Провадження № 22-ц/812/822/25 Суддя першої інстанції Чернявська Я.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 червня 2025 року м. Миколаїв Справа № 488/4968/15-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Носікову І.М.,

за участі представника позивача Дрібко Г.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2025, повне судове рішення складено 20 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чернявської Я.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Управління комунального майна Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі та повернення орендованого майна,

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2015 року Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, яке в подальшому змінило назву на Управління комунального майна Миколаївської міської ради, звернулось до суду з позовом, який уточнило в подальшому, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі та повернення орендованого майна.

Позов обґрунтовано тим, що 02 січня 2003 року між Фондом комунального майна Миколаївської міської ради, правонаступником якого є Управління комунального майна Миколаївської міської ради, та відповідачем було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності, а саме: нежитлового приміщення підвалу загальною площею 211,88 кв. м по АДРЕСА_1 . На підставі угоди про зміни від 01 травня 2003 року площа орендованого підвалу була збільшена на 23.7 кв. м, та склала 235,58 кв.м.

Відповідно до пункту 10.1. вищезазначеного договору, договір було укладено строком на 1 рік до 02 січня 2004 року, в подальшому на підставі частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та пункту 10.6. договору, вказаний договір було пролонговано до 02 січня 2015 року.

З листів управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради на адресу орендаря від 18 листопада 2014 року, 12 грудня 2014 року, 05 січня 2015 року стало відомо, що управління не бажає продовжувати вищезазначений договір оренди та пропонує звільнити орендоване майно.

Факт закінчення строку дії договору, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього договору і не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

Станом на 02 січня 2015 року заборгованість по орендній платі за договором № 5260 склала 216.63 грн за період з 01 грудня 2013 року по 01 січня 2015 року.

Листами управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 16 жовтня 2014 року, 18 листопада 2014 року, 12 грудня 2014 року, 05 січня 2015 року, 10 лютого 2015 року, 10 серпня 2015 року відповідача повідомлено про необхідність погасити заборгованість, припинення дії договору та повернення орендованого майна.

Проте, до теперішнього часу заборгованість за договором № 5260 не погашена та комунальне майно не повернуто.

Посилаючись на викладене, Управління комунального майна Миколаївської міської ради з урахуванням уточнених вимог, просило суд стягнути з відповідача на користь Управління комунального майна Миколаївської міської ради кошти у сумі 179 611.05 грн, з яких заборгованість з орендної плати 216.63 грн, неустойка - 179 394.42 грн. Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити та повернути орендоване майно, яке належить до комунальної власності, загальною площею 235.58 кв м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (раніше - АДРЕСА_1 ) шляхом передачі зазначеного приміщення Управлінню комунального майна Миколаївської міської ради за актом приймання-передавання.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2025 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити та повернути орендоване майно, яке належить до комунальної власності, загальною площею 235,58 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (раніше - АДРЕСА_1 шляхом передачі зазначеного приміщення Управлінню комунального майна Миколаївської міської ради за актом приймання-передавання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління комунального майна Миколаївської міської ради заборгованість з орендної плати в сумі 216.63 грн та неустойку в сумі 179 394.42 грн, а всього 179 611.05 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління комунального майна Миколаївської міської ради витрати по сплаті судового збору в сумі 7 328.44 грн.

Повернуто Управлінню комунального майна Миколаївської міської ради надміру сплачені кошти судового збору в сумі 111 грн.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було надано жодної оцінки доказам по справі, що надані відповідачем.

Після закінчення строку дії договору оренди, на виконання вимог частини 1 статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», пунктів 2.4, 2.7 договору оренди відповідачем було повернуто орендоване приміщення по АДРЕСА_1 балансоутримувачу Дирекції єдиного замовника «Корабел», який є правонаступником Комунального житлово-експлуатаційного підприємства - 22, що підтверджується актом приймання-передачі від 02 січня 2015 року.

Позивачем не надано жодних доказів, щодо використання вищезазначеного орендованого приміщення ОСОБА_1 до теперішнього часу.

Управління комунального майна є недобросовісною стороною договірних відносин.

Позивач не є представником органів місцевого самоврядування уповноваженим представляти інтереси територіальної громади, як власника комунального майна в м. Миколаєві. Управління комунального майна не утворене згідно Законам України, як орган місцевого самоврядування, а зареєстроване як суб`єкт господарювання та діє не відповідно до статей 54, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Спірне нежитлове приміщення на даний момент знаходиться у володінні територіальної громади Корабельного району м. Миколаєва.

ОСОБА_1 на даний час не користується вказаним нежитловим приміщенням, не притримує його і не має до нього жодного відношення.

У позивача відсутні порушені права та законні інтереси у даній судовій справі. Позивачем не набуто законних прав на комунальне майно.

Позивачем не доведено обставин, за якими він отримав комунальне майно від законного власника.

Від управління комунального майна Миколаївської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві позивач зазначав, що відповідачем не надано доказів на підтвердження- утворення районних рад у місті Миколаєві і зокрема Корабельної районної ради у м. Миколаєві та її виконавчих органів.

Миколаївська міська рада, діючи в інтересах територіальної громади м. Миколаєва виступає власником комунального майна та є уповноваженим органом у сфері управління вказаним майном.

Управління комунального майна Миколаївської міської ради фактично є правонаступником Фонду комунальної власності Миколаївської міської ради. Позивач є уповноваженим органом у сфері оренди комунального майна.

В матеріалах справи відсутні будь-які данні про те, що територіальна громада Корабельного району у м. Миколаєві є власником нежитлових приміщень по АДРЕСА_2 .

Відповідачем не було доведено необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невірного застосування судом правових позицій та норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що територіальна громада м. Миколаєва є власником нежитлових приміщень підвалу за адресою: АДРЕСА_1 . 02 січня 2003 року між Фондом комунальної власності міської ради та суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 було укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності № 5260. Відповідно до умов вказаного Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення міської комунальної власності на підставі розпорядження від 20 листопада 2002 року 83-р, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , площею 211,88 кв.м (підвал) для використання під зал ігрових автоматів, центр дозвілля. Вартість приміщення складає 63 400 грн.

Відповідно до пункту 10.1 Договору оренди його укладено строком на 1 рік, тобто з 02 січня 2003 року до 02 квітня 2004 року включно. Але згідно з пунктом 10.6 Договору оренди у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору протягом одного місяця до закінчення строку чинності Договору та протягом одного місяця після закінчення строку його чинності, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору. Судом встановлено, що в подальшому, на підставі частини 2 статті 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна та пункту 10.6 Договору договір було пролонговано до 02 січня 2015 року.

17 липня 2014 року на підставі власного рішення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 було припинено підприємницьку діяльність.

01 травня 2003 року у Договір оренди нерухомого майна на підставі Угоди про зміни було внесено зміни, відповідно до яких орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення міської комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 , площею 23,7 кв.м для використання під офіс та приймальню депутата. Таким чином, загальна площа орендованих позивачем приміщень склала 235,58 кв.м. На виконання Договору оренди 02 січня 2003 року сторонами було складено Акт прийому-передачі нежитлового приміщення, відповідно до умов якого відповідач передав, а позивач прийняв вищезазначене нежитлове приміщення.

Згідно з пунктом 5.2 Договору № 5260 орендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Листами Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 16 жовтня 2014 року, 18 листопада 2014 року, 12 грудня 2014 року, 05 січня 2015 року на ім`я відповідача були надіслані листи про припинення договору оренди комунального майна, необхідності сплатити борг по орендній платі та необхідності звільнення орендованого майна і передання його у належному стані по акту приймання-передачі орендодавцю в термін до 25 січня 2015 року.

Станом на 02 січня 2015 року заборгованість по орендній платі за договором № 5260 за період з 01 грудня 2013 року по 01 січня 2015 року склала 216.63 грн.

Пунктами 9.4. - 9.5. Договору № 5260 визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Спори, які виникають за цим Договором або в зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку.

В розділі 2 Договору визначено умови передачі та повернення орендованого майна, зокрема відповідно до пунктів 2.2. - 2.3. договору № 5260 передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це Майно. Власником майна залишається міська громада, а Орендар користується ним протягом строку оренди.

Пунктом 2.4. договору № 5260 врегульовано, що у разі розірвання договору, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства Орендаря, останній повинен повернути Орендодавцеві орендоване приміщення в п`ятнадцятиденний термін з дня отримання заяви Орендодавця за актом приймання-передавання приміщення.

Відповідно до пунктів 2.6. - 2.9. договору № 5260 у разі припинення цього Договору майно повертається Орендарем.

Майно вважається поверненим Орендодавцю (Балансоутримувачу) з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на Сторону, яка передає майно іншій Стороні Договору.

Апеляційний суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах апеляційної скарги, зауважує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент укладення між сторонами договору оренди нежитлової будівлі) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 ЦК України).

Вказаною нормою статті ЦК України передбачено такий спеціальний спосіб захисту порушеного цивільного права та інтересу у спірних правовідносинах, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Водночас, частиною 3 статті 651 ЦК України визначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (стаття 785 ЦК України).

Так, відповідно пункту 10.1 договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02 січня 2003 року строк оренди становить один рік, що діє з 02 січня 2003 до 02 січня 2004 року включно.

За приписами пункт 10.6 цього договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору протягом одного місяця до закінчення строку чинності Договору та протягом одного місяця після закінчення строку його чинності Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору На підставі цього пункту Договір його було пролонговано до 02 січня 2015 року, що не оспорюється сторонами.

З установлених судами обставин справи відомо, що управління з використання та розвитку комунальної власності через засоби поштового зв`язку листами від 16 жовтня 2014 року, 18 листопада 2014 року, 12 грудня 2014 року, 05 січня 2015 року повідомило ОСОБА_1 про необхідність сплати заборгованості по орендній платі та припинення договору оренди після закінчення його строку 02 січня 2015 року та про відсутність намірів продовжувати строк дії договору. Зазначені листа були отримані відповідачем, про що свідчить підпис та дата на зворотному поштовому повідомленні, що повернулися на адресу позивача. Отже зазначеними листами позивач повідомив відповідача про припинення договору оренди комунального майна, необхідності сплатити борг по орендній платі та необхідності звільнення орендованого майна і передання його у належному стані по акту приймання-передачі орендодавцю в термін до 25 січня 2015 року.

На підставі дослідження вказаних вище доказів та враховуючи також те, що Управління з використання розвитку комунальної власності після закінчення строку Договору оренди звернулося до суду із зазначеним позовом, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в орендодавця наміру продовжувати строк оренди та дотримання ним порядку повідомлення про це орендаря.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що управління комунального майна не є розпорядником спірного майна та не може представляти територіальну громаду, як власника комунального майна, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до рішення Миколаївської міської ради від 36 вересня 1997 року № 14/22 дев`яти поверховий житловий будинок АДРЕСА_1 передано до відомчого житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва.

На час укладення Договору оренди Фонд комунальної власності міської ради входив до структури Миколаївської міської ради та її виконавчих органів, що підтверджується рішенням Миколаївської міської ради від 27 квітня 2002 року № 1/11, завданням якого є здійснення повноважень щодо реалізації прав Миколаївської міської територіальної громади, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням об`єктами комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади.

В подальшому правонаступником Фонду комунального власності міської ради у складі структури Миколаївської міської ради та її виконавчих органів стало управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради (рішення міськради від 01 червня 2006 року № 1/18), яке змінило назву на управління з використання та розвитку комунальної власності (рішення міськради від 27 січня 2011 року № 3/10), а потім перейменовано в управління комунального майна Миколаївської міської ради (рішення міськради від 22 грудня 2016 року № 13/1).

Більш того, ОСОБА_1 , звертаюсь до суду з позовами до Управління використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, визнавши це управління розпорядником спірного майна, що підтверджується судовими рішеннями, зокрема, рішенням Миколаївського апеляційного суду від 31 березня 2017 року, що ухвалене за позовом ОСОБА_1 до управління використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради про стягнення вартості невідокремлених поліпшень орендованого майна (справа № 490/4005/15ц) та рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєві від 09 лютого 2021 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову про визнання права на притримання орендованого майна (справа № 488/4906/19).

Отже, управління комунального майна Миколаївської міської ради є тим органом, який має повноваження з питань оренди майна, що є комунальною власністю.

Також з цих же підстав доводи апеляційної скарги про те, що територіальна громада Корабельного району м. Миколаєва є власником спірного нежитлового приміщення з посиланням на договір про спільну діяльність від 01 жовтня 2023 року є безпідставними. Крім того, Миколаївською міською територіальною громадою або Миколаївською міською радою не приймалися рішення відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» про утворення Корабельної районної ради у м. Миколаєві

Аргументи апеляційної скарги про те, що спірне нерухоме майно було повернуто орендарем власнику майна в особі начальника Фонду з використанні та розвитку комунальної власності (майна) територіальної громади Корабельного району м. Миколаєва на підставі акту приймання- передачі від 02 січня 2015 року (т. 2 а.с. 22) є неприйнятними, оскільки зі змісту цього акту встановлено, що відповідач повернув спірне майно Комунальному підприємству «Дирекція єдиного замовлення «Корабел» (ДЄС «Корабел»), яке ніяких повноважень щодо цього майна немає.

Водночас, ОСОБА_1 24 грудня 2019 року, тобто після звернення позивача із цим позовом до суду, звертається до суду з позовом, за вимогами якого просить притримати спірне нерухоме майно (цивільна справа № 488/4906/19), що спростовує ті обставини, що майно було повернуто орендодавцю.

Не заслуговують на увагу й твердження апеляційної скарги, що ОСОБА_1 на даний час не користується вказаним нежитловим приміщенням і немає до нього ніякого відношення з огляду на те, що останній, як орендар, після закінчення строку оренди, не виконав обов`язку щодо повернення орендованого майна. При цьому посилання на те, що договір про спільну діяльність від 01 жовтня 2023 року, відповідно до якого спірне нежитлове приміщення використовується ДЮСШ № 7 для проведення тренувань, визнаний позивачем, є безпідставними з огляду на таке.

По-перше, процедура передачі в оренду майна комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади повинна здійснюватися з використанням електронної торгової системи «Прозоро. Продажі» відповідно до вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року № 157 ІХ. По- друге, згідно з пунктом 6.2. Договору № 5260 орендар серед іншого, має право тільки за згодою орендодавця здавати майно в суборенду і передавати свої права та обов`язки за цим договором щодо цих цінностей іншій особі, за умови що це не тягне зміни вартості майна та не порушує інших положень цього Договору. Проте згоди на передачу орендованого майна в суборенду орендодавцем не надавалось.

Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини, зважаючи на особливості предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору, невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною 2 статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Однією із основних умов застосування положень статті 785 ЦК України щодо сплати неустойки є встановлення факту припинення дії договору та користування річчю поза межами дії договору без наявності на те правових підстав. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 344/7849/15-ц.

Отже, користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України.

Оскільки неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин та стягуючи з ОСОБА_1 179 394.42 грн в якості майнової відповідальності за користування об`єктом оренди, районний суд правильно застосував відповідну норму вказаної статті ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 12 червня 2025 року.