КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року

справа № 357/11238/24

провадження № 22-ц/824/3225/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Ідея Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2024 року, постановлене під головуванням судді Ярмоли О. Я., за позовом ОСОБА_1 до Акціонерне товариство «Ідея Банк» про визнання недійсним окремих положень кредитного договору та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що між нею та АТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір № Е07.00606.008411023 від 27.07.2021року, та з часом позивач зрозуміла сенс умови п. 17 даного Договору, щодо місця виконання цього договору за місцем знаходженням банку: м. Львів, вул. Валова, 11. Позивач вважає, що така умова договору має ознаки встановлення договірної підсудності, а тому, позивач вважає, що умова п. 17 Договору приховує намір встановити договірну підсудність за місцем знаходження банку, а отже, є нікчемною, оскільки чинний ЦПК України не передбачає договірної підсудності.

В кредитному договорі зазначено обв`язок позичальника сплачувати кошти на банківський рахунок, що можна робити з будь якого місця, а в п. 17 цього Договору прописане місце виконання Договору за місцезнаходженням банку. Позивач зазначає, що всі платежі Банк приймав у м. Києві, а отже умова п.17 Договору не має реального економічного та правового наповнення, окрім як впровадити договірну підсудність.

Позивач посилається на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», де зазначено, що нечіткі або двозначні положення договорів мають тлумачитися на користь споживача. Позивач повідомляє, що виник спір з приводу даного кредитного договору і відповідач АТ «Ідея Банк» саме з посиланням на ст. 532 ЦК України подав позов за альтернативною підсудністю на підставі ч. 8 ст. 28 ЦПК України в Галицький районний суд м. Львова, тобто за місцем своєї реєстрації.

Відповідач в Договорі, який є договором приєднання, мав намір порушити суспільний порядок, встановлений ЦПК України, чим отримав користь/перевагу у вигляді договірної підсудності, яка відсутня в чинному ЦПК України. А тому, позивач просить суд визнати недійсним п.17 кредитного договору № Е07.00606.008411023 від 27.07.2021 року та, з посиланням на ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», просить стягнути з відповідача моральну шкоду за порушення прав споживача в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2024 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позовних вимог.

Вимоги обґрунтовані тим, що положення оспорюваного пункту 17 договору має ознаки зловживання правом банком, як ініціатором договору приєднання, адже пункт 17 договору не мав економічного та іншого раціонального змісту, а використаний банком лише один раз для цілей використання його як обґрунтування альтернативної підсудності. Скаржник зазначала, що договір має бути витлумачений в частині місця його виконання виключно з посиланням на п. 2 Договору і обов`язок позичальника сплатити на банківський рахунок, відкритий у Банку та з урахуванням ч. 2 ст. 532 ЦК України, а тому положення п. 17 Договору, де позивач встановлює місцем виконання договору місце знаходження банку, є такими, що підлягають визнанню недійсним.

В судове засідання учасники справи не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони вільно, на власний розсуд та в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору № Е07.00606.008411023 від 27.07.2021р., зокрема, сторони встановили в договорі місце виконання зобов`язання.Між сторонами спору щодо виконання договору не існувало, а лише в 2024 році, після ініціювання банком судової справи в Галицькому районному суді м. Львова, позивач виявила, як зазначає, прихований намір банку встановити договірну підсудність та звернулася до суду з даним позовом про визнання недійсним пункту 17 Договору, що наразі, фактично вказує на намір сторони змінити підсудність існуючої вже на розгляді суду справи № 461/4717/24. Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність змісту оспорюваної умови кредитного договору вимогам законодавства. Позивач не довела, що положення укладеного сторонами правочину (п.17 Договору) посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, чи спрямоване на порушення публічного порядку.

Позивачка вказувала, що згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні основної позовної вимоги, моральна шкода визначається автоматично.

Однак, такі доводи позивачки суд вважав необґрунтованими, оскільки чинним законодавством не передбачено визначення моральної шкоди автоматично.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» був укладений Договір кредиту та страхування № Е07.00606.008411023 від 27.07.2021 року (а.с. 15-18).

Згідно вказаного Договору банк відкрив позивачу банківський рахунок та надав кредит строком до 27.07.2026 року. Повернення заборгованості за Договором здійснюється через рахунок, номер якого зазначений в Договорі, відкритий у Банку відповідно до порядку повернення кредиту, згідно додатку №1 до Договору (п.1.6 Договору).

Пунктом 17 Договору передбачено, що зобов`язання сторін за Договором діють до їх повного виконання. Також сторони підтверджують, що цей договір виконується за місцем знаходження Банку : 79008, м. Львів, Галицький район, вул. Валова,11. І у випадку спору між сторонами за цим Договором, позов може пред`являтися також за місцем виконання Договору (а.с.18).

Встановлено, що між сторонами існує судовий спір з приводу виконання даного Договору та даний спір перебуває на розгляді в Галицькому районному суді м. Львова, (справа 461/4717/24).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться:

1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна;

2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові;

3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання;

4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання;

5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною восьмою статті 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Аналогічний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2021 року по справі № 344/16135/19.

Як було встановлено судом, сторони підписавши Договір кредиту та страхування № Е07.00606.008411023 від 27.07.2021року у п. 17 погодили, що зобов`язання сторін за Договором діють до їх повного виконання. Також сторони підтвердили, що цей договір виконується за місцем знаходження банку: 79008, м. Львів, Галицький район, вул. Валова,11 і у випадку спору між сторонами за цим договором, позов може пред`являтися також за місцем виконання договору.

Таким чином, оскільки апелянтом факт підписання договору не оскаржується, ОСОБА_1 підписавши вказаний договір, підтвердила факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитного договору.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивачки на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні основної позовної вимоги, моральна шкода визначається автоматично є необґрунтованими, оскільки чинним законодавством не передбачено визначення моральної шкоди автоматично.

За викладених обставин, які відповідають наявним у справі доказам, та правового обґрунтування - колегія суддів дійшла висновку, що доводи скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновки суду першої інстанції, судове рішення є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 10 червня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді