Справа № 301/1124/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2025 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.06.2022 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю ОСОБА_1 земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території с. Мідяниця, Арданівської сільради, площею 0,116 га (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,8600 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1664 га та ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0894 га), які згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №023321 від 30.06.2003 року належали на праві власності ОСОБА_3 та земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території с. Мідяниця, Арданівської сільради, площею 0,116 га (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,8600 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1664 га та ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0894 га), які згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №023334 від 30.06.2003 року належали на праві власності ОСОБА_4 , єдиним спадкоємцем яких є їх дочка відповідачка ОСОБА_2 .

Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та 10.06.2022 року уклали Попередний договір. Згідно договору, ОСОБА_2 зобов`язалася продати ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язалася купити у ОСОБА_2 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території с. Мідяниця, Арданівської сільради: площею 0,116 га (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,8600 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1664 га та ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0894 га), які згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №023321 від 30.06.2003 року належали на праві власності ОСОБА_3 та площею 0,116 га (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,8600 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1664 га та ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0894 га), які згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №023334 від 30.06.2003 року належали на праві власності ОСОБА_4 .

Сторони погодилися, що купівля-продаж вказаних земельних ділянок має бути вчинена за 100000 грн.

На підтвердження дійсних намірів на укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 того ж дня, тобто 10.06.2022 року, передала, а ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 гроші у сумі 100000 грн. Вказана сума передана готівкою та розцінюється сторонами як повна вартість ціни продажу вказаного нерухомого майна.

Сторони домовилися, що протягом дванадцяти місяців після оформлення попереднього договору відповідач оформить свої спадкові права на земельні ділянки, після чого сторони оформлять договір купівлі-продажу майна в нотаріальному порядку.

Договір підписано сторонами.

Того ж дня, отримавши кошти за майно, ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 . Державні акти на право приватної власності на землю. З вказаного часу ОСОБА_1 фактично користується земельною ділянкою, однак, до цього часу відповідчка ОСОБА_2 не оформила на вказані земельні ділянки своїх спадкових прав після смерті батьків, що перешкоджає сторонам в укладенні договору купівлі-продажу, чим порушуються права позивача на розпорядження майном.

Позивачка ОСОБА_1 просила визнати договір купівлі-продажу від 10.06.2022 року дійсним та визнати за нею право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,116 га (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,8600 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1664 га та ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0894 га), згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №023321 від 30.06.2003 року та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території с. Мідяниця, Арданівської сільради, площею 0,116 га (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,8600 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1664 га та ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0894 га), згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №023334 від 30.06.2003 року.

Ухвалою Іршавського райсуду від 08.05.2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити та розглянути справу по суті без її участі (а.с.44).

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову та просила розглянути справу по суті без її участі (а.с.42).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 домовилася з відповідачем ОСОБА_2 про купівлю-продаж земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території с. Мідяниця, Арданівської сільради, площею 0,116 га (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,8600 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1664 га та ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0894 га), які згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №023321 від 30.06.2003 року належали на праві власності ОСОБА_3 та земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території с. Мідяниця, Арданівської сільради, площею 0,116 га (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,8600 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1664 га та ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0894 га), які згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №023334 від 30.06.2003 року належали на праві власності ОСОБА_4 (а.с.22).

Вказане майно відповідачка ОСОБА_2 успадкувала після смерті своїх батьків ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23,24,26,27). Заповіту ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не залишали, тому відповідачка, як єдина дочка спадкодавців, є єдиним їх спадкоємцем за законом першої черги, яка згідно ст. 1268 ч.3 ЦК України прийняла спадщину, однак, свідоцтво про право на спадщину за законом не оформила (а.с.18,25).

Відповідно до п.1 Договору від 10.06.2022 року, ОСОБА_2 зобов`язалася продати ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язалася купити у ОСОБА_2 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території с. Мідяниця, Арданівської сільради, площею 0,116 га (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,8600 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1664 га та ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0894 га), які згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №023321 від 30.06.2003 року належали на праві власності ОСОБА_3 та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території с. Мідяниця, Арданівської сільради, площею 0,116 га (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,8600 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1664 га та ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0894 га), які згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №023334 від 30.06.2003 року належали на праві власності ОСОБА_4 .

Сторони домовилися, що протягом одного року після оформлення попереднього договору відповідачка ОСОБА_2 оформить після смерті своїх батьків спадкові права на земельні ділянки, після чого сторони оформлять договір купівлі-продажу майна в нотаріальному порядку.

Згідно п. 2 вказаного Договору, купівля-продаж земельних ділянок вчиняється за погоджену Сторонами ціну, що на день підписання договору становить 100000 грн.

Відповідно до п.3 Договору, на підтвердження дійсних намірів на укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 гроші у сумі 50000 грн. Вказана сума передана готівкою та розцінюється сторонами як повна вартість ціни продажу вказаного нерухомого майна.

Відповідно до Розписки ОСОБА_2 від 10.06.2022 року, вона отримала відповідно до умов попереднього договору від 10.06.2022 року гроші у розмірі 100000 грн., як вартість земельних ділянок (а.с.51).

Згідно Висновку експерта про оціночну (ринкову) вартість земельної ділянки від 02.05.2025 року, вартість земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1.116 га, що розташована на території Арданівської сільради, становить 34596 грн. (а.с.28).

Відповідно до п. 4 Договору, продавець гарантувала покупцю, що вказані земельні ділянки нікому не продані та на майно відсутні які-небудь обтяження; до укладення договору купівлі-продажу продавець не вчинятиме щодо земельної ділянки ніяких дій, які могли б зумовити виникнення прав третіх осіб; обставини, які могли б перешкодити укладенню договору відсутні. Усі наведені в договорі умови сторони вважали обов`язковими до виконання.

Договір підписано сторонами: продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 .

Сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу: позивачка повністю сплатила грошові кошти у зазначеному у договорі розмірі, а земельні ділянки та правовстановлюючі документи (Державні акти на право приватної власності на землю) передані позивачу у власність ще 10.06.2022 року. З тих пір позивачка фактично володіє та користується земельною ділянкою, як власник.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Між сторонами було досягнуто згоди щодо подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, однак на теперішній час договір належним чином не оформлено в зв`язку з тим, що відповідачка ухиляється від посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку, що унеможливлює також проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачем.

У поданій до суду письмовій заяві відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що не мала можливості оформити в нотаріальному порядку спадкові права після смерті батьків, які були власниками земельних ділянок, через військовий стан та відсутність коштів, що перешкоджає їй виконати умови договору щодо посвідчення договору купівлі-продажу землі в нотаріальному порядку.

Вказані обставини порушують права позивача і таке право може бути предметом захисту у судовому порядку.

Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 131 Земельного кодексу України, укладення цивільно-правових угод, що передбачають перехід права власності на земельні ділянки, а також набуття права власності на земельні ділянки за такими угодами здійснюються відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно ст. ст. 1218 та 1225 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ч.5 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п. 4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ст. 132 ЗК України, угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

З 01 січня 2013 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації».

Оскільки з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно.

Таким чином, починаючи з 01.01.2013 року, положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону.

Оскільки в силу ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає лише нотаріальному посвідченню, такий договір може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин (постанова Верховного Суду від 04 березня 2019 року по справі №665/2266/16-ц).

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу земельних ділянок та відбулося його повне виконання сторонами, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується матеріалами справи, однак нотаріальне посвідчення правочину з 10.06.2022 року у строк протягом одного року не здійснено з незалежних від позивача обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтованими і такими, що підлягають задоовленню.

Керуючись ст. 131 ЗК України, ст. 15, 16, 220, 328, 334, 392, 638, 640, 655, 657 ЦК України, ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати дійсним Договір купівлі-продажу земельних ділянок від 10 червня 2022 року, укладений між продавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та покупцем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за яким ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 : земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території с. Мідяниця, Арданівської сільради, загальною площею 0,116 га (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,8600 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1664 га та ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0894 га), які згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №023321 від 30.06.2003 року належали на праві власності ОСОБА_3 та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території с. Мідяниця, Арданівської сільради, загальною площею 0,116 га (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,8600 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1664 га та ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0894 га), які згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №023334 від 30.06.2003 року належали на праві власності ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканкою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на: земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території с. Мідяниця, Арданівської сільради, загальною площею 0,116 га (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,8600 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1664 га та ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0894 га), згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №023321 від 30.06.2003 року та на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території с. Мідяниця, Арданівської сільради, загальною площею 0,116 га (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,8600 га, ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1664 га та ділянка № НОМЕР_3 площею 0,0894 га), згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №023334 від 30.06.2003 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 11 червня 2025 року.

Головуюча: М. О. Пітерських