Справа № 541/1064/25
Номер провадження 2/541/693/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 червня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

представника позивача адвоката Батієнка Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

13 березня 2025 року представник позивача адвокат Батієнко Ярослав Іванович, в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи вимоги наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 залишив заповіт, відповідно до якого спадкоємцем усього його майна визначено позивача ОСОБА_1 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №4901 від 14 листопада 1996 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 успадкували після смерті ОСОБА_4 частину житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в рівних частках, тобто, по кожному. З таким розподілом спадщини не погодився син ОСОБА_4 ОСОБА_2 , та звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. Рішенням суду за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/6 житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 . У зв`язку із ухваленням зазначеного рішення, фактично відбувся перерозподіл спадщини між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, однак рішенням державного реєстратора від 26.02.2025 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні реєстраційних дій, у зв`язку із суперечністю між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Державним реєстратором зазначено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину №4901 від 14.11.1996 року за позивачем визначено право власності на частику спірного житлового будинку, а в реєстрі прав власності на нерухоме майно за останнім зареєстровано право власності вже на 1/6 частинку цього будинку. В зв`язку із зазначеним, позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 , на 1/6 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_4 , на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Відповідно до ухвали судді від 20 березня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 21.04.2025 судом закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача адвокат Батієнко Я.І. з`явився в судове засідання, просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, в поданій заяві позов визнав та просив проводити розгляд справи у його відсутність (а.с. 28).

Заслухавши представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом №4901 від 14.11.1996 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 успадкували після смерті ОСОБА_4 частину житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в рівних частках, тобто, по кожному (а.с. 10, 42 на звороті).

ОСОБА_2 син ОСОБА_4 , не погодившись з таким розподілом звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. Рішенням суду від 26.03.2012 року у справі №2/1620/36/2012 за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/6 житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 (а.с. 11-12).

У зв?язку із ухваленням зазначеного судового рішення, фактично відбувся перерозподіл спадщини між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у зв?язку із чим у Реєстрі прав власності на нерухоме майно частки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у праві власності на будинок по АДРЕСА_1 , зазначені в архівних записах про речові права, складають по 1/6 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який був батьком позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21.12.2023 (а.с. 9).

Спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_3 було відкрито приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Карбаном Євгенієм Олексійовичем за №167/2023, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75238252 від 22.12.2023 року (а.с. 61).

У лютому 2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 . Для державної реєстрації права власності подано свідоцтво про право на спадщину №4901 від 14.11.1996 року.

Рішенням державного реєстратора від 26.02.2025 ОСОБА_11 відмовлено у проведенні реєстраційних дій, у зв?язку із суперечністю між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. При цьому, державним реєстратором звернуто увагу на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину №4901 від 14.11.1996 року за ОСОБА_7 визначено право власності на частину спірного житлового будинку, а в реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_7 зареєстровано право власності вже на 1/6 частину цього будинку. Причиною розбіжностей є включення до кола спадкоємців ОСОБА_4 її сина ОСОБА_12 та визнання за ним права власності на 1/6 частину житлового будинку відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.03.2012 року у справі №2/1620/36/2012 (а.с. 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.

Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов?язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім?я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Згідно зі ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

У зв?язку із тим, що ОСОБА_13 помер, отримати його згоду на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, так само і отримати нові свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , враховуючи вимоги законодавства, неможливо.

Окрім того, рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.03.2012 року у справі №2/1620/36/2012 питання внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом №4901 від 14.11.1996 року не вирішувалося.

Незважаючи на наявність архівного запису про право власності на 1/6 частину спірного будинку у ОСОБА_1 , останній не має змоги здійснити державну реєстрацію такого права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у зв?язку із розбіжністю частки у праві власності, яка визначена свідоцтвом право на спадщину за законом №4901 від 14.11.1996 року, із часткою, яка зазначена у архівному записі Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Разом з тим, згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності ОСОБА_1 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтверджений. Позовні вимоги не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі і тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1223, 1261, 1268-1270, 1296 ЦК України ст.ст. 10, 11, 88, 200, 213, 215, 294 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 16 червня 2025 року.

Суддя О. А. Городівський