Справа № 459/596/24 Головуючий у 1 інстанції: Отчак Н.Я.
Провадження № 22-ц/811/501/25 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м.Львів

Справа № 459/596/24

Провадження № 22-ц/811/501/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.Я.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана його представником ОСОБА_1 , на рішення Шептицького (Червоноградського) міського суду Львівської області, ухвалене у м. Червонограді ( тепер - м. Шептицький) 27 січня 2025року у складі судді Отчак Н.Я., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

встановив:

1 березня 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову посилається на те, що за життя ОСОБА_3 заповіт не складав, а тому має місце спадкування за законом. Рішенням Першотравневого міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2011 року у справі № 2-391/11 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано. Після розірвання шлюбу батьків він з матір?ю переїхали до м. Першотравенськ (Дніпропетровська область). Відносини між ним та батьком припинились остаточно. Зазначає, що 25 липня 2014 року зареєстровано шлюб його матірі з ОСОБА_6 . Після реєстрації цього шлюбу вони проживають за адресою: у АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_6 та його сином від першого шлюбу ОСОБА_7 . З 2013 року здоров?я його матері в силу віку та фізичного стану значно погіршилось, їй визначено інвалідність 3 групи, а надалі - 2 групи. Стверджує, що впродовж тривалого лікування, він постійно здійснював догляд за матір`ю, допомагав по сімейних справах. Враховуючи значну територіальну віддаленість та те, що він постійно доглядав за матір`ю, не підтримував з батьком жодних контактів, він дізнався про його смерть, лише зі слів матері, яка сама дізналась про це в січні 2024 року. Догляд за матір`ю здійснювати ніхто не мав змоги, оскільки ОСОБА_7 25 лютого 2022 року був призваний на військову службу під час мобілізації для захисту нашої держави від збройної агресії росії та ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув. ОСОБА_6 є пенсіонером та також потребує допомоги. 30 січня 2024 року він ( ОСОБА_4 ) звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак йому відмовлено з тих мотивів, що він пропустив строк та не проживав разом із спадкодавцем. Через це він позбавлений можливості прийняти спадщину та зареєструвати за собою спадкове майно. Просив позов задовольнити.

Рішенням Червоноградського (Шептицького) міського суду Львівської області від 27 січня 2025 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено. Визначено ОСОБА_4 додатковий строк для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у 2 місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду черех свого представника Бруха А.О. оскаржив ОСОБА_3 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на постанову Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20, згідно якої необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, за якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Суд першої інстанції, визначаючи додатковий строк позивачу для подання заяви на прийняття спадщини, до поважних та об`єктивних непереборних обставин (причин), які призвели до пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, відніс те, що позивач здійснював догляд за своєю хворою матір`ю та значну відстань між населеними пунктами від місця проживання спадкодавця і місцем проживання ОСОБА_4 . Вказує, що ІІІ групу інвалідності матері позивача встановлено безтерміново у 2014 році. Згідно довідки МСЕК Серії 12 ААА 061502 від 9 грудня 2020 року. Вказує, що з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4542 вбачається, що матір позивача перебувала на стаціонарному лікуванні з 19 по 31 травня 2021 року. Даною випискою підтверджується факт лікування матері позивача у період до смерті спадкодавця, і це не є доказом поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачем. Крім того, згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого №ЕА №7868 матір позивача перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова» з 24 липня 2023 року по 11 серпня 2023 року. Даний період перебування на лікуванні не стосується періоду після смерті спадкодавця (22 жовтня 2022 року), так як строк для подачі заяви про прийняття спадщини сплинув 22 квітня 2023 року. ІІ групу інвалідності матері позивача було встановлено 26 жовтня 2023 року (після спливу строку для подання заяви про прийняття спадщини). Вважає помилковим висновок суду щодо врахування протоколу комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 за №ПР8 від 4 січня 2024 року щодо надання позивачу відстрочки від мобілізації у зв`язку із здійсненням догляду за матір`ю, оскільки такий підтверджує факт здійснення догляду станом на 4 січня 2024 року, тобто після спливу більше 1 року після смерті батька. Докази, які були покладені в основу висновку суду про поважність причин пропуску строку для прийняття позивачем спадщини, не доводять обставин здійснення позивачем постійного догляду за матір`ю в період з 22 жовтня 2022 року по 22 квітня 2023 року, і що такі об`єктивно унеможливили подання ним заяви про прийняття спадщини. Вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували би те, що здійснення догляду за матір`ю позбавило ОСОБА_4 можливості подати заяву про прийняття спадщини, зокрема, засобами поштового зв`язку. З довідки МСЕК №547543 Серії 12ААГ вбачається, що ОСОБА_8 має інвалідність ІІ групи. Відповідно до характеристики умов праці вбачається, що вона не потребує стороннього догляду. Позивачем не долучено жодних доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_6 не може здійснювати догляд за матір`ю позивача. Стверджує, що позивач не був позбавлений можливості звернутись до нотаріуса, так як з ним та хворою матір`ю проживає також інша особа, яка б могла доглянути за мамою протягом часу, необхідного для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до постанов Верховного Суду у справі № 136/200/17 від 12 листопада 2018 року та у справі №172/888/18 від 30 липня 2020 року поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини може бути визнана тривала хвороба спадкоємця, тобто позивача в даній справі, а не його матері. Вказує, що після смерті ОСОБА_3 він (відповідач) повідомив матір позивача про смерть батька, однак родина позивача не прибула на похорон ОСОБА_3 та не цікавилась подальшою долею спадкового майна. Вважає що позивач був обізнаний про смерть батька, однак не вжив жодних заходів щодо прийняття спадщини та у встановлений законом шестимісячний термін не подав заяви про прийняття такої.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 565/1145/17 поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Встановлено, що позивач ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Тернівка Дніпропетровська області. Його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 15 березня 1994 року. Він проживає у м.Першотравненську Дніпропетровської області, що стверджується відмітками у його паспорті.

Рішенням Першотравневого міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2011 року у справі № 2-391/11 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано.

25 липня 2014 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , про що стверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 , актовий запис № 53.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 , виданим повторно 22 січня 2024 року. Спадкоємцями померлого першої черги є його мати - ОСОБА_9 та позивач (син).

Згідно актуальної інформації про нерухомість і Реєстру речових прав на нерухоме майно № 118 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 .

13 квітня 2023 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Вишневської Н.С. про прийняття спадщини за законом після смерті брата ОСОБА_3 . Нотаріусом заведено спадкову справу № 21/2023.

ОСОБА_9 подала заяву приватному нотаріусу Червоноградського районного нотаріального округу Вишневській Н.С. про відмову від спадщини за законом в користь сина ОСОБА_3 (відповідача).

30 січня 2024 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса.

Приватним нотаріусом відмовлено у прийнятті такої заяви через пропуск строку для прийняття спадщини та роз`яснено про можливість визначення додаткового строку для прийняття спадщини у судовому порядку.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивоване наступним.

ОСОБА_8 (мати позивача) хворіє, їй встановлено ІІІ групу інвалідності, яку згодом змінено на ІІ групу через погіршення стану здоров`я. Впродовж тривалого лікування позивач постійно здійснював догляд за матір`ю, допомагав по сімейних справах.

З Протоколу № ПР 8 засідання комісії про надання відстрочки від призову за мобілізацією від 4 січня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 вбачається, що матір ОСОБА_4 потребує сторонньої допомоги і має інвалідність 2 групи. У зв`язку з наведеним комісія вирішила на підставі абзацу № 11, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надати ОСОБА_4 відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією.

Суд першої інстанції вважав, що постійний догляд позивача за ОСОБА_8 та значна відстань між місцем відкриття спадщини та місцем проживання позивача перешкодили ОСОБА_4 з об`єктивних причин подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 .

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що позивач звернувся до нотаріуса 31 січня 2024 року з приводу прийняття спадщини після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із ст. 1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Законодавством не передбачено вичерпного переліку причин, які визнаються судом поважними при розгляді питання про поновлення строку для прийняття спадщини.

З аналізу судової практики можна зробити висновок, що поважними причинами не визнаються: непоінформованість про смерть спадкодавця (факт, що особа не знала про відкриття спадщини, наприклад, внаслідок поганих стосунків з померлим, раптової зміни місця проживання спадкодавця перед смертю тощо), не є підставою для поновлення строків для прийняття спадщини, - такого висновку дійшов Верховний суд України (постанова від 4 листопада 2015 року №6-1486цс15); незнання закону. Тобто, що будь-яка необізнаність особи щодо своїх прав та обов`язків як спадкоємця не є поважною причиною пропуску строку; завантаженість, зайнятість своїми власними справами, тощо.

Важливим фактором при віднесенні причини пропуску строку до поважної є наявність непереборних, об`єктивних та істотних труднощів, в результаті дії яких особа не змогла скористатися своїм правом на прийняття спадщини у встановлені строки.

Правила ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку можуть застосовуватися, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини та ці обставини визнані судом поважними.

Якщо необізнаність щодо своїх прав та обов`язків не має значення, то існування фізичних факторів, які унеможливлюють здійснення дій, яких вимагає закон, повинні братися до уваги. Ключове значення тоді має вимога закону щодо подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини. Фізична неможливість виконання цієї вимоги закону має бути визнана поважною причиною пропущення строку подання заяви.

Фактор, який унеможливлює дії особи по прийняттю спадщини, повинен діяти або протягом всього строку, відведеного для прийняття спадщини, або хоча б почати діяти під час цього строку.

Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду з урахуванням висновків, наведених у постанові Верховного суду України від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, та у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року (справа № 766/14595/16), від 31 січня 2020 року (справа № 450/1383/18), від 30 листопада 2020 року (справа № 487/2375/18).

Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття чи відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем) наявність у нього права на спадкування.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що пропустив строк для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що йому не було відомо про смерть батька.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20 необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, за якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4542 первинно ІІІ групу інвалідності матері позивача ОСОБА_8 встановлено у 2014 році.

Відповідно довідки МСЕК Серії 12 ААА 061502 від 9 грудня 2020 року ІІІ групу інвалідності їй встановлено безтерміново.

З медичної карти стаціонарного хворого №4542 вбачається, що матір позивача перебувала на стаціонарному лікуванні 19 по 31 травня 2021 року - до смерті спадкодавця. Відтак, це не може враховуватись як поважна причина пропуску строку для прийняття спадщини позивачем.

Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторної хворої №ЕА №7868 ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова» з 24 липня по 11 серпня 2023 року. Вказані обставини наступили після спливу строку для подачі заяви про прийняття спадщини позивачем.

З виписки історії хвороби вбачається, що ОСОБА_8 може пересуватись самостійно. Докази, що ОСОБА_8 на протязі шести місяців після смерті спадкодавця потребувала сторонньої допомоги і таку їй надавав позивач, відсутні. ОСОБА_8 одружена і проживає з її чоловіком.

Згідно висновку МСЕК №12ААГ №547543 ІІ групу інвалідності ОСОБА_8 призначено 26 жовтня 2023 року - після спливу строку для подання заяви про прийняття спадщини. Стан здоров`я матері хоч і погіршився з часу відкриття спадщини, не був перешкодою позивачеві для подачі заяви про прийняття спадщини нотаріусу, а також звернення із позовом до суду про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька.

У постановах Верховного Суду у № 136/200/17 від 12 листопада 2018 року та у справі №172/888/18 від 30 липня 2020 року зазначено, що поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини може бути визнана тривала хвороба спадкоємця, тобто позивача у справі, а не його матері.

Відстрочка від військової служби позивачу надана 4 січня 2024 року, тобто після спливу строку подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що після смерті ОСОБА_3 повідомив матір позивача про смерть спадкодавця, однак позивач та ОСОБА_8 після цього не контактували з відповідачем, не приїхали на похорон, не цікавились спадковим майном.

Доводи позивача, що про смерть спадкодавця він дізнався зі слів матері в січні 2024 року, не підтверджені належними доказами. Також належить врахувати те, що його необізнаність про смерть батька не є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини за законом.

Позивач також не довів належними доказами, що віддаленість місця відкриття спадщини та його місця проживання є непереборними, об`єктивними та істотними труднощами, в результаті дії яких він не зміг скористатися своїм правом на прийняття спадщини у встановлений законом строк. Зокрема, він не був позбавлений можливості у передбачений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини із застосуванням засобів поштового зв`язку та до нотаріуса за місцем свого проживання.

Відповідно до п. 3.21 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерство юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року «Видача свідоцтв про право на спадщину» своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Заява вважається своєчасно поданою у разі відправлення її до спливу шестимісячного строку.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №521/14402/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 161/9998/17 обставина віддаленості місця проживання позивача місця відкриття спадщини не може бути визнана поважною непереборною обставиною навіть якби він проживав за кордоном, оскільки це не позбавляло його можливості подати заяву про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку.

Інших доказів про наявність поважних причин пропуску ним строку звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав.

З урахуванням встановленого, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини після смерті його батька, оскільки встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини він пропустив без поважних причин, що не врахував суд першої інстанції. Відтак, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись: ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана його представником ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Червоноградського (Шептицького) міського суду Львівської області від 27 січня 2025 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 про визначення йому додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуючий -______________________Т.І.Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________ Р.В. Савуляк