Справа № 462/2625/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, покликаючись на те, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак станом на дату подання позовної заяви проживають окремо і перебувають на етапі розлучення. Так, 15 лютого 2025 року, від шлюбу у сторін народилося донька, яка проживає з позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні. В той же час, відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати їй матеріальну допомогу, маючи при цьому таку можливість, а сама позивачка не може працювати, оскільки доглядає за дитиною. Джерел доходу крім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягненню нею 3-х річного віку не має. Відтак, просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно.

Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження, примірник позову разом з додатками у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, який було отримано відповідачем 23 травня 2025 року. Відзиву до суду направлено не було.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд приходить до наступного переконання.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , вступили в шлюб. Після одруження позивачка взяла прізвище ОСОБА_4 .

Згідно довідок від 14 жовтня 2024 року №1306- та від 26 лютого 2025 року №1306- ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , взяті на облік як внутрішньо переміщені особи.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_6 , значаться ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 .

На підставі ч. 1 ст. 75 Сімейного кодексу України (далі СК) дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Так за ч. 2 ст. 75 СК право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

При цьому згідно із ч. 3 ст. 75 СК непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Також відповідно до ч. 4 ст. 75 СК один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 77 СК за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

За ч. 1, 2 ст. 80 СК аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

На підставі ч. 1 ст. 82 СК право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин.

У правовій позиції Верховний суд (постанова від 13.04.2016 року справа N 6-3066цс15) зазначив, що за положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право та утримання аліменти має той із подружжя, який потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (ст. 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Так, в ході розгляду справи суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення аліментів на своє утримання. Зокрема, на підтвердження того, що відповідач має реальну можливість надавати матеріальну допомогу, позивачкою не надано жодного належного доказу. В матеріалах справи відсутні відомості про розмір, характер, регулярність чи стабільність доходів відповідача, що не дозволяє суду встановити, чи дійсно відповідач має фінансову спроможність утримувати не лише дитину, а й позивачку.

Окрім того, позивачка не надала доказів, які б підтверджували її непрацездатність або інші обставини, що об`єктивно перешкоджають їй працювати та самостійно забезпечувати власні потреби. Посилання позивачки на необхідність догляду за малолітньою дитиною не можуть самі по собі безумовно свідчити про її непрацездатність чи потребу в утриманні, з огляду на те, що чинне законодавство не звільняє осіб, які здійснюють догляд за дитиною, від обов`язку доведення необхідності в отриманні матеріальної допомоги у формі аліментів.

Відсутність будь-яких документів, що підтверджують незадовільний матеріальний стан позивачки, її стан здоров`я, неможливість працевлаштування чи інші виняткові обставини, які б виправдовували звернення за утриманням, не дає підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, клопотань про витребування зазначених документів та сприяння судом в витребуванні через неможливість їх самостійного отримання, заявлено не було.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти та відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 24, 56, 75, 76, 110-112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12,13,81,141,200, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - відмовити за безпідстаністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.І. Ліуш