Справа№ 521/3219/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.25 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Роїк Д.Я.,

за участю : секретаря судового засідання Куліш П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулось КП «Теплопостачання міста Одеси» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплової енергії в сумі 63995, 97 грн та судових витрат у вигляді сплаченого судового збору 3028 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 як споживач теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявним особовим рахунком відкритим на її ім`я, споживаючи вказані житлово-комунальні послуги не виконує своїх зобов`язань щодо оплати отриманих послуг внаслідок чого за період з жовтня 2014 року по серпень 2023 року виникла заборгованість у зазначеному вище розмірі, підтвердженням чого є наданий реєстр нарахувань та сплат по абоненту.

Ухвалою суду від 18.03.2024, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Не погоджуючись із позовними вимогами 29.03.2024 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву.За змістом відзиву також вбачається наявність клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог які заявлені у березні 2024 року та стосуються заборгованості з жовтня 2014 року.

15.04.2024 року КП « Теплопостачання міста Одеси» подало відповідь на відзив.

Водночас позивач заперечував проти застосування строків позовної давності враховуючи наявність Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби ( COVID-19)» та внесень доповнень до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, яким на період дії карантину продовжені строки позовної давності.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Таким чином законодавець визначив для сторін у справі ( учасників справи ) можливості для надання своїх доказів та обґрунтувань при розгляді справи у спрощеному провадженні, а факт призначення у даному випадку судового засідання і можливості висловлювання своєї позиції у засіданні.

При розгляді справи судом встановлено, що комунальне підприємство забезпечує тепловою енергією нежитлове приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_1 , користувачем якої є відповідач ОСОБА_1 .

Будь яких доказів які б спростовували факт користування приміщенням або встановлювали наявність інших користувачів ( власників ) до суду не було надано.

Також відповідачкою не було спростовано і факт забезпечення приміщення тепловою енергією , або надання даної послуги у кількості або якості які не відповідають вимогам про відповідні послуги ( не надавалося дефектних актів, скарг на відповідні послуги або звернень щодо ненадання або надання не відповідних послуг ).

Враховуючи наведене вище суд вважає доведеним факт того що між ОСОБА_1 та КП «Теплопостачання міста Одеси» виникли правовідносини пов`язані із постачанням житлово-комунальної послуги теплової енергії.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року N 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги"(далі - Закон) а в частині належного виконання зобов`язань Цивільним кодексом України ( далі ЦК України).

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону).

Також статтею першою Закону визначається поняття виконавця як суб`єкта господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, та виробника - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону).

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі N 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі N 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі N 642/2858/16).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку що у ОСОБА_1 , яка отримувала житлово-комунальні послуги з надання теплопостачання ( опалення) у приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_1 , як у споживача ( власника в розумінні Закону ) виникли зобов`язання по оплаті вказаних послуг у повному обсязі , враховуючи відсутність доказів не надання даних послуг або надання їх у неналежної кількості або якості.

Одночасно із цим суд враховує факт подання відповідачкою у відзиві клопотання про застосування до позовних вимог, пов`язаних із стягненням заборгованості за період з жовтня 2014 року по серпень 2023 року, строку загальної позовної давності.

Відповідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до положень ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 встановлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

В останнє, Кабінет Міністрів України постановою від 23.12.2022 р. № 1423 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.06.2023 року.

Згідно із законом від 30.03.2020 № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020 року.

Пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції закону №540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Отже, відповідно до п.12 «Перехідних і прикінцевих положень» ЦК України продовжено під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, ст.ст. 257, 258 цього Кодексу.

Проте, позивачем пред`явлено позовну заяву до суду 18.03.2024 року, тобто після припинення дії карантину, а тому у суду відсутні підстави для застосування п. 12 «Перехідних і прикінцевих положень» ЦК України.

Разом з тим, Законом України від 15.03.2022 року № 2120-розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»(зі змінами), введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи.

Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за опалення у період з березня 2019 року в силу приписів пункту 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії воєнного стану.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з жовтня 2014 року по 28.02.2019 року не підлягають задоволенню, так як пред`явлені поза межами позовної давності.

В межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання за період з жовтня 2014 по 28.02.2019 включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині.

Натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.03.2019 року по серпень 2023 року, заявлені в межах строку позовної давності.

Шляхом математичних розрахунків, зроблених на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з теплопостачання за період з 01.03.2019 року по серпень 2023 року становить 30 431,23 грн.

Таким чином, враховуючи викладене вище, позовні вимоги повинні бути задоволені частково, в межах строків позовної давності з 01.03.2019 року по серпень 2023 року в розмірі 30 431,23 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 280 - 283,ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (, МФО 328845 р/р НОМЕР_2 в Філія Одеське ОУ АТ «Ощадбанк», місцезнаходження: м. Одеса, вул. Балківська, 1Б) заборгованість за теплову енергію, за період з 01.03.2019 року по серпень 2023 року у розмірі 30 431,23 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (, МФО 328845 р/р НОМЕР_2 в Філія Одеське ОУ АТ «Ощадбанк», місцезнаходження: м. Одеса, вул. Балківська, 1Б) судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 1 211,20 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.Я. Роїк