепецавера В.З. у нетверезому стані на своєму робочому місці у службово-технічному переобладнаному вагоні № 37569282.

За результатами наради вирішили рекомендувати директору філії «РВК» ПАТ «Укрзалізниця» механіка рефрижераторної секції Цепецавера В.З. звільнити згідно статті 40 пункту 7 КЗпПУ, та підготувати подання до первинної профспілкової організації філії «РВК» ПАТ «Укрзалізниця» з даного приводу, що підтверджується протокол № 7 від 22.04.2020 року оперативної наради при заступнику директора філії з експлуатації філії «Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця» .

23.04.2020 року керівництво філії звернулося до Первинної профспілкової організації філії «РВК» АТ «Укрзалізниця» з поданням надати згоду на звільнення за пунктом 7 статті 40 КЗпП України механіка рефрижераторної секції цеху експлуатації ОСОБА_1 .

Профспілковий комітет первинної профспілкової організації філії «РВК» АТ «Укрзалізниця» відмовив в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 7 статті 40 КЗпП України, що підтверджується витягом з протоколу № 51 від 05.05.2020 року

Наказом № 127/ос від 05.05.2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані без згоди Профспілкового органу.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збережені роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до частини першої статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняти на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Частиною першою статті 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

У відповідності до пункту 7 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки.

Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Згідно зі статтею 12, частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Нетверезий стан працівника може бути підтверджений як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку такі висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 14.03.2019 у справі № 168/148/18, пункт 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем надано достатньо доказів на підтвердження перебування позивача 19.04.2020 року на робочому місці в нетверезому стані. Ці обставини підтверджені в сукупності актом від 19.04.2020 року про перебування позивача ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння на час виконання своїх службових обов`язків, що було встановлено в ході перевірки, актом від 19.04.2020 року про відмову ОСОБА_1 від проходження перевірки на стан алкогольного сп`яніння , актом фіксації відмови від добровільного проходження медичного огляду від 19.04.2020 року, актом фіксації відмови від надання письмових пояснень від 19.04.2020 року, актом про відмову ознайомлюватися з актом про знаходження у стані алкогольного сп`яніння, пояснювальною запискою, написану ОСОБА_1 на ім`я директора філії Мисніка А.В., у якій останній зазначає про те, що відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, запропонованого йому під час перевірки 19.04.2020 року, свою помилку визнає, та обіцяє, що більше такого не повториться, показами свідків. Позивач не спростував належними доказами обставини, викладені в акті від 19.04.2020 року про його перебування на роботі у нетверезому стані.

Рішення суду позивачем не оскаржується.

Судом встановлено, що 23.04.2020 року керівництво філії звернулося до Первинної профспілкової організації філії «РВК» АТ «Укрзалізниця» з поданням надати згоду на звільнення за пунктом 7 статті 40 КЗпП України механіка рефрижераторної секції цеху експлуатації ОСОБА_1 .

Профспілковий комітет Первинної профспілкової організації філії «РВК» АТ «Укрзалізниця» відмовив в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 7 статті 40 КЗпП України, що підтверджується витягом з протоколу № 51 від 05.05.2020 року

Наказом № 127/ос від 05.05.2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані без згоди Профспілкового органу.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 та пунктами 2, 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинне бути обґрунтованим.

У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно з частиною шостою статті 39 Закону України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (далі - Закон № 1045-XIV) рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість виключає виникнення такого права.

Обґрунтованість рішення профспілкового органу суд повинен оцінювати з урахуванням загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, стаття 2 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №6-703цс15 зазначено: «В аспекті положень частини сьомої статті 43 КЗпП України і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав»

Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Профспілковий комітет Первинної профспілкової організації філії «РВК» АТ «Укрзалізниця» (витяг з протоколу №51 від 05.05.2020 року) », ухвалюючи рішення про відмову в звільненні у своєму рішенні зазначив, що адміністрацією філіії не надано профспілковому комітету копії протоколу оперативної наради від 22.04.2020 року, яка проводилася під керівництвом заступника начальника філії з експлуатації Колісняка А.Я., в тому числі за участю голови профкому ОСОБА_7 , на якій розглядалося питання порушення дисципліни ОСОБА_1 . На вказаній нараді ОСОБА_1 та інший механік, який був разом із ним, надавали пояснення під протокол. Як стало зрозуміло із їхніх пояснень, іншому механіку також було запропоновано пройти перевірку на виявлення ознак алкогольного сп`яніння, однак він самочинно покинув робоче місце і був відсутній протягом 1 години 30 хвилин. При цьому оперативною нарадою було рекомендовано оголосити йому догану за відсутність на робочому місці без поважної причини, а ОСОБА_8 звільнити за появу на робочому місці в нетверезому стані.

Профспілковий комітет керувався тим, що до всіх працівників має бути рівне ставлення, як це передбачено ст.2-1 КЗпП України. Для порівняння зазначив, що профком враховує, що 16 квітня 2020 року інший працівник філії - фрезерувальник цеху з ремонту візків вантажних вагонів вже не вперше знаходився на робочому місці в нетверезому стані і наніс матеріальну шкоду, переробивши в металобрухт ремонтопридатну бокову раму візка вантажного вагону, чим створив загрозу своєму здоров`ю та здоров`ю оточуючих. Вміст алкоголю в крові становив 3,2 проміле, що зафіксовано в журналі медичного пункту. Даний працівник був звільнений 21.04.2020 року відповідно до п. 1 ст. 36 К3пП України за згодою сторін. Зазначив, що звільнення одного працівника за появу на роботі в нетверезому стані відповідно до пункту І статті 36 К3пП України за згодою сторін, а іншого за пунктом 7 статті 40 К3пП України вважав таким, що не відповідає принципу рівності.

Тобто рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення позивача , яке пов`язане з порушенням роботодавцем ст.2-1 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рішення профспілкового комітету від 05.05.2020 року про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 є обґрунтованим, тому доводи апеляційної скарги про те, що вказаний висновк не є обґрунтованим не заслуговують на увагу та спростовуються самим висновком.

Посилання скаржника, що рішення профспілкового органу про не надання згоди на звільнення позивач побудовано виключно на мотивах відмови у наданні згоди на звільнення позивача, не заслуговує на увагу з підстав зазначених вище.

Отже, при наявності обґрунтованої відмови профспілкового комітету про надання згоди на звільнення позивача за п.7 ст.40 КЗпП України у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача за п.7 ст.40 КзпП України. Тому висновок суду про визнання протиправним і скасування наказу №127/ос від 05.05.2020 року тпро поновлення ОСОБА_1 на роботі є правильний та відповідає вимогам закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2025 року в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то суд не здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 20 березня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 червня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський