Номер провадження: 22-ц/813/3623/25
Справа № 509/6575/23
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря - Скрипченко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом і просить зменшити розмір аліментів, встановлених рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2022 року та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовну заяву не визнав, на адресу суду направляв відзив, в якому зазначив, що позивач ОСОБА_1 є батьком двох дітей ОСОБА_3 , 2009 року народження та ОСОБА_4 , 2010 року народження, які народилися від шлюбу, який згодом був розірваний.

З листопада 2013 року сторони перестали підтримувати шлюбні відносини та проживали окремо один від одного. 04 серпня 2014 року сторони розірвали шлюб. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28.11.2022 було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , 2009 року народження та ОСОБА_4 , 2010 pоку народження у розмірі 5000 гривень на обох дітей тобто по 2500 гривень на кожного до їх повноліття.

Позивач ОСОБА_1 довгий час до рішення суду, а саме з листопада 2013 року взагалі не виконував свої батьківські обов`язки, не надавав матеріальну допомогу на утримання своїх дітей, а позивач утримувала дітей одноособово та несла сама повністю багато років тягар з їх утримання, що було вкрай важко, у зв`язку з чим була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. З листопада 2013 року позивач ніяким чином не дбав про своїх дітей, не виховував їх, а вся його допомога зводилася лише до того, що раз у рік він відправляв 1000 гривень на день народження дітей та за весь час два рази надсилав канцелярське приладдя до школи. У зв`язку з наведеним відповідачеві дуже важко одноособово виховувати утримувати своїх дітей протягом 9 років і тільки у 2022 році вона звернулася до суду з позовом щодо стягнення аліментів. Вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів і просив позовну заяву залишити без задоволення (а.с. 51-55).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано, без належних висновків зазначив, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів суттєво погіршилося його матеріальне становище, через що останній не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, або покращився майновий стан відповідача, оскільки зміна сімейного стану сама по собі не є підставою для зміни розміру аліментів.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 28 травня 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились, жодних заяв або клопотань не подавали

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Комлева О.С. з 09 по 13 червня 2025 року перебувала на лікарняному, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною 2 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до частин 1,3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частинами 1 статті 16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно зі свідоцтв про народження.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі вказаного рішення 24 січня 2023 року був виданий виконавчий лист, який пред`явлений відповідачем до виконання.

Позивач не сплачує аліменти, стягнуті з нього вказаним рішенням суду.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у позивача ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24 лютого 2023 року (а.с. 8).

Згідно з витягом №730 від 11 вересня 2023 року склад сім`ї позивача складають: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 9).

Так, згідно з розрахунку заборгованості по аліментах від 18.10.2023, ОСОБА_1 нараховано заборгованість по аліментам, які підлягають сплаті по виконавчому документу № 509/3429/22, виданого Біляївським районним судом Одеської області, у розмірі 20968,00 грн (а.с. 14).

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , належить транспортний засіб «Cherry Amulet», 2008 року випуску, який придбаний ним 17 травня 2008 року (а.с. 15).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 набута ним на підставі свідоцтва про право власності від 05 квітня 2005 року. (а.с. 16).

Актом обстеження матеріально-побутових умов №29 від 21 вересня 2023 року, в ході обстеження комісія встановила, що ОСОБА_1 являється багатодітним батьком, проживає разом із сім`єю в будинку дружини, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3 років (а.с.10).

Згідно з довідкою № 161 від 23.04.2024, виданої ТОВ «Санаторій Поляна», ОСОБА_1 працює охоронником 1-го класу відділу охорони з 13 серпня 2023 року (а.с. 63).

Як вбачається з довідки про доходи № 448 від 27.11.2023, виданої ТОВ «Санаторій Поляна», загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з серпня 2023 року по жовтень 2023 року становить 18888,00 грн (а.с. 64).

Також представником позивача надано медичну довідку від 12.09.2023, згідно якої ОСОБА_1 звертався до лікаря через погіршенням стану здоров`я, а саме загострення остеохондрозу поперекового відділу хребта, що супроводжувалося гострими болями (а.с. 19).

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України.

Статтею 192 СК України ви значено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України).

На підставі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач в позові посилався на те, що на утриманні перебуває дружина, яка знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною та двоє дітей дружини від першого шлюбу, тому змінився сімейний стан позивача.

Однак, суд першої інстанції вмотивовано вважав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршилося його матеріальне становище, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі або покращився майновий стан відповідача, оскільки зміна сімейного стану позивача сама по собі не є підставою для зміни розміру аліментів.

Крім того, факт народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , сам по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача, з приводу перебування на утриманні позивача дітей дружини від першого шлюбу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , нічим не підтверджено, у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні докази щодо позбавлення батьківських прав батька дітей чи усиновлення позивачем дітей, не надано доказів здійснення матеріальних витрат на їх утримання.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19.

Враховуючи те, що позивач є працездатною особою, не надано доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі, будь-яких інших належних та допустимих доказів, про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України). Батьки не мають компенсувати зменшення виплат на дитину за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у позивача іншої дитини, яку він утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано, без належних висновків зазначив, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів суттєво погіршилося його матеріальне становище, через що останній не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, або покращився майновий стан відповідача, оскільки зміна сімейного стану сама по собі не є підставою для зміни розміру аліментів, то колегія суддів зазначає таке.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як на підставу зменшення аліментів позивач посилається на народження третьої дитини, утримання дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, що суттєво погіршили його майнове становище.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 22 липня 2024 року у справі №№ 688/4308/23 (провадження № 61-5168св24).

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи (фактично дублюють доводи позовної заяви) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того, 04 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав клопотання про долучення письмового доказу, в якому просить долучити до матеріалів справи ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2025 року у справі №306/2569/24 та надати відповідну правову оцінку у сукупності з іншими доказами обставин, що підтверджуються цією ухвалою.

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2025 року у справі №306/2569/24 позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей прийнято до розгляду та відкрито провадження.

Однак, долучені докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц зазначено, що за змістом статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №336/1461/19, від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц, від 14 липня 2021 року у справі № 405/2098/18 зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Колегія суддів зазначає, що ухвала Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2025 року є новим доказом, який датується після винесення оскаржуваного судового рішення, а тому не може бути взятий судом апеляційної інстанції до уваги.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 листопада 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева