Справа №443/2165/24
Провадження №2/443/137/25
РІШЕННЯ

іменем України

11 червня 2025 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності і стягнення моральної шкоди,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду позов до ОСОБА_2 (відповідач), у якому просить суд:

визнати поведінку відповідачки щодо облиття її власними фекаліями протиправними та недостойними, такими, що ображають її честь та гідність;

визнати, що поширені відповідачкою відомості про те, що вона винна у тому, що її чоловік загинув у ДТП не відповідають дійсності, порочать її честь та гідність, є, по суті, наклепом, так як і відомості про її неповнолітню внучку про те, що вона є «шалава і шльондра»;

спростувати зазначене у присутності тих же осіб, у колі яких вона це поширювала;

стягнути з відповідачки у її користь 100 000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що господарство відповідачки знаходиться в кінці її городу. Близько 5-ти років назад між ними були суперечки щодо межі, однак близько 2-х років назад вона підписала протокол погодження меж і вважала, що на цьому інцидент було вичерпано. 27.06.2024 близько 13 год вона обкошувала межу між їхніми городами разом зі своєю онукою ОСОБА_5 , 2009 р.н., і у цей час до неї підійшла відповідачка з відром у руках та вилила на неї наперед заготовлені власні фекалії, після чого почала обзивати її нецензурними словами, принижуючи її честь та гідність, звинувачувала її у смерті чоловіка, який загинув у 2004 році у ДТП, погрожувала облити її ще кислотою , обзивала «гулящою», тощо. Коли внучка намагалася її зупинити, то відповідачка почала і її обзивати «шалава, шльондра», погрожувати дитині розправою та вбивством. Все це відбувалося на очах онуків відповідачки, які сміялися з них, які також ображали їх. Протиправними діями відповідачки їй завдана моральна шкода, що проявилася починаючи з червня 2024 року по даний час, нестерпна образа, яку їй було завдано на очах у її внучки, внуків відповідачки та працівників поліції не згасає по сьогоднішній день і спричиняє їй значні моральні страждання, тому спричинену їй моральну шкоду оцінює у 100 000,00 грн.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с.55-56), в обґрунтування якого покликаючись на те, що 27 червня 2024 року Позивачка по справі обкопувала межу своєї земельної ділянки зі сторони прилеглої земельної ділянки ОСОБА_2 , і обкопували її так, що паркан, який розділяв суміжні земельні ділянки між сторонами та який був встановлено відповідачкою, почав перехилятись, тобто викопуватись з землі. ОСОБА_2 замітила це і підійшла до ОСОБА_1 з проханням не обкопувати так паркан, щоб він аж хилився. На що зі сторони ОСОБА_1 почались дорікання в сторону ОСОБА_2 про те, що нібито вона і так має забагато землі і той паркан мав би бути встановлений на 1 метр дальше вглиб території ОСОБА_2 . Після коротких суперечок, ОСОБА_2 зрозуміла, що конструктивний діалог між нею та ОСОБА_6 не вдався, та вона пішла додому. ОСОБА_2 жодних дій, які б принижували честь та гідність ОСОБА_1 , не вчиняла. Відповідно, ОСОБА_2 повністю заперечує протиправні наклепи Позивачки у тому, що вона нібито облила Позивачку відром з нечистотами та всіляко лаялась на Позивачку та її онуку. З долучених до позовної заяви документі теж не вбачається жодного документу, який би підтвердив доводи Позивачки в чиненні протиправних дій ОСОБА_2 відносно неї. Навпаки, з листів Стрийського РУЮ ГУНП у Львівській області вбачається, що за результатом проведеної перевірки та з поданого звернення не вбачається достатніх об`єктивних даних, що вказували б на ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення в діях громадянки ОСОБА_2 .

Позивачем подано відповідь на відзив (а.с.62), в обґрунтування якої покликаючись на те, що викладені у відзиві обставини не відповідають дійсності, вона обкошувала, а не обкопувала частину земельної ділянки. Відповідач перебувала на місці разом з працівниками поліції, яким підтвердила, що відповідачка облила її фекаліями та погрожувала їй.

У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, суду пояснила, що 27.06.2024 вона завчасно все приготувала і коли вона обкошувала дорогу підійшла до неї та облила фекаліями. Внучка це бачила і на запитання про причину такого вчинку, відповідачка обізвала її «шльондрою». Після таких дій ОСОБА_2 пішла у зворотному напрямку та матюкалася. ОСОБА_2 наговорює на неї по селі, що її чоловік загинув через неї. В очі їй цього не говорила. Через такі протиправні дії ОСОБА_7 вона викликала поліцію, працівники якої спілкувалися з нею та ОСОБА_2 , відбирали письмові пояснення. При конфлікті був присутній чоловік ОСОБА_2 та її онуки. Їй стидно від того, що відбулося, стан здоров`я погіршився, вона отримала цукровий діабет.

Представник позивача позов підтримав повністю, суду пояснив, що ОСОБА_2 підготувалася до цього вчинку завчасно. Конфлікт відбувався у присутності чоловіка ОСОБА_2 онуків. Такими діями вона демонструвала свою зверхність.

Відповідач позов не визнала, суду пояснила, що між нею та позивачкою ОСОБА_1 наявний тривалий конфлікт через землю. Позивач постійно підорює її паркан, внаслідок чого той підкошується. 27.06.2024 позивач косила траву на її частині земельної ділянки, у зв`язку з чим вона зробила їй зауваження. На це позивач почала висловлюватися у її адресу нецензурною лайкою. Не стерпівши такої поведінку вона взяла невелике відро з водою та вилила її на позивача, після чого пішла додому. ОСОБА_1 викликала поліцію, яка відібрала у останньої та неї письмові пояснення. Ці пояснення вона не читала і їй їх ніхто не оголошував. Просто підписала їх. Під час конфлікту вона ані позивачку, ані її внучку не ображала та не обзивала.

Представник відповідача позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечив, суду пояснив, що 27.06.2024 між сторонами був конфлікт через землю. Позивач обробляла земельну ділянку так, що паркан почав хилитися. Під час конфлікту позивачка ображала відповідачку. Жодних фекалій на позивачку відповідачка не виливала. З онукою у відповідачки конфлікту не було. Онука появилася пізніше і також ображала її. Правоохоронні дії не виявили при конфлікті протиправних дій відповідачки. Крім цього, зауважив, що матеріали справи не містять доказів вини ОСОБА_2 , притягнення її до адміністративної чи кримінальної відповідальності, а також доказів завдання позивачу моральної шкоди. Позивачем не доведено факту умислу ОСОБА_2 на завдання їй шкоди.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Представником позивача подано клопотання про витребування доказів (а.с.38, 63), заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.72), клопотання про долучення доказів (а.с.74), клопотання про допит свідків (а.с.88).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 29.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого судового засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.48-49).

Ухвалою підготовчого засідання від 13.02.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.82).

Позиція суду.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до ГУНП у Львівській області, МВС України зі скаргами про відшукання зниклих документів, а саме пояснень та протоколу, які вона особисто підписувала, а також проведення об`єктивної перевірки. На ці скарги їй надсилалися відповіді щодо доручення проведення перевірки, розгляду її звернень до поліції, проведені перевірок, відсутність документального підтвердження можливого неналежного розгляду її звернень, а також відсутності у зазначеній нею події ознак кримінального, адміністративного чи дисциплінарного правопорушення (а.с.11-30, 39-44).

Заявою ОСОБА_1 від 27.06.2024 повідомила начальника ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області, що 27.06.2024 ОСОБА_2 підбігла до неї на городі та створила конфлікт, в ході якого облила її фекаліями (а.с.75).

27.06.2024 інспектором СРПП ОСОБА_8 були відібрані письмові пояснення у ОСОБА_1 , в яких вона повідомила про облиття її фекаліями сусідкою ОСОБА_2 , а також вживання останньою до неї нецензурних слів та словесних погроз (а.с.76).

27.06.2024 інспектором СРПП ОСОБА_8 були відібрані письмові пояснення у ОСОБА_2 , в яких вона підтвердила обставину облиття нею фекаліями ОСОБА_1 через те, що остання обзивала її нецензурними словами (а.с.77).

Свідок ОСОБА_9 надав суду показання, за змістом яких поступило повідомлення, на яке приїхали він з напарником. Мав місце конфлікт на городі. Той, хто повідомив про конфлікт, була брудною. Пам`ятає, що вона косила траву, була з косаркою. Відбирали у обох жінок письмові пояснення. Перечитували ці пояснення вголос і давали їх під підпис цим особам. На місці здійснювалася фото та відеофіксація.

Свідок ОСОБА_8 надав суду показання, за змістом яких приїхали на виклик. Був конфлікт між жінками на городі. Відбирали в учасників письмові пояснення. Бодікамери при собі мали, але чи здійснювалася фото та відеофіксація не пригадує.

Неповнолітній свідок ОСОБА_10 , у присутності представника органу опіки та піклування Ходорівської міської ради, надала суду показання, за змістом яких її баба ОСОБА_1 косаркою обкошувала траву, а вона перебувала від неї на відстані приблизно 10 метрів. У цей час їхня сусідка ОСОБА_2 підбігла до її баби та вилила на неї щось з відра. Це були фекалії, оскільки був характерний запах та колір. Після цього ОСОБА_2 почала ображати бабу та її нецензурними словами. До неї говорила, що вона «шльондра» та «шалава». За цим всім спостерігали онуки ОСОБА_2 , які також насміхалися над ними. ОСОБА_11 подзвонила до поліції, яка по приїзді проводила фотографування та спілкувалася з бабою і сусідкою ОСОБА_2 . Баба написала заяву. Після таких дій сусідки баба була розстроєна, плакала і їй було соромно. Від стресу у баби почався цукровий діабет.

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з вчиненням відповідачем дій, які порушили особисті немайнові права позивача, у зв`язку з чим позивачу завдана моральна шкода.

Норми права, які застосував суд.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до положень статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

За змістом приписів частини 1 статті 270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (стаття 275 ЦК України).

Нормою частини 1 статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до положень частини 1, 2 статті 289 ЦК України фізична особа має право на особисту недоторканність. Фізична особа не може бути піддана катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з приписами статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України).

За змістом частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з приписами частин 1 та 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21) зазначив, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 (провадження № 14-24цс21), дійшла висновку, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Узагальнені фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є сусідками, між якими тривалий час існують неприязні стосунки через земельні питання.

27.06.2024 між сторонами мав місце конфлікт, під час якого ОСОБА_2 вилила з відра на ОСОБА_1 рідину.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Надавши оцінку аргументам сторін, суд частково погоджується з аргументами сторони позивача та відхиляє аргументи сторони відповідача з таких мотивів.

Перш за все, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що обраний позивачем спосіб захисту повинен бути ефективним, тобто результатом його застосування повинно бути реальне відновлення наявного суб`єктивного права позивача, яке порушене, оспорюється або не визнається.

Встановлення судом у мотивувальній частині рішення обставин порушення відповідачем особистих немайнових права позивача (права на гідність та честь, особистої недоторканності тощо) є достатнім, і як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке не є необхідним. Відтак, на переконання суду, позовні вимоги про визнання поведінки відповідачки щодо облиття її власними фекаліями протиправними та недостойними, такими, що ображають її честь та гідність, а також визнання поширених відповідачкою відомостей про те, що вона винна у тому, що її чоловік загинув у ДТП такими, що не відповідають дійсності, порочать її честь та гідність, є неефективними.

Також, суд зауважує, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Позивач не надала суду жодного документа на підтвердження наявності у неї повноважень представляти інтереси її внучки ОСОБА_10 , або ж доказів на підтвердження того, що поширена ОСОБА_2 інформація стосовно ОСОБА_10 порушує її (позивача) особисті немайнові права. Відтак, суд доходить переконання, що позовні вимоги в частині визнання поширення ОСОБА_2 відомостей про її неповнолітню внучку, а саме, що вона є «шалава і шльондра», як таких, що не відповідають дійсності, порочать її честь та гідність, не порушують прав позивача ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що обставини конфлікту, який мав місце між сторонами 27.06.2024, та облиття відповідачем з відра рідиною позивача під час цього конфлікту визнається сторонами, відтак в силу приписів частини 1 статті 82 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають.

Суд погоджується з аргументами позивача в тому, що відповідач облила її саме нечистотами (фекаліями), оскільки ця обставина знайшла своє підтвердження безпосередньо дослідженими судом доказами, зокрема показаннями свідка ОСОБА_10 , які є логічними, послідовними та узгоджуються з дослідженими судом письмовими доказами, зокрема заявою ОСОБА_1 від 27.06.2024, її письмовими поясненнями від 27.06.2024 та письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 27.06.2024, в яких остання підтвердила обставину облиття фекаліями ОСОБА_1 , а також частково узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_9 , який вказав на те, що ОСОБА_1 була брудна, а також показаннями свідка ОСОБА_8 , який ствердив суду, що конфлікт мав місце між двома жінками на городі.

Аргументи ОСОБА_2 про облиття позивача водою не знайшли свого підтвердження жодними фактичними даними, які могли б підтвердити їх обґрунтованість або породити обґрунтовані сумніви у достовірності аргументів ОСОБА_1 та доказів на їх підтвердження щодо облиття її відповідачем фекаліями.

Надані стороною позивача скарги і листа-відповіді ГУНП у Львівській області, МВС України суд визнає неналежними доказами з тих підстав, що такі не містять інформацію щодо предмета доказування.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що дії відповідача ОСОБА_2 щодо облиття позивача ОСОБА_1 фекаліями порушили особисті немайнові права останньої, а саме право на гідність та честь і особисту недоторканність, оскільки через такі дії відбувся грубий прояв з боку відповідача зверхності та неповаги до позивача, її приниження, який виходить за межі загальноприйнятих моральних норм.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Стороною позивача не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 було поширено інформацію про те, що ОСОБА_1 винна у тому, що її чоловік загинув у ДТП, тобто, що така інформація була доведена до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, тому ця обставина є недоведеною у встановленому процесуальним законом порядку, а відтак і не підлягає спростуванню у спосіб, визначений позивачем.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що дії ОСОБА_2 в частині облиття ОСОБА_1 фекаліями, які знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, були протиправними та винними, оскільки такі суперечать моральним засадам суспільства та належній, добросусідській, правослухняній поведінці громадян, і такими діями було порушено особисті немайнові права ОСОБА_1 , а саме право на гідність та честь і особисту недоторканність, наслідком чого останній була завдана моральна шкода.

Аргументи представника відповідача про відсутність будь-яких доказів притягнення ОСОБА_2 до адміністративної чи кримінальної відповідальності як підтвердження відсутності у її діях вини не заслуговують на увагу, оскільки відсутність цих доказів не є безумовним свідченням цього. У залежності від дій особи та їх наслідків вина особи може носити як адміністративний чи кримінальний характер і встановлюватися за допомогою відповідних засобів доказування, так і носити інший характер (наприклад цивільно-правовий, дисциплінарний) та встановлюватися за допомогою відповідних доказів.

Визначаючи розмір грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер винних дій відповідача та спосіб їх вчинення, негативні наслідки, які настали для позивача, а саме: душевні переживання позивача та їх глибину.

Водночас, суд зазначає, що визначений позивачем розмір грошової компенсації на відшкодування їй моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн, за встановлених судом обставин справи, не відповідає вимогам розумності та справедливості, є явно завищеним та таким, що призведе до збагачення позивача.

За наведених обставин, суд доходить переконання, що обґрунтованим розміром грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди є сума 5 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 60,56 грн (5 000,00 х 100% : 100 000,00 = 5%; 1 211,20 : 100% х 5% = 60,56).

На підставі статей 3, 28, 34, 68 Конституції України, статей 23, 201, 270, 275, 277, 289, 297, 1167 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про захист честі та гідності і стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 60 (шістдесят) грн 56 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на два дні.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 13 червня 2025 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів