Справа 206/915/25
Провадження 2/206/1038/25
13 червня 2025 року м. Дніпро Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Гаркуші В.В.,
за участю секретаря с/з Цибань Є.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача Синюка С.Л. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди
1.Рішенням Самарського районного суду міста Дніпра від 11 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задоволено повністю: з відповідача на користь позивача стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 267 929 (двісті шістдесят сім тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) грн 34 коп. та моральну шкоду в розмірі 5?000,00 грн. У рішенні не вирішено питання про судові витрати.
Представником Позивача 12.06.2025 через систему «Електронний суд» подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Відповідач повідомлений належним чином про дату, час розгляду справи, будь-яких клопотань, заперечень від останнього не надходило.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Як передбачено ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі.
Проаналізувавши наведений опис наданих позивачу послуг правничої допомоги, у сукупності з наданими документами на понесення позивачем заявлених витрат, суд дійшов висновку, що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт та не є співмірною зі складністю справи, її обсягом, виходячи з наступного.
Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17 жовтня 2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Позовна заява, складена представником позивача не потребує поглиблених знань в юриспруденції та такою, що має багато аналогів в українській судовій практиці.
Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд вважає суму витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн такою, що є співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, що підтверджується вищевказаними доказами, з урахуванням того, що адвокатом складено типовий позов, справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.
Крім цього, в матеріалах справи міститься квитанція від 17.02.2025 року на суму 2144,00 грн, як факт підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви до суду. Отже суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відповідача на користь Позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2144,00 грн.
В той же час, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позову майнового характеру, що підлягає оцінці, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не більше п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За подання позову немайнового характеру (в частині стягнення моральної шкоди), відповідно до пункту 3 частини першої статті 4 Закону, ставка збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3?028 грн.
Отже: за вимогою про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 267?929,34 грн судовий збір складає: 267?929,34 ? 1% = 2?679,29 грн. за вимогою про стягнення моральної шкоди 3?028 ? 0,4 = 1?211,20 грн, загальна сума 3?890,49 грн.
Враховуючи, що позов подано в електронній формі через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, застосовується понижуючий коефіцієнт 0,8 (частина третя статті 4 Закону), тож сума збору: 3?890,49 ? 0,8 = 3?112,39 грн.
Таким чином, недоплата судового збору становить: 3?112,39 2?144,00 = 968,39 грн та підлягає стягненню з позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 354, 355 ЦПК України, суд, -
1.Заяву представника Позивача про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити частково.
2.Ухвалити додаткове рішення у справі № 206/915/25.
3.Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
4.Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2144,00 грн.
5.В іншій частині заяви - відмовити.
6.Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 968,39 грн.
7.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
8.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
9.Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
10.Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.В. Гаркуша