КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 755/4687/24 Головуючий у суді першої інстанції - Яровенко Н.О.
Номер провадження № 22-ц/824/9873/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

16 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Яворського М.А. (судді-доповідача), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Пацалюк Альоною Валеріївною , на рішення Дніпровського районного суд міста Києва від 01 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Яровенко Н.О., у місті Києві, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпровського районного суд міста Києва від 01 жовтня 2024 року позов ТОВ «Євро-реконструкція» - задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням 31 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - Пацалюк А.В. було подано апеляційну скаргу засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» безпосередньо до апеляційного суду.

Вказана апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, визначеного ч.1 ст.354 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Пацалюк А.В. було залишено без руху та надано строк тривалістю десять днів з моменту отримання копії вказаної ухвали для виправлення вказаних недоліків, а саме: подати клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням інших причин щодо поважності пропуску вказаного строку (а.с.102-104).

Залишаючи апеляційну скаргу без руху у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд зазначив, що01 жовтня 2024 року було ухвалено оскаржуване рішення та відповідно до відмітки, що знаходиться на обкладинці справи з внутрішнього боку, повний текст оскаржуваного рішення суду першої інстанції було отримано апелянтом - ОСОБА_1 30 січня 2025 року. Проте, апелянт посилається на те, що вважала таке рішення заочним, тому 13 лютого 2025 року її представником - адвокатом Пацалюк А.В. до суду першої інстанції було подано заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року було відмовлено у прийнятті до розгляду заяви про перегляд заочного рішення, подану представником ОСОБА_1 - Пацалюк А.В .. Таким чином, посилаючись на людський фактор, такий як неуважність, апелянт просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішенням Дніпровськогорайонного суд міста Києва від 01 жовтня 2024 року.

09 червня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 - Пацалюк А.В. , у якому просить визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними, а також зазначає, що вона, Пацалюк А.В. , як мати двох неповнолітніх дітей вимушено перебувала з дітьми на лікарняному через їх хворобу, у період, коли спливав строк на апеляційне оскарження Дніпровськогорайонного суд міста Києва від 01 жовтня 2024 року.

На підтвердження вказаних обставин представником ОСОБА_1 - Пацалюк А.В. було долучено знімки екрану із додатку «Helsi» та копію медкартки.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи представника апелянта щодо пропуску строку на апеляційне оскарження через хворобу дітей та перебування на лікарняному, оскільки факт тимчасової хвороби дітей не позбавляв можливості Пацалюк А.В. подати апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 .. Жодних доказів того, що хвороба дітей унеможливлювала таке звернення представником апелянта не надано. Разом з тим, обставин, що виключали можливість звернутися до суду із апеляційною скаргою безпосередньо ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надано.

На підставі викладеного, апелянт не навела переконливих та об`єктивних причин пропуску строку на звернення до суду із апеляційною скаргою. Факт отримання оскаржуваного рішення 30 січня 2025 року, про що у матеріалах справи міститься відмітка на обкладинці справи з внутрішнього боку, ні апелянтом, ні її представником не заперечується.

Таким чином, станом на 16 червня 2025 року недоліки апеляційної скарги апелянтом усунуто не було.

Відповідно до приписів ч. 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Частини 3 та 4 статті 357 ЦПК України визначають, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Апеляційний суд доходить висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження враховуючи наступні підстави.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Подібні за змістом висновки, викладені також і в постановах Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі № 128/3081/22 (провадження № 61-6339св23) та постанові від 24 січня 2024 року у справі № 524/1740/22 (провадження № 61-15029св23), які відповідно до частини 3 статті 263 ЦПК України враховуються судом при постановленні даної ухвали.

Оскільки апелянтом, всупереч вимог законодавства, не усунено визначені апеляційним судом недоліки, то апеляційна скарга вважається такою, що подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, тому за зазначеною апеляційною скаргою відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Пацалюк Альоною Валеріївною , на рішення Дніпровського районного суд міста Києва від 01 жовтня 2024 року - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв