ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року місто Київ

Справа № 369/5889/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10605/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Желепи О. В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Конюшко Денис Борисович, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2025 року про забезпечення позову (постановлено у складі судді Янченко А.В.)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Фісенко Тетяна Петрівна, про визнання права власності

ВСТАНОВИВ

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про:

- визнання за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 права власності на частку у праві спільної власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1823 га, кадастровий номер :01:006:5081 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 24) та 1/2 частки об`єктів незавершеного будівництва садибного будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться на земельній ділянці площею 0,1823 га, кадастровий номер :01:006:5081 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1823 га, кадастровий номер :01:006:5081 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24) та 1/2 частки об`єктів незавершеного будівництва садибного будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться на земельній ділянці площею 0,1823 га, кадастровий номер :01:006:5081 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/2 частину автомобіля BMW G7X/21EN, 2023 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 19.09.2023 (далі разом - майно, що є предметом спору).

Разом із позовною заявою була подана заява про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що з жовтня 2016 року він із дружиною ( ОСОБА_5 ) проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а 1 червня 2020 року офіційно уклали шлюб.

У цей період вони придбали земельну ділянку й розпочали будівництво будинку, а у 2023 році - придбали автомобіль.

Після смерті дружини ІНФОРМАЦІЯ_3 нотаріус відкрив спадкову справу, однак батьки померлої (відповідачі по справі), подавши заяви про прийняття спадщини із пропуском строку на прийняття спадщини, просили видати свідоцтво про право на спадщину на автомобіль, тоді як позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва на його частку майна.

Відсутність правовстановлюючих документів у спадковій справі й активні дії батьків створюють реальну загрозу втрати контролю над майном і можуть унеможливити виконання майбутнього судового рішення, ухваленого на його користь. А тому з метою збереження майна у фактичному стані до остаточного вирішення позову, та забезпечення реального виконання майбутнього судового рішення, необхідно вжити заходів забезпечення позову

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 07 квітня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Заверюхи К.О. про забезпечення позову - задовольнив.

Наклав арешт на земельну ділянку площею 0,1823 га, кадастровий номер :01:006:5081, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24), яка на праві власності належить ОСОБА_6 , та об`єкти незавершеного будівництва садибний будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходиться на ній, до набрання рішенням суду у цій справі законної сили.

Наклав арешт на автомобіль BMW G7X/21EN, 2023 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 19.09.2023, до набрання рішенням суду у цій справі законної сили.

Заборонив приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяні Петрівні вчиняти нотаріальні дії щодо спадкової справи за №17/2023, у т.ч. але не виключно, вчиняти дії по оформленню права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання рішенням суду у цій справі законної сили;

Заборонив ОСОБА_3 користуватись нерухомим та рухомим майном, а саме: земельною ділянкою площею 0,1823 га, кадастровий номер :01:006:5081, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24) та об`єктами незавершеного будівництва садибним будинком та господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на ній, а також автомобілем BMW G7X/21EN, 2023 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 19.09.2023, до набрання рішенням суду у цій справі законної сили;

Заборонити ОСОБА_1 користуватись нерухомим та рухомим майном, а саме: земельною ділянкою площею 0,1823 га, кадастровий номер :01:006:5081, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 24) та об`єктами незавершеного будівництва садибним будинком та господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на ній, а також автомобілем BMW G7X/21EN, 2023 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 19.09.2023, до набрання рішенням суду у цій справі законної сили.

Не погодившись з такою ухвалою, в частині заборони ОСОБА_1 користуватись нерухомим майном, що є предметом спору, Конюшко Д.Б. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить оскаржувану ухвалу скасувати в частині заборони ОСОБА_1 користуватися нерухомим майном, а саме земельною ділянкою площею 0,1823 га, кадастровий номер :01:006:5081, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 24) та об`єктами незавершеного будівництва садибним будинком та господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на ній.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в мотивувальній частині ухвали суд вказував, що при обранні способу забезпечення позову він врахував інтереси як позивача, так і відповідачів, а також, що вжиті заходи не призведуть до обмеження прав сторін, зокрема прав відповідачів на володіння та користування майном. Натомість у резолютивній частині суд вказав про вжиття такого заходу забезпечення як заборона користуватися нерухомим та рухомим майном, що є предметом спору. Суд не обґрунтував та не навів достатніх мотивів того, що необхідно вжити вказаний захід забезпечення позову.

Посилається на те, що позивач не обґрунтував належним чином того, як користування та володіння, а фактично - проживання ОСОБА_1 , може перешкодити виконанню рішенню суду у майбутньому, якщо таке буле ухвалене на його користь.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Заверюха К.О. проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити з підстав необґрунтованості викладених у ній доводів, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін як законну та обґрунтовану.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначав, що метою забезпечення позову шляхом заборони відповідачам користуватися нерухомим та рухомим майно, що є предметом спору, є: (1) недопущення вчинення відповідачами протиправних дій (пошкодження, псування тощо) щодо такого майна, (2) забезпечення можливості проведення будівельно-технічної експертизи, а також законного та безперешкодного права позивача користуватись майном, яке набуто ним спільно з спадкодавцем.

Крім того, у позові позивачем зазначалось, що він позбавлений можливості користуватись нерухомими та рухомим майном, яке належить останньому на праві спільної сумісної власності та спадковим майном, оскільки відповідачі без жодних правових підстав користуються таким майном, чинять перешкоди у користуванні цим майном позивачем, а більш того, погрожують знищити це майно.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Сулига С.О. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник позивача - адвокат Заверюха К.О. проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи, які належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду, у судове засіданні не з`явилися, заяв чи клопотань до суду не подали, а тому колегія суддів, з урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відповідача ОСОБА_3 .

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О. В., пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (в частині заборони ОСОБА_1 користуватися майном, що є предметом спору), колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2024 року про забезпечення позову (в оскаржуваній частині) не відповідає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову в повному обсязі, зокрема, в частині заборони ОСОБА_1 користуватись майном, що є предметом спору до набрання рішенням суду у цій справі законної сили, суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи належність на праві власності спірної земельної ділянки та автомобіля на праві власності померлій ОСОБА_8 , наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, предмет цього позову, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, є необхідним та доцільним вжити заходів забезпечення позову у цій справі у спосіб, про який просить позивач, оскільки застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача.

При цьому суд першої інстанції вказав, що таке забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки з поданої заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів вбачається, що у разі прийняття рішення на користь позивача можуть виникнути труднощі у подальшому при виконанні такого рішення, а накладення арешту до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідачів на володіння та користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині з огляду на таке.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя та задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд має враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Серед передумов забезпечення позову, передбачених частиною другою статті 149 ЦПК України, визначено можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

Як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (див. пункти 40-43, 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі № 754/5683/22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виник спір, предметом якого є визнання права власності на ряд рухомого й нерухомого майна, що належало померлій дружині позивача.

Вважаючи необхідним забезпечити такий позов, позивач звернувся із заявою про його забезпечення, зокрема шляхом заборони ОСОБА_1 користуватися майном, що є предметом спору.

Необхідність такого заходу забезпечення обґрунтовував тим, що відповідачі, зокрема ОСОБА_1 , безпідставно продовжують користуватися автомобілем, проживати у спірній нерухомості та користуватися нею разом із іншими об`єктами, що є її частиною та входять до складу спадщини і чинять перешкоди у користуванні таким майном, більше того, погрожують знищити його.

Також вказував, що через перешкоджання позивачу в користуванні майном, унеможливлюється огляд експертом будинку та проведення будівельно-технічної експертизи, а також проведення оцінки цього майна.

На підтвердження своїх доводів в частині пошкодження спірного будинок позивач надав витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.03.2025 у кримінальному провадженні № 0000208, відповідно до якого 24.03.2025 до ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшла заява ОСОБА_2 про те, що 20.03.2025 невідома особа пошкодила житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Попередня правова кваліфікація: ч. 1 ст. 194 КК України (т. 1 а. с. 183).

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо відсутності належного обґрунтування того, яким чином користування та володіння, а фактично - проживання ОСОБА_1 може перешкодити чи іншим чином утруднити виконання імовірного рішення суду про визнання права власності на спірне майно, оскільки доводи позивача щодо ризику пошкодження спірного майна є безпідставними та необґрунтованими.

Внесення відомостей до ЄРДР за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 194 КК України (Умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах) не свідчить про реальність вчинення відповідних дій (правопорушення) з огляду на презумпцію невинуватості та відсутності навіть вказівки на ймовірних підозрюваних щодо таких дій.

Колегія суддів також враховує, що відповідний склад кримінального правопорушення передбачає настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді знищення або пошкодження майна. Натомість позивач не долучив доказів настання відповідних наслідків та не вказав про їх вчинення відповідачем.

Із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень також вбачається відсутність проведення слідчих дій у кримінальному провадження № 0000208 від 24.03.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 194 КК України, оскільки в ЄДРСР є лише ухвали слідчих суддів за цим номером кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року по справі №914/1570/20 вказано, що важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані а створені умови за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні, механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі зазначити обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Заява про забезпечення позову не містить належних доводів в частині того, що користування ОСОБА_1 спірним нерухомим майном може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, ухвалене на користь позивача.

Також не містить таких мотивів і оскаржувана узвала суду першої інстанції.

Апеляційний суд також зазначає та враховує, що особа, якій суд заборонив користуватись майно є спадкоємцем першої черги і за будь-якого варіанту вирішення спору має право на спадкування майна, яке належало її дочці. Відповідно заборона користуватись майном , а саме заміським будинком відповідачу під час воєнного стану, може завдати більшої шкоди, ніж не вжиття такого заходу забезпечення.

Так як, в частині арешту земельної ділянки на якій знаходиться незавершене будівництво, ухвала районного суду є чинною такий захід забезпечення на переконання суду є достатнім для забезпечення виконання можливого майбутнього рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права.

Ураховуючи вищевикладені обставини, відсутність як у заяві про забезпечення позову, так і в ухвалі суду першої інстанції, належних мотивів щодо

Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок у частині необхідності забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_1 користуватися нерухомим майном.

Керуючись статтями 149-154, 259, 268, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Конюшко Денис Борисович,- задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2025 року про забезпечення позову в частині: «заборони ОСОБА_1 користуватись нерухомим та рухомим майном, а саме: земельною ділянкою площею 0,1823 га, кадастровий номер :01:006:5081, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 24) та об`єктами незавершеного будівництва садибним будинком та господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на ній, до набрання рішенням суду у цій справі законної сили» - скасувати та ухвалити нове, яким у задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в цій частині відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 13 червня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова