Справа №489/7810/23
Провадження №6/489/117/25
УХВАЛА

19 червня 2025 м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Ставратій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Миколаєві подання державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 , яким він володіє спільно з ОСОБА_2

встановив.

20 травня 2025 державна виконавиця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулася до суду з поданням, яким просила визначити частку ОСОБА_1 , який володіє спільно з ОСОБА_2 , а саме квартири розміром частки 1/1 за адресою: АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що на виконанні у відділу перебуває виконавче провадження № 75531179 з виконання виконавчого листа № 489/7810/23 виданого 03.07.2024 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 42679 грн. 88 коп. матеріальної шкоди, 21997 грн. 34 коп втрат від інфляції, 4746 грн. 24 коп. 3% річних та 10000 грн. компенсації моральної шкоди. При здійсненні виконавчого провадження, державним виконавцем вжито ряд заходів, зокрема, винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт коштів боржника; направлено запити до державних служб та відділень банків з метою з`ясування майнового стану боржника та здійснення перетину кордону боржником. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 1/6 частка квартири АДРЕСА_2 , на яку накладено арешт на майно. Відомості про належне боржнику інше житло в матеріалах справи виконавчого провадження відсутні. Таким чином, оскільки станом на 29.04.2025 не може бути звернуто стягнення на 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 , у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис про шлюб за № 172 від 20.04.2017 складений на ОСОБА_1 з ОСОБА_4 . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_2 зареєстровано квартиру АДРЕСА_3 . Вказана квартира підлягає поділу у відповідності до ст.. 60, 70 СК України. Визначення частки ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з ОСОБА_2 , а саме: квартири АДРЕСА_3 , надасть державному виконавцю можливість вжити всіх заходів для виконання рішення суду, зокрема, щодо звернення стягнення на належне боржнику нерухомого майна.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на подання, відповідно до якого фактично не заперечує проти задоволення подання, але просить зупинити провадження до розгляду скарги, поданою нею до суду. Вказує, що вона разом з ОСОБА_1 має у власності квартиру АДРЕСА_2 , яке на даний час не придатне для проживання. ОСОБА_1 у вказаній квартирі не проживає з 2018. Зареєстрована малолітня особа також не проживає за вказаною адресою, адже воно не придатне для проживання. Визначення частки майна, яким володіє ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 є доцільним та таким, що надасть більше можливостей для своєчасного й повного виконання чинного рішення суду у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження», тим більше, що державного виконавця Бєлоус Д. свого часу було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення строків під час здійснення виконавчого провадження.

Учасники у судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.04.2024, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19.06.2024, Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 8 квітня 2024 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 42 679 грн. 88 коп. матеріальної шкоди, 21 997 грн. 34 коп. втрат від інфляції, 4 746 грн. 24 коп. - 3% річних та 10 000 грн. компенсації моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 5 368 грн. судового збору за розгляд справи.

03 липня 2024 Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист по вказаній справі.

12 липня 2024 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75531179 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва по справі № 489/7810/23.

07 квітня 2025 старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про арешт рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1

04 грудня 2024 за вих. № 168231 державним виконавцем на адресу боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ) направлено виклик державного виконавця, відповідно до якого зобов`язано ОСОБА_1 з`явитися до виконавця 18.12.2024 об 11:00 щодо сплати боргу за виконавчим документом № 489/7810/23 або надання підтверджуючих документів про сплату.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 08.04.2025 № 42.81-, за адресою: АДРЕСА_5 зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

17 квітня 2025 за вих. № 47751 державним виконавцем на адресу боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ) направлено вимогу державного виконавця, відповідно до якого зобов`язано ОСОБА_1 терміново надати декларації про майно та доходи в термін до 30.04.2025.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 18.04.2025, вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 на підставі Договору дарування від 23.03.2018 посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 534, на яку накладено арешт на підставі постанови Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

18 квітня 2025 старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бєлоус Д. встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 , яка є єдиним житлом ОСОБА_1 . Станом на 18.04.2025 відсутні підстави для проведення оцінки та подальшої реалізації 1/6 частки вищевказаної квартири, яка належить ОСОБА_1 , про що було складено Акт державного виконавця.

Як вбачається з відповіді на запит № 261668344 від 07.04.2025 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, у МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником ОСОБА_1 транспортні засоби.

08 квітня 2025 за вих. № 43410 старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бєлоус Д. направлено запит до Сектору опіки та піклування адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради щодо надання попереднього дозволу на реалізацію нерухомого майна, а саме 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 , що належить боржнику ОСОБА_1 з метою виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 42 679 грн. 88 коп. матеріальної шкоди, 21 997 грн. 34 коп. втрат від інфляції, 4 746 грн. 24 коп. - 3% річних та 10 000 грн. компенсації моральної шкоди.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

З Актового запису про шлюб № 172 від 20.04.2017, вбачається, що ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 20.04.2017.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 22.04.2025, вбачається, що ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_3 на підставі Договору купівлі-продажу від 02.05.2018, посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-285.

На квартиру АДРЕСА_3 накладено арешт на підставі постанови Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

23 квітня 2025 за вих. № 50292 старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бєлоус Д. направлено запит до Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області щодо надання інформації про наявність транспортних засобів за дружиною боржника ОСОБА_2 .

Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах, спрямований на розв`язання суто процесуальних суперечок та здійснення судового контролю за ключовими аспектами виконавчого провадження, при цьому спір, що існував між боржником та стягувачем, вже вирішений судовим рішенням, що виконується.

Частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) дійшла висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема про те, що стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. При цьому Велика Палата Верховного Суду вказала, що виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом у порядку позовного провадження.

Отже, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, то звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України (постанова Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 2-9881/02, провадження № 61-8539св21).

У справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору немає. Стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право.

За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору.

Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до частини першої статті 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).

У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України).

Схожі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 367/5663/21 (провадження № 61-4852св23).

В даній справі підставою звернення державного виконавця до суду із цим поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення та, на переконання державного виконавця, є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншою особою. Таке майно є спільною сумісною власністю боржника та його дружини, набуте ними в шлюбі, частку боржника в цьому майні не визначено.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Положеннями ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поваленої причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Підставою звернення державного виконавця до суду із цим поданням стало те, що вищевказане нерухоме майно набуто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час перебування їх в зареєстрованому шлюбі, станом на час розгляду справи борг не сплачений, встановлено відсутність у боржника достатніх коштів чи рухомого майна для задоволення вимог стягувача за виконавчими документами, а боржник ОСОБА_1 не вживає заходів для сплати боргу.

Державним виконавцем долучено до матеріалів подання інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 18.04.2025, з якої вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 на підставі Договору дарування від 23.03.2018.

Доказів наявності у вказаній квартирі малолітніх чи неповнолітніх дітей, державним виконавцем до матеріалів подання не долучено. Також, відсутні докази того, що у боржника відсутні кошти на рахунках, відкритих у відділеннях банку.

Державним виконавцем лише зазначено про те, що нею здійснені заходи накладення арешту на кошти боржника з направленням до виконання до 28 банків-учасників. За результатами опрацювання АТ КБ «Приватбанк» накладено арешт, на рахунках недостатньо коштів для виконання постанови; АТ «Універсал банк» виконало постанову; іншими банками повернуто без виконання (відсутність рахунків клієнта).

Державним виконавцем у поданні зазначено, що останньою здійснено запити до Державної податкової служби України та до Державної казначейської служби України про надання інформації щодо наявності доходів та інших коштів, які повинні бути передані боржнику ОСОБА_1 та отримано відповідь про відсутність суми доходів, отриманих само зайнятими особами, і суми отриманого ними податку, а також суми річного доходу, задекларованою фізичною особою в податковій декларації про майнових стан і доходи. Казначейство позбавлене можливості надати запитувану інформацію.

Доказів на підтвердження зазначеного державним виконавцем не долучено до матеріалів подання, а тому суд не бере дані твердження державного виконавця до уваги.

Державним виконавцем зазначено місце проживання боржника, зокрема, АДРЕСА_6 та останньою направлено доручення до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перевірити наявність будь-якого майна та у разі наявності здійснити опис та арешт майна боржника за адресою: АДРЕСА_6 .

Державний виконавець зазначає, що 12.03.2025 з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконання доручення 18.02.2025 надійшов акт державного виконавця, відповідно до якого було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_7 для перевірки майнового стану боржника. Провести виконавці дії було неможливо у зв`язку з відсутністю доступу до приміщень за вищезазначеною адресою.

Доказів на підтвердження зазначеного державним виконавцем до матеріалів подання не долучено.

Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (див mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №916/2813/18 (провадження №12-71гс20, пункт 8.74).

При цьому відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності (як у справі, що переглядається), свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які вказують на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо нерухомого майна, яке є предметом подання державного виконавця.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою.

Виходячи з презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про визначення належної боржнику частки у спільному майні подружжя, яким він володіє спільно з іншою особою, в розмірі частини.

Керуючись ст. 443 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Подання державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 , яким він володіє спільно з ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити частку ОСОБА_1 в розмірі 1/2 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «19» червня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева