441/2978/24 2/441/270/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13.06.2025 Городоцький районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Ференц О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Пеленської Х.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської області за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 та в режимі відеоконференції представника відповідача Алєніна Д.В. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СГП «Львівське» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання її повернути та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути йому перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 1.6394 га, кадастровий номер :05:000:0015, шляхом повернення вказаної земельної ділянки від ТОВ «СГП «Львівське» та скасувати рішення державного реєстратора № 65577868 від 25.11.2022 про державну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки за ТОВ «СГП «Львівське». Позов мотивований тим, що йому на праві власності належить спірна земельна ділянка, однак він дізнався про наявність в державному реєстрі інформації про договір оренди цієї земельної ділянки. Між тим він не укладав з відповідачем жодних договорів, відтак такий є неукладеним. У зв`язку з тим, що рішенням державного реєстратора Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області Лотоцької О.Я. № 65577868 від 25.11.2022 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ «СГП «Львівське» на земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0015 є похідною вимогою та той факт, що договір оренди земельної ділянки не був укладений між сторонами, тому підлягає скасуванню рішення державного реєстратора.

Згідно поданого представником відповідача 31.01.2025 відзиву на позов заперечують проти задоволення позову з наступних підстав. Станом на дату укладення спірного правочину засновником ТОВ «СГП «Львівське» та ТОВ «Агротучапи» був ОСОБА_3 . Належна на той час ОСОБА_1 спірна земельна ділянка була в оренді ТОВ «Агротучапи» з 15.07.2009 і до 10.03.2030. З метою оптимізації виробничих процесів, укруплення земельного фонду тодішнім засновником було прийнято рішення про переукладення договорів оренди земельних ділянок з ТОВ «Агротучапи» на ТОВ «СГП «Львівське». Тому в процесі виплати орендної плати старшим інженером-землевпорядником ТОВ «СГП «Львівське» ОСОБА_4 було переукладено такі договори, в тому числі і з ОСОБА_1 . В підтвердження переукладення договорів ОСОБА_1 було надано ОСОБА_4 копію державного акту на право приватної власності на належну йому земельну ділянку. Просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали з мотивів, наведених у позовній заяві. Додатково ОСОБА_2 пояснила, що відповідачем на підтвердження передачі в користування за договором спірної земельної ділянки не надано акут прийому-передачі такої, одноразове отримання позивачем орендної плати не свідчить про фактичне виконання договору оренди, він заперечує факт укладення такого, заперечує той факт, що його батько міг замість нього підписати договір. Позивач ОСОБА_1 пояснив, що жодної орендної плати у 2023 році не отримував, перебував в цей час на військові службі і тому таке неможливо. У 2024 році отримав орендну плату і саме тоді дізнався, що його земельною ділянкою користується відповідач. Не підписував з цим товариством жодних договорів, як і його батько, визнає, що до цього передавав земельну ділянку в оренду ТОВ «Агротучапи».

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позов. Просить врахувати практику ВП ВС у схожій категорії справи в частині виконання умов договору, який не був підписаний сторонами.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 085295, виданого 29.01.20023 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 295, є власником земельної ділянки площею 1.6394 га на території Тучапівської сільської ради Львівського району Львівської області, кадастровий номер :05:000:0015 (а.с.9-10, 18-19).

В Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено також запис про інше речове право на цю земельну ділянку право оренди на підставі договору оренди б/н від 28.10.2022, орендар ТОВ «СГП «Львівське», , орендодавець ОСОБА_1 , підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65577868 від 25.11.2022 державного реєстратора Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області Лотоцької Оксани Ярославівни (а.с.18).

Згідно договору оренди землі б/н від 28.10.2022 орендодавець ОСОБА_1 передав, а орендар ТзОВ «СГП «Львівське» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :05:000:0015 площею 1.6394 га на території Городоцької міської ради Львівської області. В даному договорі в графі «орендодавець» міститься підпис від імені ОСОБА_1 (а.с.7-8).

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 785-Е від 24.04.2025 року підпис від імені ОСОБА_1 , що розташований після друкованого тексту «Фізична особа» на перед рукописним записом « ОСОБА_1 » на зворотній стороні другого аркуша договору оренди землі за кадастровим номером земельної ділянки :05:000:0015 від 28.10.2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СГП «Львівське» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.98-102).

Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує ч.2, 3 ст. 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок.

При цьому не заслуговують на увагу заперечення представника відповідача в тій частині, що договір фактично виконувався, так як ОСОБА_1 отримував орендну плату за користування належною йому земельною ділянкою, оскільки матеріалами справи і самим позивачем підтверджено лише разове отримання коштів, після чого позивачу власне стало відомо про безпідставне користування його земельною ділянкою відповідачем, скеровано вимогу про повернення землі відповідачу і у зв`язку з невиконанням вимоги було подано позовну заяву в суд. Крім цього, суд зауважує, що конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі, оскільки відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Також представником позивача заявлена вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди землі. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 17 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Як встановлено судом, оспорюваний договір оренди землі від 28.10.2022 зареєстрований 25.11.2022, право оренди земельної ділянки зареєстровано державним реєстратором Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області Лотоцькою О.Я. 25.11.2022 номер запису 65577868, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 405213804 від 25.11.2024 (а.с.18-19).

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Власником земельної ділянки із кадастровим номером :05:000:0015 на час подання позову є ОСОБА_1 , про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 405213804 від 25.11.2024 та Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 085295, виданий 29.01.20023 та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 295.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Разом із тим, реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою.

У постанові Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18) зазначено, що реєстрація неукладеного сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою. Отже, реєстрація права оренди за орендарем на вказану земельну ділянку, коли договір оренди орендодавець фактично не підписувала (правочин є неукладеним), не відповідає вимогам закону.

За таких обставин, реєстрація права оренди відповідача ТОВ «СГП «Львівське» на підставі неукладеного договору оренди землі не відповідає вимогам закону.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права.

Вказана судова практика є сталою, що підтверджується постановами Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 543/253/16-ц (провадження № 61-18491св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 125/2053/18 (провадження № 61-18916св20), від 01 грудня 2021 року у справі № 656/239/18 (провадження № 61-1429св21).

На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію оренди земельної ділянки, що належить позивачу.

У статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об' єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц, провадження № 61-13586 св 20.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги та скасування оспорюваного рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інші частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки ОСОБА_1 як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору, з урахуванням повного задоволення його позовних вимог, судовий збір слід стягнути з відповідача в користь держави.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких згідно ст.133 ЦПК України відносять і витрати, пов`язані із проведенням експертиз, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. З огляду на наведене з відповідача слід стягнути в користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані із проведенням експертизи.

Керуючись ст. 5, 10, 18-19, 258, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 1.6394 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Городоцької міської ради Львівського району Львівської області, кадастровий номер :05:000:0015 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 209) шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «СГП «Львівське» () повернути таку ОСОБА_1 .

Скасувати рішення державного реєстратора Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області Лотоцької Оксани Ярославівни № 65577868 від 25.11.2022 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 1.6394 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться нам території Городоцької міської ради (раніше Тучапська сільська рада) Львівського району Львівської області, кадастровий номер :05:000:0015, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 209), за Товариством з обмеженою відповідальністю «СГП «Львівське» ().

Стягнути з ТОВ «СГП «Львівське» на користь держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 40 коп. судового збору.

Стягнути з ТОВ «СГП «Львівське» в користь ОСОБА_1 27565 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 20 коп. витрат за проведення експертизи.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

У разі, якщо рішення не було вручено в день його проголошення, пропущений строк може бути поновлено, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий О.І. Ференц