Справа № 569/7043/24
10 червня 2025 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,
з участю представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Соломон О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Соломон О.М. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання договору купівлі- продажу недійсним та встановлення порядку користування домоволодінням у складі житлового будинку, літньої кухні та прибудинкових споруд, стягнення моральної шкоди, -
У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання договору купівлі-продажу недійсним та встановлення порядку користування домоволодінням у складі житлового будинку, літньої кухні та прибудинкових споруд, стягнення моральної шкоди.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2025 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання договору купівлі-продажу недійсним та встановлення порядку користування домоволодінням у складі житлового будинку, літньої кухні та прибудинкових споруд, стягнення моральної шкоди у задоволенні позовних вимог відмовлено.

29.05.2025 представник відповідача - адвокат Соломон О.М. подала клопотання про ухвалення додаткового судового рішення, в якому просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 34500 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник, адвокат Соломон О.М. заяву про ухвалення додаткового рішення підтримали в повному обсязі, просили її задоволити.

Позивач ОСОБА_3 та її представник, адвокат Воронюк К.Ю. заперечили проти задоволення вказаної заяви про ухвалення додаткового рішення. Вважають вказану заяву необгрунтованою, оскільки розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджується, зокрема, договором, актами виконаних робіт та платіжними документами. У матеріалах справи міститься лише договір про надання професійної правничої допомоги, акт виконаних послуг та додаткова угода № 1, однак відсутні платіжні документи, які б підтверджували фактичне здійснення оплати відповідних послуг. Просять у задоволенні заяви відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Договору про надання правничої допомоги від 20.05.2024, укладеної між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням "Бідюк та партнери", сторони погодили, що клієнт опллачує вартість правничої допомоги погодинно. Вартість однієї години надання послуг становить 2500,00 грн. 2 500 грн. - за участь в одному судовому засіданні.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 30.12.2024 до Договору про надання правничої допомоги від 20.05.2024, адвокатське об`єднання "Бідюк та партнери" та ОСОБА_2 погодили змінити пункт 6, виклавши його у такій редакції: "Договір набуває чинності з 01 січня 2025 року та діє до 31 грудня 2025 року.

Згідно наданого акту опису робіт (наданих послуг) від 27.05.2025 АО "Бідюк та партнери" та ОСОБА_2 адвокатське об`єднання "Бідюк та партнери" з 20 травня 2024 року по 27 травня 2025 року надало клієнту правничу допомогу відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги від 20.05.2024, а клієнт прийняв надані послуги, вартість яких за вказаний період становить 34500,00 грн. згідно наданого розрахунку.

Згідно пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішенняв порядку статті 270 ЦПК України.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першоїстатті 133 ЦПК України).

Відповідно достатті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/129 наведено правовий висновок про те, що «однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат».

Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У постанові від 18 березня 2024 року у справі № 459/2350/23 (провадження № 61-1802св24)Верховний Суд навів правовий висновок щодо застосування статті 134 ЦПК України про необхідність подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, вказавши, що аналіз положень статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Надання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, якщо такий розрахунок попередньо (з першою заявою по суті спору) не надавався, оскільки закон використовує термін «може відмовити», а не «відмовляє». Для цього суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника.

Таким чином, хоча відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу у зв`язку з неподанням заявником попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат є правом суду, а не обов`язком, суд має враховувати конкретні обставини справи та принцип диспозитивності цивільного судочинства. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення процесуального закону попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 при поданні відзиву на позовну заяву ( том 1 а.с. 144-147) не було подано попереднього ( орієнтовного) розрахунку судових витрат, а було лише зазначено, що такий розрахунок буде подано на день винесення рішення.

Однак і на день винесення рішення такий розрахунок подано не було.

Вказаний розрахунок було зроблено та подано разом із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами першою, другою, третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22), неподання чи не заявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Відповідно до вищенаведеного, суд зазначає, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19).

У додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 вказано, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів.

Відповідно до ухвала ВС від 04.08.2021 року у справі № 759/2921/19, прохальна частина заяви сторони про розподіл судових витрат має містити вимогу про відшкодування судових витрат.

У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 643/3720/15-ц (провадження № 61-18762св19) зазначено, що, "враховуючи відсутність у матеріалах справи попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відсутність у заяві переліку витрат, про відшкодування яких йдеться, незаявлення до закінчення судових дебатів про відшкодування судових витрат та неподання особою заяви про намір подати докази на підтвердження судових витрат після ухвалення судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відшкодування витрат".

23.05.2025 представником відповідача під час виступу в судових дебатах було заявлено про намір стягнути витрати на правничу допомогу з позивача, у разі відмови в задоволенні позовних вимог

Лише, після ухвалення рішення по суті, 29.05.2025 року на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу представником подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу та надано докази про надання правничої допомоги, зокрема, договір про надання правничої допомоги від 20.05.2024, укладений між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням "Бідюк та партнери", відповідно до якого сторони погодили, що клієнт опллачує вартість правничої допомоги погодинно. Вартість однієї години надання послуг становить 2500,00 грн. 2 500 грн. - за участь в одному судовому засіданні.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 30.12.2024 до Договору про надання правничої допомоги від 20.05.2024, адвокатське об`єднання "Бідюк та партнери" та ОСОБА_2 погодили змінити пункт 6, виклавши його у такій редакції: "Договір набуває чинності з 01 січня 2025 року та діє до 31 грудня 2025 року.

Згідно наданого акту опису робіт (наданих послуг) від 27.05.2025 АО "Бідюк та партнери" та ОСОБА_2 адвокатське об`єднання "Бідюк та партнери" з 20 травня 2024 року по 27 травня 2025 року надало клієнту правничу допомогу відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги від 20.05.2024, а клієнт прийняв надані послуги, вартість яких за вказаний період становить 34500,00 грн. згідно наданого розрахунку.

Однак, жодних документів, які б підтверджували фактичне здійснення оплати відповідних послуг суду не надано, зокрема , не надано ні платіжного доручення, ні квитанцій, тощо).

За таких підстав, суд приходить до висновку, про відсутність документального підтвердженння здіснення оплати за надані послуги.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а також не підтвердження документально ( чек, квитанція, платіжне доручення) оплати за надані адвокатські послуги, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 263 - 265, 268, 270, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Соломон О.М. про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12.06.2025.

Суддя Кучина Н.Г.