У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді-Букіної О.М.

при секретарі -Черчукан В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

04.06.2025 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла заява позивача ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подачі позовної заяви про стягнення коштів у розмірі 139 000,00 грн.

У заяві заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації ФОП: АДРЕСА_1 ), які знаходяться на всіх рахунках ФОП ОСОБА_2 в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить на праві власності Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у межах суми позову 139 000,00 грн.

В обґрунтування поданого клопотання позивач посилається на те, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідною умовою для відновлення у майбутньому його прав, шляхом накладення арешту на всі рахунки відповідача, та його майно в межах суми позову.

Враховуючи вищевикладене, просить заяву задовольнити.

04.06.2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу справ дану заяву було передано до провадження судді Букіної О.М.

Сторони в судове засідання не з`явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Пзивачем подано заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову у справі про стягнення коштів з ФОП ОСОБА_2 у розмірі 139 000,00 грн., тобто у справі майнового характеру.

Вимоги про забезпечення позову заявлено про накладення арешту на грошові кошти, що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації ФОП: АДРЕСА_1 ), які знаходяться на всіх рахунках ФОП ОСОБА_2 в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить на праві власності Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у межах суми позову 139 000,00 грн.

Виходячи з викладеного, забезпечення позову має бути обумовлено предметом спору та наявністю обґрунтованого припущення того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів поданої заяви позивачем взагалі не вказано жодного рахунку відповідача, як і не вказано відповідної фінансової установи де відкрито рахунки відповідача ,що унеможливлює ідентифікацію установи та особи боржника у якого наявні відкриті рахунки з метою накладення відповідного арешту. Також позивачем не вказано перелік майна, на яке просить накласти арешт та яке належить на праві власності відповідачу.

Таким чином, дослідивши подану заяву та проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що подана заява є необгрунтованою, оскільки у заяві не наведено конкретних відомостей щодо банківських чи фінансових установ де наявні чи відкриті рахунки відповідача, на які просить накласти арешт позивача, як і не вказано майно, яке належить на праві власності відповідачу.

У той же час, відсутність чітких вказівок на відповідні рахунки відповідача унеможливлює належне виконання забезпечувальних заходів, а також створює правову невизначеність щодо кола суб`єктів, на яких поширюється виконання ухвали про забезпечення позову.

Таким чином, подана заява не підлягає задоволенню, оскільки не узгоджується з вимогами чинного законодавства, що регулюють порядок вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення поданої заяви.

Керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подачі позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Букіна