Справа №: 398/1397/25
провадження №: 2/398/1544/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"18" червня 2025 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №103090653 від 05.12.2023 року в розмірі 17 507,50 грн та судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.12.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №103090653, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 5 000,00 грн, строком на 105 днів, тобто до 19.03.2024 року, зі сплатою 1,05% в день протягом пільгового період та 3,50% в день - протягом поточного періоду. 26.04.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимог №107-МЛ/Т, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №103090653 від 05.12.2023 року. Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 11.02.2025 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 17 507,50 грн, з яких: 5 000,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 12 157,50 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом; 350,00 грн - прострочена заборгованість за комісією.

09.04.2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Безсмертний С.М. подав відзив, в якому просив відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що платіжне доручення №77938748 від 05.12.2023 року містить номер картки частково, без зазначення банківської установи, а тому саме по собі не є доказом отримання відповідачем кредиту в сумі 5 000,00 грн. Розрахунок заборгованості не містить даних про осіб повноважних на його видання із зазначенням прізвища та посади, відповідальних за здійснення бухгалтерської операції і правильність її оформлення. Такий розрахунок заборгованості є текстовою роздруківкою даних у виді таблиці, повинен бути оформлений у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивач не надав суду докази отримання ОСОБА_1 листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення про здійснення входу останнім на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді. Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис належить саме відповідачу та відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Крім того, відповідач, як первісний споживач кредитних послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «МІЛОАН», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. Договір містить зрозумілий розрахунок лише щодо першого базового періоду, а тому укладення відповідачем договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання неправомірних прибутків кредитором. Тобто, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, доброчесності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства прав. Позичальник, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Також у відзиві зазначено, що умова договору про встановлення комісії є нікчемною. Крім того, представник відповідача просив вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по оплаті послуг за надання правової допомоги у розмірі 5 500,00 грн.

16.04.2025 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначав, що 05.12.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір № 103090653 на суму 5 000,00 грн зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами загальним строком на 105 календарних днів, тобто до 19.03.2024 року, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку відповідача. ТОВ «Мілоан» надіслало відповідачеві одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс-повідомлення на номер телефону відповідача, який відповідач використав для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору, що зафіксовано в ІТС товариства. Кредитний договір є укладеним в електронній формі. При укладанні договору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі, суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг йому надані з дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. У п. 6.5 кредитного договору сторони погодили, що цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Кредитний договір укладений з додержанням вимог закону в тому числі в частині письмової форми. Відповідач здійснив волевиявлення щодо укладання договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір. Тобто, підписання відповідачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення його з правилами надання коштів у позику та вимогами ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», так як ознайомлення із даними правилами передують укладенню договору. Звертає увагу, що без отримання листа на електронну адресу чи смс-повідомлення на номер телефону відповідача, відповідно до якого було здійснено вхід на сайт ТОВ «Мілоан» за допомогою «логіна та пароля», договір між відповідачем та ТОВ «Мілоан» не був би укладений. Доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів надання грошових коштів, спростовуються платіжним дорученням № 77938743 від 05.12.2023 року з якого слідує, що ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача ОСОБА_1 на кредитний рахунок № НОМЕР_1 кредитні кошти в сумі 5000 грн. В дорученні вказано номер транзакції, сума транзакції, дата проведення транзакції та номер картки на яку перераховані кошти, де зокрема сума транзакції збігається з сумою наданого кредиту, дата проведення транзакції з датою укладення кредитного договору та зазначено частково номер картки, на яку перераховані кошти, який збігається з реквізитами платіжної банківської картки вказаної в п. 2.1 договору. Просив позовну заяву про стягнення заборгованості до відповідача задовольнити в повному обсязі.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Представником позивача подано заяву, в якій він просить позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у його відсутність.

Представник відповідача подав заяву, в якій просив розглядати справу у його та відповідача відсутність.

Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Судом встановлено, що 05.12.2023 року ОСОБА_1 ідентифікувався в ІТС кредитодавця, що підтверджується моніторингом дій користувача в ІТС. 05.12.2023 року відповідачем підписано та подано Анкету-заяву на кредит №103090653, де у розділі відомостей про позичальника вказано прізвище, ім`я, по батькові ОСОБА_1 , адреса його проживання, ідентифікаційний код, номер телефону, електронну адресу та інші відомості. В подальшому між сторонами укладено договір про споживчий кредит №103090653 в електронному вигляді, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 5 000,00 грн, строком на 105 днів, тобто з 05.12.2023 року до 19.03.2024 року, зі сплатою 1,05% в день протягом пільгового період та 3,50% в день - протягом поточного періоду. Кредитний договір містить додатки у вигляді графіку платежів, заяви на отримання кредиту та контактних даних позичальника.

Зазначений договір з додатками, підписані сторонами електронними підписами, в тому числі відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, направленим на вказаний відповідачем номер телефону +3093-763-72-97.

Відповідач не довів, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, йому не належить.

Аналогічний правовий висновок щодо покладення на відповідача обов`язку довести, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, йому не належить, викладено у постанові КЦС ВС від 01 липня 2024 року у справі №638/161/22.

У постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №671/1832/20 (провадження № 61-232св23) зазначено, що кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційно телекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатор.

Суд зазначає, що оскільки договір між сторонами укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора на номер мобільного телефону, який ним особисто зазначений, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20.

При цьому, посилання представника відповідача у відзиві на несправедливість умов кредитування в частині встановлення відсоткової ставки є неспроможними, оскільки в силу ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а відповідач, ознайомившись з умовами кредитування, погодився з ними, добровільно їх прийняв та підписав відповідний кредитний договір.

Отже, кредитний договір за формою, змістом та способом укладення відповідає вищезазначеним вимогам чинного законодавства України, а відтак є укладеним та обов`язковим до виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.

Позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 5 000,00 грн шляхом перерахування 05.12.2023 року грошових коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 (повний НОМЕР_1), що підтверджується відповідним платіжним дорученням №77938748 та інформацією, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Зокрема, з інформації банку, наданої на виконання ухвали суду від 20.05.2025 року про витребування доказів вбачається, що банківська картка № НОМЕР_2 емітована та видана на ім`я ОСОБА_1 та 05.12.2023 року на зазначену картку зараховано кошти в сумі 5 000,00 грн.

При цьому, саме зазначений номер картки вказано у кредитному договорі як особистий платіжний засіб відповідача, що свідчить про отримання відповідачем кредиту в розмірі 5 000,00 грн.

26.04.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимог №107-МЛ/Т, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимог №107-МЛ/Т від 26.04.2024 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №103090653 від 05.12.2023 року.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №103090653 від 05.12.2023 року.

Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення та виписки з особового рахунку за кредитним договором, наданих позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 11.02.2025 року виникла заборгованість в розмірі 17 507,50 грн, з яких: 5 000,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 12 157,50 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом; 350,00 грн - прострочена заборгованість за комісією.

З наданих розрахунків вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховані позивачем за період з 12.05.2023 року до 19.03.2024 року, тобто в межах строку кредитування, визначеного договором. Зазначені розрахунки відповідають умовам договору та є математично правильними.

При цьому, жодних доказів на спростування зазначених розрахунків та/або альтернативний розрахунок відповідачем не надано.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Щодо комісії, встановленої пунктом 1.5.1 кредитного договору за надання кредиту в розмірі 350,00 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 4 частини 1 ста тті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту.

Враховуючи те, що відповідач не виконав передбачені договором і законом зобов`язання ні перед первісними кредитором, ні перед новим кредитором - позивачем, внаслідок чого утворилася заборгованість, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

У зв`язку із задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Враховуючи, що позов задоволено, то відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача, понесених останнім витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, , НОМЕР_4 , банк отримувача - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») заборгованість за договором про споживчий кредит №103090653 від 05.12.2023 року станом на 11.02.2025 року в загальному розмірі 17 507 (сімнадцять тисяч п`ятсот сім) грн 50 коп, яка складається з:

5 000,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту;

12 157,50 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом;

350,00 грн - прострочена заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, , НОМЕР_4 , банк отримувача - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») судовий збір в розмірі 2 422 ( дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18 червня 2025 року.

Суддя О.В.Авраменко