ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/3883/14-ц
номер провадження 6/695/37/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря судових засідань Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша матеріали подання головного державного виконавця Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмили Щербатюк про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмила Щербатюк (далі державний виконавець) звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування зазначеного подання державний виконавець зазначає, що на виконанні у Золотоніському відділі ДВС перебуває виконавче провадження 49924686 з виконання виконавчого листа № 695/3883/14-ц, виданого 06.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів у загальній сумі 1 140 082.31 гривень. Боржника належним чином повідомлено про відкриття провадження, зобов`язано боржника подати декларацію про майно та доходи, копію постанови про відкриття виконавчого провадження надіслано сторонам виконавчого провадження. У ході виконання було встановлено, що боржниця: не має достатніх коштів на рахунках; не володіє нерухомістю, транспортними чи повітряними засобами, цінними паперами; не отримує пенсії чи доходу. Боржниця не вживає жодних заходів для погашення боргу. У зв`язку з цим державний виконавець просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України на підставі ст. 441 ЦПК України та ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оскільки вона ухиляється від виконання рішення суду.

В судове засідання державний виконавець не з`явився, керівником відділку ДВС подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, подання підтримує.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що на виконанні Золотоніського Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження 49924686 з виконання виконавчого листа № 695/3883/14-ц, виданого 06.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів у загальній сумі 1 140 082.31 гривень на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Згідно з Інформацією з Державного реєстрау речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 430156954 від 05.06.2024 року на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) постановою державного виконавця Зеленюк О.В. від 14.08.2024 року накладено арешт.

Актом державного виконавця від 27.05.2025 року встановлено, що боржниця ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте не є власником даного домоволодіння, майна, на яке можна було б накласти стягнення, не виявлено.

Постанова від 14.08.2024 року направлена на виконання до банківських та державних установ.

Згідно з інформацією, наданою на запити державного виконавця за ОСОБА_1 земельні ділянки, які зареєстровані на праві власності чи на праві користування, відсутні.

Відповідно до інформації з Державного реєстру цивільних повітряних суден України, боржник не володіє повітряними суднами.

Згідно інформацією, отриманої із Суднової книги України, встановлено відсутність записів щодо суден, власниками або судновласниками яких є боржник.

Відповідно до інформації, наданої АТ «Банк Кредит Дніпро», АТ «Європейський промисловий банк», АТ КБ «Глобус», АБ «Радабанк», АТ «Сенс Банк», АТ «БанкПортал», АТ «Міжнарподний резервний банк», АТ «Український банк реконструкції та розвитку» ОСОБА_1 у даних банках не має відкритих поточних/депозитних (вкладних) рахунків.

За інформацією Національного банку України ліцензія на здійснення валютних операції ОСОБА_1 не видавалась, інформація про валютні операції в автоматизованій інформаційній системі Нацбанку у період із 07.02.2019 року по 15.08.2024 року відсутня.

Відповідно до повідомлення заступника начальника Центрально-Південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби від 15.08.2024 року за вих. № 46430 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була документована 02.02.2024 року паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , орган видачі 7118.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до частини третьої статті 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов`язання, до виконання зобов`язань або розв`язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з частинами 2, 4 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини 1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобов`язань.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Слід зазначити, що право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Проте, з матеріалів справи не вбачається, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, матеріали справи надані суду, після постанови про відкриття виконавчого провадження не містять належних доказів отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та викликів до державного виконавця.

Також, як вбачається з матеріалів подання, приватним виконавцем не вживалось заходів, щодо отримання інформації з Державної міграційної служби про перетин державного кордону України боржницею.

Крім того, державний виконавець, указуючи на ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду, не надав необхідних і достатніх доказів, які б свідчили про те, що вона мала реальну можливість виконати свої зобов`язання, при цьому ухилялась від його виконання, а обмеження у праві виїзду за кордон надасть можливість стягнути суму боргових зобов`язань, що в даному випадку не дає суду достатніх підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

За таких обставин, державний виконавець передчасно звернувся з поданням до суду про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого рішення суду - обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон.

Крім того, державним виконавцем не надано доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі , або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також стаття 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

З урахуванням викладено та того, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними/приватними виконавцями всіх інших можливих заходів, а також тієї обставини, що виконавцем не обґрунтовано наявність фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань, так як не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржницею своїх обов`язків по сплаті боргу, її наміру ухилитися від виконання покладених на неї зобов`язань та переховування від виконавчих органів, а сама по собі наявність невиконаного рішення суду не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника, то суд приходить до висновку, що подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 260-261, 268, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмили Щербатюк про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи ОСОБА_1 , - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя: Середа Л.В.