Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5483/24
Номер провадження 2/711/128/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі: головуючого судді Кондрацької Н.М., при секретарі Мелещенко О.В., представників адвокатів Дмитрик С.В., Левченко М.Д. розглянувши клопотання про закриття провадження у справі під час розгляду у судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та зобов`язання вчинити певні дії,

Встановив:

До Придніпровського районного суду міста Черкаси 09.07.2024 звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, у якій просила не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до квартири з наданням ключів від усіх її вхідних дверей. У позові зазначає, що у 1995 році позивач, її сестра - ОСОБА_2 , їх мати - ОСОБА_3 та бабуся - ОСОБА_4 приватизували трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , в якій проживали. Після смерті бабусі ОСОБА_4 та матері ОСОБА_3 , позивач із сестрою успадкували їх частки. Таким чином, станом на сьогоднішній день позивачу та ОСОБА_2 належить по квартири АДРЕСА_2 . Відносини між позивачем та сестрою завжди були нормальні, як між сестрами, однак після смерті матері та вирішення питання щодо того, кому буде належати зазначена квартира вони різко погіршились. Відповідач вважає, що квартира повинна належати лише тільки їй і позивач не має права перебувати у ній, оскільки вона там проживає разом зі своєю сім?єю. Указані твердження відповідача є несправедливими та незаконними, оскільки позивач така ж співвласниця квартири. На неодноразові пропозиції щодо продажу квартири та поділу порівну отриманих коштів Відповідач їх безпідставно ігнорує та одноосібно користується цією власністю. 3 цього приводу відповідач перестала спілкуватися з позивачем і відмовляється впускати до спільної квартири, замінивши замок на вхідних дверях. Упродовж останніх півроку спроби увійти до квартири були неодноразові, однак вхідні двері до неї постійно зачинені на замок, оскільки ключі від них має лише відповідач та її члени сім?ї і остання категорично відмовляється до квартири впускати позивача. З метою офіційного документування факту неправомірних дій відповідача позивачем 12.06.2024 близько 18-30 год., було запрошено старшу під?їзду ОСОБА_5 (проживає АДРЕСА_3 ), сусідку ОСОБА_6 (проживає АДРЕСА_4 ) та в присутності останніх складено акт про те, що співвласниця квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 неправомірно перешкоджає ОСОБА_1 у користуванні зазначеної квартири. Також були присутні знайомий ОСОБА_7 , який також може підтвердити вказані обстави. Також для документування зазначеного факту 12.06.2024 близько 18- 50 год., було викликано працівників поліції, які зафіксували вказаний факт та відібрали у мене пояснення. Черкаським РУП ГУНП в Черкаській області за заявою проведено відповідно перевірку, за результатами якої складено довідку від 04.07.2024. Під час проведення перевірки інспектор поліції Бувалець А. в ході телефонної розмови з відповідачем викликав її для дачі пояснень, однак вона в категоричній формі відмовилась. Правовідносини, які виникли, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, ЖК України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Від представника відповідача адвоката Левченко М.Д. подано до суду відзив на позовну заяву. Так, у відзиві зазначається, що позивачу та відповідачу належало по 1/2 частині квартири на підставі свідоцтв про приватизацію виданого Придніпровським районним виконавчим комітетом 15.02.1995 року. Після смерті матері сторін в 2009 році, яка володіла 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про приватизацію виданого Придніпровським районним виконавчим комітетом 15.02.1995 року та свідоцтва про право на спадщину після смерті матері (бабусі сторін) ОСОБА_4 сторони не реєстрували на себе спадщину у вигляді частки спірної квартири.

25.10.2013 року відовідач ОСОБА_2 подарувала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_5 відповідачу ОСОБА_1 . Дарування вказаної квартири відбулось на підставі їх домовленості про розподіл спадкового майна, що залишилось після смерті матері.

Враховуючи, що позивач постійно проживала в квартирі в м.Черкаси доглядаючи матір, облаштовувала її, робила ремонт, меблювала, остання погодилась віддати сестрі відповідачу цілу квартиру в м.Олександрія, не зважаючи на нерівноцінність обміну.

Позивач виконала домовленості з свого боку та 25.10.2013 року подарувала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_5 своїй сестрі. За їхньою домовленістю, відповідач мала оформити спадщину після матері, у вигляді 1/2 частки в квартирі АДРЕСА_2 та подарувати позивачу належну їй 1/2 квартири. Відповідач, почала проживати в подарованій квартирі, однак постійно ухилялась від виконання домовленості з свого боку. На неодноразові прохання позивача звернутись до нотаріуса, для оформлення квартири в м.Черкаси, просила зачекати у зв`язку з сімейними чи іншими проблемами.

В грудні 2023 року, відповідач почала вимагати кошти у позивача за частку в квартирі в м.Черкаси. З її номеру писав та телефонував невідомий чоловік, погрожував продати частку в її квартирі, або заселити незнайомих людей. Про даний факт позивач повідомила правоохоронні органи.

12.02.2024 року (через 15 років після смерті матері) відповідач зареєструвала на себе частку в квартирі. В подальшому позивач дізналась, що відповідач, також, відчужила подаровану їй квартиру в м.Олександрії третім особам. За виручені кошти придбала квартиру в Черкасах. Таким чином, відповідач скористалась довірою позивача та заволоділа її квартирою в м. Олександрії Кіровоградської області.

Наразі відповідач не має наміру користуватись квартирою АДРЕСА_2 . Остання, не проживає в ній з 2013 року, в квартирі відсутні її речі. Як за час проживання в квартирі до 2013 року так і після відповідач не несла витрат на утримання квартири, ніколи не сплачувала комунальні послуги.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували той факт, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою. Звернення позивача до правоохоронних органів свідчить про виникнення конфліктних ситуацій між ними, однак не підтверджує вчинення позивачем перешкод у користуванні житлом.

Метою звернення до суду позивачем з вказаним позовом, є психологічний тиск на відповідача. Позивач неодноразово вимагала кошти за частку в квартирі, а також погрозами схиляє останню до її продажу. По вказаний факт, відповідач повідомила правоохоронні органи ще в березні 2024 року.

Відповідач проживає у вказаній квартирі з народження. Остання створила сім`ю, проживає з чоловіком та двома неповнолітніми дітьми.

Позивач, має у власності квартиру в АДРЕСА_6 . За вказаною адресою зареєстровано її місце проживання, фактичне місце проживання збігається з вказаною адресою, про що свідчать відомості в позовній заяві надані позивачем при зверненні до суду.

До придбання вказаної квартири позивач була зареєстрована та проживала в квартирі АДРЕСА_7 .

Зазначене вказує, що позивач не користувалась спірною квартирою, не проживала в ній, в квартирі відсутні її речі, меблі та інші предмети побуту. Наміру використовувати житло для власного проживання, чи проживання членів сім`ї позивач не має. Позивач одноосібно та самостійно несла витрати на утримання квартири, підтримання її в санітарному та житловому стані. Враховуючи, що предметом позову є усунення перешкод у користуванні квартирою, позивач звертаючись до суду не ставить перед судом питання виділу часток вказаної квартири чи встановлення порядку її користування. На підтвердження позовних вимог позивач не надала належних та допустимих доказів систематичної протиправної поведінки відповідача у порушенні її житлових прав. Звертаючись до суду, позивач не наводить конкретних протиправних дій відповідача чи фактичних перешкод які б обмежували її у здійсненні права користування квартирою. Позивач не проживає у даній квартирі, а відповідач не перешкоджає у користуванні нею та не створює умов неможливого сумісного проживання. Можлива відсутність у позивача ключів від вхідних дверей, пов`язана лише з їх незбереженням самою позивачкою, внаслідок втрати інтересу до квартири більше 15-ти років тому, та її недбалого ставлення до обов`язку утримання і збереження майна. За таких обставин вважає, що позовні вимоги не є доведеними та обґрунтованими, а позов не підлягає до задоволення.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона серед іншого зазначає, що доводи ОСОБА_2 , які наведені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими. Ніякі шахрайські дії стосовно ОСОБА_2 позивач не вчининяла. Після смерті батька ОСОБА_2 успадкувала трикімнатну квартиру N? НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_8 . З 2006 по 2009 роки ОСОБА_2 проживала у вказаній квартирі разом зі своєю сім?єю. Позивач проживала в м. Черкаси разом з хворою матір?ю ОСОБА_8 , за якою доглядала. Твердження ОСОБА_2 про те, що вона доглядала матір є неправдивими, оскільки вона жила в Олександрії і не могла її доглядати. У 2009 році мати померла, після її смерті ОСОБА_2 зразу же переїхала зі своєю сім?єю у квартиру в м. Черкаси, де почали проживати разом з позивачем. У 2011 році у позивача народився син. ОСОБА_9 чоловік, після народження сина, постійно влаштовував скандали. Вказані обставини створювали напругу у спільному проживанні в зазначеній квартирі. У зв?язку з цим ОСОБА_2 вирішила проявити до позивача свою «доброту», запропонувавши переїхати до її квартири в м. Олександрія. На той час позивач погодилася, оскільки вважала одним із можливих шляхів вирішення цієї проблеми, однак лише потім зрозуміла наслідки такої «доброти» зі сторони ОСОБА_2 . Переїхавши до м. Олександрія позивач залишилася сама з малолітнім сином та зі своїми проблеми (відсутністю грошей та роботи). У подальшому ОСОБА_2 запропонувала постійно проживати у вказаній квартирі і вирішила її подарувати. Вказане її бажання позивач зрозуміла як відновлення певної справедливості, оскільки після смерті батька лише вона сама успадкувала її. Також ОСОБА_2 залишила у своєму користуванні мамин автомобіль, який був придбаний за понад 20 000 доларів США. Зазначені обставини, спонукали ОСОБА_2 у 2013 році подарувати цю квартиру, проте у неї були свої плани щодо квартири в м. Черкаси. Категорично заявляє, що ніяких домовленостей щодо відмови від частини квартири в м. Черкаси на її користь між ними не було і не могло бути, оскільки ніяким чином не можна було порівняти вартість цієї квартири з квартирою в м. Олександрія, яка в рази дешевша. Крім цього не можна порівняти рівень життя в АДРЕСА_9 , що стало основною причиною переїзду назад у 2017 році. Повернувшись у 2017 році в м. Черкаси позивач зрозуміла, що ОСОБА_2 категорично не бажає, щоб ОСОБА_1 проживала у цій квартирі. У зв?язку з цим позивач вимушена була проживати у своєї колишньої свекрухи, з якою були добрі стосунки. За ті незначні кошти виручені від продажу квартири в м. Олександрія та кошти, які подарив батько чоловіка, позивач купила квартиру по АДРЕСА_10 , де і проживає на даний час. Відносини з сестрою завжди були нормальні, однак, вони різко погіршилися і остання перестала спілкуватися. ОСОБА_2 вважає, що квартира повинна належати лише тільки їй і позивач не має права перебувати у ній, оскільки вона там проживає разом зі своєю сім?єю.

Ухвалою суду від 28.11.2024 судом відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви щодо стягнення коштів за утримання спільного майна.

Судом допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

У судовому засіданні від 10.06.2025 представник позивача адвокат Дмитрик С.В. заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із задоволенням вимог позивача після пред`явлення позову до суду ключі позивачу від дверей були передані під час розгляду справи. Повідомив, що сторонами не досягнуто мирової угоди, оскільки проект мирової угоди, запропонованої відповідачем, не відповідає вимогам законодавства. Також просив на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 142 ЦПК України закрити провадження у справі та стягнути з відповідача понесені позивачем витрати за надання професійної правничої допомоги у сумі 20000 грн. Повідомив, що ця сума є гонораром адвоката, сплаченою, одноразовою.

Позивач підтримала клопотання та позицію адвоката.

Представник відповідача адвокат Левченко М.В. не заперечувала щодо закриття провадження у справі. Однак повідомила, що перешкод у користуванні майном не було. Поданий позов є штучним, задля тиску на відповідача, реальною метою було - здати майно або його продати, а не користуватись квартирою. Крім того, передача ключів від квартири не є визнання позовних вимог. При вирішенні питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу просила її зменшити до 4000 грн. Окрім цього, не вважає її гонораром.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3).

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_11 , оскільки позивач як співвласник позбавлений можливості як користування своїм майном та її розпорядженням внаслідок дій відповідача ОСОБА_2 , яка не надає доступу до квартири та ключів.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , а також у відзиві на позовну заяву, заперечувала факт чинення перешкод у користуванні квартирою.

Вчинені дії сторонами у справі свідчать про те, що сторони знайшли вирішення спірного питання щодо користування належними ним частками вказаної квартири.

Отже, після передання відповідачем ОСОБА_2 . ОСОБА_1 ключів від вхідних дверей квартири у судовому засіданні 22.05.2023, між сторонами припинив існувати предмет спору, а тому відпали необхідність врегульовувати спірні питання, які виникли на час звернення позивача до суду.

На даний час між сторонами стосовно квартири, не існує неврегульованих питань, які слугували причиною для звернення до суду, а тому відсутній предмет спору.

У зв`язку з цим, суд приймає відмову позивача від позову та закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до частин 1 та 3 (п.1,п.2) статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи відносяться витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Згідно із ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Так, звертаючись до суду з заявою про усунення перешкод користування квартирою, позивач зверталась до органів поліції, про що свідчить довідка від 04.07.2024 про результати розгляду звернення ОСОБА_1 з приводу дій ОСОБА_2 , а саме перешкод у користуванні квартирою. Про перешкоди у користуванні майном- у входженні у квартиру АДРЕСА_2 свідчить також акт від 12.06.2024 за підписом старшої під`їзду ОСОБА_5 , який складений у присутності свідка ОСОБА_6 . Дії відповідача ОСОБА_2 щодо чинення перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_1 підтверджуються також і скріном з переписки сторін у мобільному застосунку, у якій ОСОБА_2 заперечує право на квартиру позивача ОСОБА_1 , не бажає зустрічатися з останньою для вирішення питання щодо подальшого користування спільною квартирою та висуває вимоги щодо повернення іншої квартири та після цього вирішення питання про поділ квартири АДРЕСА_2 . Крім того, про заперечення права ОСОБА_1 на користування квартирою свідчить заява про кримінальне правопорушення від ОСОБА_2 до органів поліції, звернення з позовними заявами до судів щодо визнання недійсним договору дарування іншої квартири, стягнення боргів з ОСОБА_1 . Також, під час розгляду справи Придніпровським районним судом міста Черкаси за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених за утримання майна, ОСОБА_2 повідомила суд, що у сторін був договір, яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 трикімнатну квартиру, а остання не буде мати до цієї квартири ніяких справ, тому не допускає.

Також сторона позивача пропонувала укласти мирову угоду, однак відповідач пропонувала свій проект мирової угоди, який окрім вирішення питання не чинення перешкод у користуванні квартирою, містив застереження щодо виключно особистого проживання у квартирі ОСОБА_1 , відшкодування ОСОБА_2 половини витрат на здійснення ремонтних робіт у розмірі 236130,50 грн протягом 90 днів з моменту підписання мирової угоди тощо.

Усі указані дії відповідача ОСОБА_2 покликані не на мирне урегулювання спору та не свідчать про відсутність предмету спору до подання позовної заяви та на його штучності.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши поведінку відповідача, суд вважає, що вказаний спір виник унаслідок неправильних дій відповідача ОСОБА_2 .

Згідно з витягом з договору, укладеного 20.06.2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Дмитрик С.В., клієнт замовляє та оплачує, а адвокат зобов`язується надати професійну правничу допомогу щодо захисту інтересів клієнта в суді по справі до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 3.1. клієнт одноразову сплачує адвокату гонорар у розмірі 20000 грн.

Позивачем ОСОБА_1 наданий детальний опис робіт, виконаних адвокатом. Так, за час представлення інтересів у зазначеній справі адвокатом Дмитрик С.В. проведено наступну роботу (надано послуги): 1) вивчено матеріали для підготовки позовної заяви з аналізом нормативних актів та судової практики, вартість - 2000 грн; 2) підготовлено позовну заяву, вартість 4000 грн; 3) вивчено відзив вартість 1000 грн; 4) підготовлено відповідь на відзив вартість 2000 грн; 5) вивчено зустрічний позов, вартість 1000 грн; б) підготовлено відзив на зустрічний позов, вартість 2000 грн; 7) вивчено заяву про збільшення розміру зустрічного позову, вартість 1000 грн; 8) підготовлено відзив на заяву про збільшення розміру зустрічного позову, вартість 2000 грн; 9) підготовлено проект мирової угоди, вартість 1000 грн; 10) прийнято участь у судових засіданнях, вартість 4000 грн.

У зв?язку з цим, позивачем здійснено витрати (ст. 137 ЦПК України) на правничу допомогу адвоката Дмитрик С.В. у розмірі 20 000 грн.

Згідно з прибуткового касового ордеру адвокат отримав від клієнта ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20000 грн за надання правової допомоги у справі № 711/5483/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з ч.3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак, суд вважає що така вартість наданих адвокатських послуг є дещо завищеною, оскільки суду не надані беззаперечні докази складання позовної заяви, відзиву на зустрічну позовну заяву тощо та вивчення процесуальних документів адвокатом, а також надання інших послуг та не зайняло у адвоката значного часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачу було надано професійну правничу допомогу, однак заявлені витрати в розмірі 20000 грн. є несумірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру.

Із врахуванням наведеного, суд вважає, що оскільки, відповідачем виконано позовні вимоги після пред`явлення позову до суду, тому заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 10000, 00 грн., оскільки така сума є сумірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг та відповідає критерію реальності витрат, розумності їх розміру.

Керуючись ст. ст. 133, 141-143, 255 ЦПК України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» суд, -

у х в а л и в:

Прийняти відмову представника позивача адвоката Дмитрик С.В. від позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та зобов`язання вчинити певні дії.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою АДРЕСА_11 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої АДРЕСА_6 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 (десяти тисяч) грн.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів після оголошення її. Апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії стороною, яка не була присутня при оголошенні.

Повний текст ухвали буде складено 16.06.2025.

Головуючий: Н. М. Кондрацька