Справа № 452/1617/25
Провадження №2/452/877/2025
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху

"19" червня 2025 р. м. Самбір

Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Кущ Т.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Управління держкомзему у Самбірському районі Львівської області про визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В :

09 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право на недоотриману земельну частку (пай) у розмірі 1,5 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

У позові вказав, що після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , він успадкував земельну частку (пай) у розмірі 2,05 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебуває у колективній власності Гординянської спілки власників селянських господарств, що не відповідає розміру, визначеному згідно розпорядження Самбірської районної державної адміністрації Львівської області від 21 серпня 1996 року №511, в якому затверджено середню земельну частку (пай) по 2,73 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Разом з тим, фактично йому було виділено 1,6835 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), тобто ним внаслідок неправомірних дій посадових осіб недоотримано земельну частку (пай) у розмірі 1,5 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відтак він змушений звернутись за захистом своїх порушених прав до суду.

Пред`явлена позовна заява ухвалою суду від 13 травня 2025 року була залишена без руху з підстав невідповідності такої вимогам чинного законодавства, а саме, вимогам, що передбачені в стст.175,177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

При цьому, суд пропонував позивачу усунути недоліки позовної заяви, а саме визначитися з колом осіб, які мають бути залучені до участі у справі, зазначити їх повне найменування, місцезнаходження, індекс, номери засобів зв`язку та надати копії позовної заяви з додатками для вручення цим особам, уточнити обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначити докази, що підтверджують їх, або вказати підтверджені належними доказами причини неможливості надати такі докази, а також зазначити спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону, обґрунтовано зазначити право на звернення з позовними вимогами до суду, надати суду належним чином завірені письмові докази із зазначенням наявності їх оригіналів. Крім того, позивач повинен зазначити ціну позову та долучити докази на підтвердження дійсної вартості спірної земельної ділянки на час звернення із позовом до суду, а також надати копію позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості учасників справи.

Так, судом було зазначено, що відповідно до пп.4,5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи

договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Також, відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про залучення в процес інших осіб, дослідження доказів тощо.

Крім того, від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Вже на стадії пред`явлення позову позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо несення тягаря доказування і довести при пред`явленні позову певне коло фактів, що мають процесуальне значення. Мається на увазі доведення фактів наявності передумов права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Цивільний процесуальний закон не вимагає від позивача правового обґрунтування позову, тобто посилання на норму права, яка регулює спірні правовідносини. Однак, позивач у будь-якому випадку повинен зазначити те право, захисту якого він вимагає, вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем.

Частиною 1 статті 47 ЦПК України встановлено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Зміст позовних вимог (п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України) - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду, і має суттєве значення при розгляді справи та відповідно вимагає чіткого визначення, оскільки у випадку задоволення позову, зміст таких вимог викладається у резолютивній частині судового рішення.

Суд зазначав, що зі змісту позовної заяви вбачається незгода позивача ОСОБА_1 з діями певних посадових осіб.

При цьому, позивач, вказуючи у позовній заяві на незаконність дій певних посадових осіб, та звертаючись до суду із вимогою про недоотримання ним «1,5 сотих», не зазначив про які саме земельні ділянки (паї) йде мова у позовній вимозі, коли саме, які саме та кому саме було передано земельні ділянки (паї), не зазначив у який спосіб полягає відновлення його права, а так само не конкретизував позовні вимоги до відповідача та до конкретної посадової особи цього органу.

Відтак, суд вказав, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги викладено не чітко та не коректно, такі є незрозумілими (неконкретизованими), що унеможливлює визначитись з позовними вимогами до відповідача, оскільки у випадку задоволення позову, зміст таких вимог викладається у резолютивній частині судового рішення, а відтак позовні вимоги підлягають уточненню.

Таким чином, суд, не оцінюючи доказів, звернув увагу позивача на те, що позов не в повній мірі відповідає структурі документу, зокрема, прохальна частина позову містить довільне формулювання певних обставин справи, а не фактичні конкретні вимоги, як того вимагає закон.

Також, ст.95 ЦПК України передбачає, що за загальним правилом, документи мають подаватися в оригіналі або належним чином завіреній копії. Заявник, який подає документи в копіях, має вказати про наявність у нього або іншої особи оригіналу. Засвідчення вірності копії документа оригіналу здійснюється шляхом проставлення власноручного підпису і дати. Особа має право завіряти копії лише тих документів, оригінали яких знаходяться у неї.

Разом з тим, долучені до позовної заяви не усі копії документів позивачем завірені, також у тексті позовної заяви не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до позову.

До того ж, суд зазначав, що відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище,ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи,їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс,ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб,зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Позивач ОСОБА_1 визначив відповідачем Самбірський держкомзем та зазначив юридичну адресу відповідача: 81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Тараса Шевченка, буд.41.

Разом з тим, згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, яка є в загальному доступі, відомо, що Управління держкомзему у Самбірському районі Львівської області було зареєстровано 24 жовтня 2008 року, запис №0000570, та припинило свою діяльність 22 лютого 2013 року, запис №4000570.

Відтак, на переконання суду, зазначений позивачем ОСОБА_1 як відповідач - Самбірський держкомзем (Управління держкомзему у Самбірському районі Львівської області) не може бути належним відповідачем у даній справі, оскільки припинило свою діяльність як юридична особа.

Отже, суд зауважував, що позивачем не визначено коло осіб, які є учасниками у справі, а саме не зазначено відповідача, третіх осіб, тощо.

Крім того, суд вказував на те, що, як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 фактично просить визнати за ним право на земельну частку (пай) у розмірі 1,5 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), разом з тим не зазначає взагалі ціну позову відповідно до вимог ст.176 ЦПК України з посиланням на докази щодо підтвердження дійсної вартості спірної земельної ділянки на час звернення із позовом до суду, у зв`язку з чим неможливо визначити розмір судового збору, виходячи із дійсної вартості спірного майна на час звернення із позовом до суду, який, у разі задоволення позовних вимог, підлягатиме стягненню з належного відповідача.

Також, позивачем в порушення вимог ч.1 ст.177 ЦПК України, позивачем не додано до позовної заяви її копію та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості учасників справи.

Суд зазначив, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Додержання процесуальної форми і змісту заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Суд звернув увагу позивача на те, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відтак, зі змісту позовних вимог суд вбачав, що позивачем ОСОБА_1 не наведено та не підтверджено відповідними доказами яким чином саме станом на час звернення до суду з позовом певними посадовими особами відповідача порушуються його особисті права та які саме його права, свободи чи інтереси порушені, не визнаються чи оспорюються останніми.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам цивільно-процесуального закону.

При цьому, позивачу для усунення недоліків позовної заяви судом був встановлений строк в межах 5 (п`яти) днів з дня отримання позивачем ухвали суду. Ухвала отримана ОСОБА_1 17 травня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте у визначений судом строк зазначені в ухвалі недоліки позивачем усунені не були. Заяв про надання додаткового строку для усунення визначених судом недоліків від позивача не надходило.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.185 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління держкомзему у Самбірському районі Львівської області про визнання права на земельну частку (пай), - вважати неподаною і повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.М. Кущ