Провадження № 2/522/2684/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Глущенко Т. О.,

представника позивача адвоката Муравенко К. В.,

представника відповідача адвоката Сігнаєвського А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Французского бульвара» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання машиномісця, інфляційних втрат та 3% річних, -

ВСТАНОВИВ:

Обслуговуючий кооператив «Жемчужина Французского бульвара» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання машиномісця, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.09.2015 між ТОВ «Глорі Плюс» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу майнових прав на машиномісце, що розташоване в багатоквартирному житловому комплексі із об`єктами суспільного призначення і підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 . За договором, майнове право як товар вважається переданим покупцю у дату, зазначену в акті приймання-передачі. За актом приймання-передачі від 23.12.2015 забудовник передав, а ОСОБА_1 прийняла машиномісце № НОМЕР_1 (будівельний номер НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа машиномісця становить 13,8 кв. м. Право власності на указане машиномісце № НОМЕР_1 зареєстровано за відповідачем 11.07.2016, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 63283993 від 12.07.2016.

З 2016 року позивач організовує та забезпечує утримання будинку АДРЕСА_1 , що включає в себе зокрема, але не виключно квартири, нежитлові приміщення, допоміжні приміщення, комори, паркінг та прибудинкової території, які були передані з балансу забудовника на баланс позивача за актом приймання-передачі від 28.03.2016, та сприяє співвласникам багатоквартирного будинку в належному та якісному утриманні їхнього спільного майна.

Позивач здійснює повне утримання паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 з березня 2016 року.

Витрати з утримання паркінгу розраховуються, виходячи з фактичних витрат на утримання та діляться на частку всіх співвласників машиномісць.

Для обслуговування паркінгу, утримання його в належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів) позивачем укладено відповідні договори з підрядними організаціями щодо постачання електроенергії, водопостачання та водовідведення, також надається ряд інших послуг по обслуговуванню, а саме: прибирання, миття паркінгу, охорона.

За період з 01.04.2020 по 01.05.2023 заборгованість відповідача за послуги з утримання машиномісця, з початковим сальдо 8 295,64 грн за попередній період, складає 19 495,22 грн, яку він просить стягнути з відповідача на свою користь. Зазначає, що надавалися наступні послуги, які входили в тариф послуги з утримання паркінгу: електроспоживання (освітлення та відеоспостереження) 4 000, 21 грн; холодне водопостачання 11, 87 грн; охорона паркінгу 2 728, 67 грн; витрати на прибирання паркінгу 3 028, 55 грн; адміністративні витрати 1 109, 11 грн; поточний ремонт 76, 59 грн; оренда землі 856, 70 грн; відшкодування додаткових витрат 104, 88 грн.

Також позивач вважає, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем в розмірі 139,94 грн та 1 799,71 грн відповідно.

За змістом ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просила у задоволенні позову відмовити, вважає, що позивач порушує її права власності та нав`язує свої послуги. Позивач, стверджуючи, що він з 2016 року здійснює утримання будинку АДРЕСА_1 не надає рішення співвласників будинку, що уповноважує його здійснювати зазначену діяльність або відповідний договір, а акт прийому-передачі складено не з власниками будинку, а зі сторонньою особою, що не є власником будинку. Також позивачем не надано документів щодо узгодження із співвласниками обсягу та вартості послуг, що він має надавати. Відсутність договору, на її думку, свідчить про протиправність дій позивача щодо надання будь-яких послуг і пред`явлення рахунків згідно тарифів, що не були узгоджені співвласниками будинку, в тому числі ОСОБА_1 . У неї не виникає обов`язку сплачувати рахунки обслуговуючому кооперативу у розмірі визначеному ним. Вважає нав`язування відповідачу надання житлово-комунальних послуг саме обслуговуючим кооперативом агресивною підприємницькою практикою, яка містить елементи примусу, докучання та істотно впливає на свободу вибору, що заборонено частиною 4 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає, що правовідносини сторін регулюються саме Законом України «Про захист прав споживачів», який також вимагає укладення сторонами договору. Відсутність договору свідчить, що позивач помилково вважає, що правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Щодо розрахунку заборгованості указує, що позивач надав розрахунок заборгованості за період з 01.04.2020 по 01.05.2023 у розмірі 19 495,22 грн, при цьому зазначає, що з них 8 295,64 грн це заборгованість за невизначений попередній період. Проте і це твердження не відповідає розрахунку, оскільки в ньому зазначено 8 523,06 грн, тобто навіть із зазначеного розрахунку заборгованість становить 10 972,16 грн.

Указує, що вимагаючи стягнення заборгованості позивач посилається на Закон України «Про житлово-комунальні послуги», проте до розрахунку внесені послуги, які не є житловими та комунальними, а саме: відеоспостереження, охорона, адміністративні витрати, поточний ремонт, оренда землі, додаткові витрати.

Вважає, що загальна сума послуг, надання яких не регулюється Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а отже не підлягає відшкодуванню становить 8 831,44 грн, позивач нарахував заборгованість за житлово-комунальні послуги на суму 2 141,16 грн.

Крім того указує, що вона за вказаний період здійснювала проплати, що не включені позивачем до розрахунку.

Відповідач також зазначає про відсутність доказів узгодження фактичних витрат на утримання паркінгу із співвласниками, в тому числі щодо необов`язкових (відеоспостереження, охорона). Указує, що не зрозумілим є що входить до адміністративних витрат та чому до розрахунку внесено дублюючі витрати, а саме: прибирання, щомісячний поточний ремонт і теж ж саме під назвою утримання паркінгу.

Також вважає, що позивач протиправно вимагає стягнення суми за оренду землі, адже вона нічого у позивача не орендує, а якщо позивач має на увазі плату за землю відповідно до вимог Податкового кодексу України, то такі вимоги також є протиправними, оскільки порядок нарахування та сплати встановлено ст. ст. 286, 287 ПК України. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку також є договір оренди такої земельної ділянки, а порядок нарахування та сплати орендної плати встановлено ст. 288 ПК України і вона ніякого відношення до цього не має.

Щодо стягнення інфляційних втрат указує, що можливість нарахування індексації виникає у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу 103 відсотки, проте з розрахунку суми індексації слідує, що в жоден з місяців, за які позивач просить стягнути суми індексації, величина індексу споживчих цін не перевищила встановленого законом порогу у 103 відсотки, у зв`язку з чим вважає, що правових підстав для стягнення суми індексації немає.

Щодо стягнення 3% річних указує, що надання житлово-комунальних послуг не є грошовим зобов`язанням та позивач не є кредитором, у зв`язку з чим положення ст. 625 ЦК України до зазначених відносин не застосовуються.

Також відповідачем подано письмову заяву про застосування строків позовної давності, у якій вона вказує, що позивач не зазначає період, за який він просить суд стягнути кошти, проте із наданих розрахунків і квитанцій слідує, що сума коштів розрахована не з квітня 2020 року, а з більш раннього, не вказаного періоду, можливо з 2016 року, при цьому звертається позивач до суду з позовом в червні 2023 року. Щодо вимог про стягнення інфляційних нарахувань і 3% річних указує, що спеціальним Законом України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до 01.01.2019 не була передбачена відповідальність споживача житлово-комунальних послуг за несвоєчасне здійснення платежів, а з 01.01.2019 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення та до зазначених вимог застосовується спеціальний строк позовної давності в один рік.

У відповіді на відзив позивач щодо твердження відповідача, що обслуговуючим кооперативом не надано рішення, яке уповноважує його на діяльність, а також що акт прийому-передачі не є документом, який підтверджує виникнення повноважень, оскільки підписаний сторонньою особою, указує, що при поданні позову позивачем були надані всі необхідні документи на підтвердження повноважень щодо обслуговування майнового комплексу, в тому числі будинку 60-Б, в якому відповідач є власником мащиномісця № НОМЕР_1 . Проте, відповідачем не було надано доказів ліквідації чи реорганізації кооперативу. Твердження відповідача про незаконність створення та діяльність кооперативу вважає безпідставними, оскільки відповідачем чи будь-яким іншим мешканцем житлового комплексу не оскаржувалось рішення про створення Кооперативу, яке прийнято його установчими зборами та оформлене відповідним протоколом, та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. На момент звернення до суду з позовом і на даний час кооператив є діючою юридичною особою та виконує покладені на ного функції.

Стосовно доводів відповідача, що відсутність індивідуального договору із співвласниками, що на її думку, свідчить про протиправність дій кооперативу щодо надання будь-яких послуг і є порушенням п. 4 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а також що відносини між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», а не Законом України «Про житлово-комунальні послуги» зазначив, що з надання усіх комунальних послуг позивач не є виробником/постачальником або виконавцем послуги, а є лише колективним споживачем. Колективні договори наявні в матеріалах справи та були надані відповідачу. Всі комунальні платежі формуються виключно по тарифам виробників за фактично надані послуги згідно з засобами обліку відповідно до чинного законодавства та умов договорів між сторонами. Житлові послуги кооператив не надає на підприємницьких основах, а надає виключно для самообслуговування, виконання функцій кооперативу, для яких він створений, а саме здійснення експлуатації та ремонту будинків й утримання прибудинкових територій за рахунок коштів кооперативу на засадах самооплатності.

Указує, що обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) приватного житлового фонду покладено на власника, а тому споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично ними користувалися, а факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Щодо доводів відповідача про незаконність, на її думку, внесення до розрахунку заборгованості послуг та додаткових витрат, які не є житловими чи комунальними зазначає, що перелік послуг з управління багатоквартирним не є вичерпним та передбачає всі види послуг, які є необхідними для належного забезпечення утримання спільного майна.

Також позивач зазначає, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташовані багатоквартирні будинки 60А, 60Б, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 є комунальною власністю та перебуває в оренді відповідно до договору оренди земельної ділянки від 28.12.2012, укладеного між Одеською міською радою та ТОВ «Глорі Плюс».

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, який визначається згідно з порядком, встановленим Податковим Кодексом, а не Кооперативом чи забудовником самостійно.

Розмір орендної плати, спосіб її розрахунку, індексація, умови розрахунків, строки, порядок її внесення та відповідальність за її несплату визначається органами місцевого самоврядування.

Сплата за оренду землі здійснюється кожним власником приміщень/володільцем майнових прав на приміщення відповідно до його частки у загальній площі нежитлових приміщень та загальній сумі нарахованої орендної плати.

Крім того позивач вважає помилковими доводи відповідача про відсутність підстав для нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних.

Також позивач подав письмові заперечення на заяву відповідача про застосування строків позовної давності та зазначив, що ОСОБА_1 25.07.2023 було здійснено оплати за попередні місяці заборгованості, останній місяцем оплати є лютий 2018 року, а тому вважає, що відповідачем було перервано строк позовної давності і його перебіг почався заново.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Муравенко К. В. позов просила задовольнити.

Представник відповідача адвокат Сігнаєвський А. О. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

01.09.2015 між ТОВ «Глорі Плюс» та ОСОБА_1 укладеного договір № П-190/ГП купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору цей договір регулює відносини між сторонами з приводу купівлі продажу майнових прав на машиномісце, що розташоване в багатоповерховому житловому комплексі з об`єктами суспільного призначення і підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з актом прийому-передачі від 23.12.2015 ТОВ «Глорі Плюс» передало, а ОСОБА_1 прийняла об`єкт нерухомості - машиномісце № НОМЕР_1 (будівельний № 190) згідно з договором № П-190/ГП від 01.09.2015.

Право власності ОСОБА_1 на машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 13.8 кв.м., за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 60-Б, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.07.2016.

ОК «Жемчужина Французского бульвара» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25 березня 2016 року, номер запису: 0057695.

Згідно зі Статутом ОК «Жемчужина Французского бульвара», який затверджено загальними зборами членів ОК (протокол №06/17-1 від 27 червня 2017 року), обслуговуючий кооператив створено з метою здійснення експлуатації та управління житловим комплексом, який складається з чотирьох багатоповерхових житлових будинків, розташованих за адресою: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

Відповідно до п.п. 2.3 2.5 Статуту Кооператив здійснює експлуатацію і ремонт будинків та утримання прибудинкових територій за рахунок коштів Кооперативу на засадах самооплатності. Основна діяльність Кооперативу полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав членів (асоційованих членів) Кооперативу на володіння та користування спільним майном, належне утримання будинків та прибудинкової території, сприяння членам (асоційованим членам) Кооперативу в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами. Видами діяльності ОК є комплексне обслуговування об`єктів.

Позивач забезпечує обслуговування та утримання паркінгузокрема із залученням спеціалізованих підрядних організацій. Для виконання зазначених завдань, позивачем укладено відповідні договори з підприємствами щодо постачання електроенергії, водопостачання та водовідведення, охорони.

Статтею 322 ЦК України встановлено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Належне відповідачу машиномісце №147 в підземному паркінгу будинку АДРЕСА_1 , є частиною підземного паркінгу, а тому відповідач спільно з іншими власниками, користувачами (орендарями) машиномісць у підземному паркінгу, зобов`язана брати участь у загальних витратах на його утримання.

Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно зі ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з частини першої статті 11 ЦК України оскільки цивільні права та обов`язки випливають з дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства.

Відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення особи від оплати отриманих послуг.

Таким чином, позивачеві належить право грошової вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по оплаті наданих їй послуг з утримання підземної автостоянки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлює ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як слідує з розрахунку заборгованості відповідача за послуги з утримання машиномісця, вона нарахована позивачем за період з 01 квітня 2020 року по 01 травня 2023 року, з початковим сальдо станом на 01.05.2020 у розмірі 8 295, 64 грн, за такі послуги: електроспоживання (освітлення та відеоспостереження) 3 955, 49 грн, холодне водопостачання 11,87 грн, охорона паркінгу 2 728,67 грн, витрати на прибирання паркінгу 3 028,55 грн, адміністративні витрати 1 109,11 грн, поточний ремонт 76,59 грн, оренда землі 856,70 грн, відшкодування додаткових витрат 104,88 грн, всього на суму 19 495,22 грн.

Суд вважає доведеним факт надання позивачем послуг з утримання машиномісця № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 та невиконання відповідачем в повному обсязі зобов`язань щодо оплати отриманих послуг, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 9 801,17 грн, з яких: електроспоживання (освітлення та відеоспостереження) 3 955,49 грн, холодне водопостачання 11,87 грн, охорона паркінгу 2 728,67 грн, витрати на прибирання паркінгу 3 028,55 грн, поточний ремонт 76,59 грн.

Водночас, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача сум у відшкодування додаткових та адміністративних витрат, позивачем не зазначено та не доведено що належить до таких витрат та підстав для їх нарахування, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Крім того, як слідує з розрахунку заборгованості, початкове сальдо за попередній період становить 8 259,64 грн, однак позивачем не обґрунтовано та не доведено за які послуги нарахована ця заборгованість та за який період, тому в цій частині позов задоволенню також не підлягає.

Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості за оренду землі в розмірі 856,70 грн, то вони є необґрунтованими з огляду на таке.

Позивач зазначає, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташовані багатоквартирні будинки 60А, 60Б, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , є комунальною власністю та перебуває в оренді відповідно до договору оренди земельної ділянки від 28.12.2012, укладеного між Одеською міською радою та ТОВ «Глорі Плюс».

Однак позивачем не доведено належними та допустимими доказами, з огляду на зазначене, правомірності покладення на відповідача Обслуговуючим кооперативом «Жемчужина Французского бульвара» обов`язку зі сплати орендних платежів за договором, укладеним між Одеською міською радою та ТОВ «Глорі Плюс».

Також така сума не підлягає відшкодуванню відповідачем і як податок на землю, оскільки не доведено, що відповідач є в розумінні чинного законодавства в даному випадку платником такого податку.

На підставі наведеного суд вважає, що позов ОК «Жемчужина Французского бульвара» підлягає задоволенню частково та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за послуги з утримання машиномісця в загальному розмірі 9 801,17 грн.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості, розміру та порядку її нарахування.

Інші доводи відповідача в тому числі про ненадання позивачем рішення співвласників будинку щодо уповноваження його здійснювати діяльність або відповідного договору, а також, що акт прийому-передачі складено не з власниками будинку, а зі сторонньою особою, що не є власником будинку, ураховуючи предмет позову, не спростовують обґрунтованості позову в наведеній вище частині та права вимоги позивача щодо оплати таких послуг.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань, слід зазначити таке.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відтак , враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18.

Також суд урахувує правову позицію Верховного Суду у постанові від 24.01.2018 у справі № 910/24266/16 про те, що вимога сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, у разі реалізації якого кредитор має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менше одиниці (мала місце дефляція).

Тому, доводи відповідача про безпідставність нарахування позивачем сум відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки можливість нарахування індексації виникає у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу 103 відсотки, є необрунтованими.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання, тому остання, на вимогу позивача, зобов`язана сплатити суму інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми, що становить за розрахунком суду 1 587,55 грн та 130,78 грн відповідно.

Стосовно заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд зазначає таке.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Верховний Суд у Постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 вказав на те, що у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

У зв`язку з цим, відсутні підстави вважати, що строк позовної давності є таким, що сплинув.

Крім того, слід зазначити, що суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 69-73,137-139), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункти 65, 66)).

При цьому, оскільки судом відмовлено у стягненні заборгованості у розмірі 8 259,64 грн за попередній період, питання про застосування позовної давності суд не розглядає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору , понесені ним при поданні позовної заяви до суду, а саме в розмірі 1 442, 38 грн.

Керуючись ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Французского бульвара» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання машиномісця, інфляційних втрат та 3% річних задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Французского бульвара» 11 519 грн (одинадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) грн 50 коп., що складається із: 9 801,17 грн - заборгованості за надання послуг з утримання паркінгу, 130,78 грн трьох відсотків річних та 1 587,55 грн інфляційних втрат.

У решті позову - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Французского бульвара» 1 442 (одна тисяча чотириста сорок дві) грн 38 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Обслуговуючий кооператив «Жемчужина Французского бульвара», , р/р НОМЕР_3 в ПАТ «Банк Восток» адреса: м. Одеса, Французький бульвар, 60-А;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 .

Повне судове рішення складено 13.06.2025.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА