Справа № 201/9777/24
Провадження № 2/201/547/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд м. Дніпра в складі:

головуючого - судді Куць О.О.,

за участю секретаря судового засідання Сідельника Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с. 4-8).

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що їй належить на праві приватної власності 79/100 частин домоволодіння, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 . на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 липня 2012 року. Також їй належить на праві особистої власності земельна ділянка площею 0,1000 та в межах згідно з планом, переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:012:0023 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 вересня 2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина на: 21/100 частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресом: АДРЕСА_1 , яка їй належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 травня 1997 року. За життя остання заповіту не лишила. Єдиним спадкоємцем за законом являється позивач - її рідна донька.

14 серпня 2020 року позивач звернулась до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. 16 лютого 2021 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1000 га в межах згідно з планом, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:012:0170 .

Постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Водолазської Н.В. від 12 листопада 2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 21/100 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Свою відмову державний нотаріус обґрунтувала наявністю самочинно збудованих будівель та відсутністю державної реєстрації об`єктів нерухомого майна.

Позивач вказувала, що літ. Л1 - літня кухня, побудована в 1996 році, літ. М1 - вхід у погріб, побудований в 1996 році, літ. Ф1 - навіс, побудований в 1980 році, літ. П1 - сарай, побудований в 2004 році, літ. Н1 - навіс побудований в 2018 році - є приналежністю до головної речі житлових будинків літ. А1 та Б1, призначені для обслуговування жилих будинків, пов`язані спільним призначенням та не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 21/100 частину домоволодіння після смерті її матері.

Представник позивача ОСОБА_3 надала суду відзив, в якому зазначила, що постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є обґрунтованою через те, що позивачем не було надано доказів, які б підтверджували право власності на спадкове майно. Крім того, вказувала, що позивачем не обґрунтовано у позові чим саме було порушено, не визнано або оспорено її право на володіння спірним майном саме Дніпровською міською радою. Також, представник відповідача вказувала на невідповідність розміру житлової площі приміщень і тому позивач має право лише на спадкування за законом того майна, яке належало матері позивача на праві приватної власності за життя. Відтак, просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову у повному обсязі.(а.с.143-148)

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 09 серпня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді ОСОБА_4 (а.с.1-2)

Ухвалою судді ОСОБА_4 від 09 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження. (а.с. 38)

Рішенням Вищої ради правосуддя від 03 грудня 2024 року суддю ОСОБА_4 звільнено у відставку.

У зв`язку з цим розпорядженням керівника апарату Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Л.М. № 23 від 12 грудня 2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ, які перебували у провадженні судді Ткаченко Н.В. (а.с.178-179)

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 грудня 2024 року зазначену вище цивільну справу розподіллено судді Куць О.О. (а.с.180-181)

Ухвалою судді від 13 грудня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом прийнято до свого провадження та призначено її до судового розгляду. (а.с. 182)

04 лютого 2025 року позивач надала суду пояснення, в яких з посиланням на те, що а ні 79/100 частин домоволодіння, які їй належать на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а ні 21/100 частина, яку вона успадкувала після смерті її матері, - не виділені в натурі та складають єдине домоволодіння. На час видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.07.2012 року на 79/100 частин домоволодіння були наявні всі споруди, які нотаріус вказала як самовільні та які були побудовані до 2012 року Лише літ. НІ - навіс був побудований в 2018 році. При наявності цих споруд на земельній ділянці нотаріусу не завадило видати мені свідоцтво про право на спадщину за заповітом 31.07.2012 року, зазначивши, що домоволодіння в цілому складається у тому числі з господарчих будівель і споруд: вхід в погріб літ. М, навісу літ. Ф. Літ. Л1 - літня кухня, побудована в 1996 році, літ. М1 - вхід у погріб, побудований в 1996 році, літ. Ф1 - навіс, побудований в 1980 році, літ. П1 - сарай, побудований в 2004 році, літ. НІ - навіс побудований в 2018 році - є приналежністю головної речі - житлових будинків літ. А1 та Б1, призначені для обслуговування жилих будинків, пов`язані спільним призначенням та не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності. Спірний будинок є 1910 року забудови. А вся земля, на якій розташовані і 79/100 частин, і 21/100 частин домоволодіння, перебувають у власності позивача. Представник відповідача посилається на невідповідність розміру житлової площі приміщення 1-4 житлова, яка начебто збільшилась. Згідно технічних паспортів на домоволодіння від 18.04.1997 року та 05.01.2021 року жила кімната 1-2 має однакові розміри 16,5 кв.м., жила кімната 1-4 згідно технічного паспорту від 05.01.2021 має площу 9,5 кв.м. Згідно технічного паспорту від 18.04.1997 року жила кімната 1-4 мала площу 8,8 кв.м., без урахування розташування в ній груби. Груба була розібрана, оскільки проведено в будинок парове опалення. Аналізуючи розміри приміщення 1-4: техпаспорт від 18.04.1997 року розмір 2,03 х 4,88 та техпаспорт від 05.01.2021 року розмір 1,97 х 4,85, містяться незначні розбіжності, які виникли лише за рахунок вимірювальних приборів спеціалістів, які робили ці заміри. Крім цього, позивач вказувала, що нотаріус в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не посилається на це як на підставу для відмови. Враховуючи вказане, позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими, та просила їх задовольнити у повному обсязі. (а.с.187-189)

Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява представника Дніпровської міської ради -Дикої Н.О. про розгляд справи без їх участі (а.с. 201).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 79/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 липня 2012 року (а.с.15), яке належним чином зареєстровано 15.08.2012 року в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради згідно витягу №35186410 від 18.08.2012 року.(а.с.16)

Також ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1000 та в межах згідно з планом, переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:012:0023 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 вересня 2013 року (а.с.17), яке належним чином зареєстровано 27.09.2013 року згідно витягу №10080702 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.18)

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04 березня 2020 року, видане Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №249. (а.с.11)

На підтвердження факту родинних відносин, позивач надала суду свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 26 лютого 1970 року, згідно якого батьками позивача ОСОБА_5 вказано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.12)

09 листопада 1971 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом №1095 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 11 грудня 2020 року. (а.с.72)

Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 26 листопада 1988 року вбачається, що ОСОБА_5 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_10 ». (а.с.13)

Після смерті матері позивача - ОСОБА_11 відкрилась спадщина на: 21/100 частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресом: АДРЕСА_1 , яка їй належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 травня 1997 року (а.с.14) та земельну ділянку площею 0,1000 га розташованої на території: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ДП Д*№ 020112. (а.с.65)

14 серпня 2020 року позивач звернулась до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 (а.с.54)

16 лютого 2021 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га в межах згідно з планом, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:012:0170 (а.с.19) та зареєструвала останню у передбаченому Законом порядку, що підтверджується витягом №244546830 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.20)

Постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної конториВодолазської Н.В. від 12 листопада 2021 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 21/100 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.22)

Свою відмову державний нотаріус обґрунтувала наявністю самочинно збудованих будівель та відсутністю державної реєстрації об`єктів нерухомого майна. А саме: літ. Л1 - літньої кухні з погрібом; літ. М1 - вхід у погріб; літ. Н1, літ. З1, літ. Ф1 - навіси; літ. Щ1, літ. ПІ - сараї як такі, що побудовані без документів, що дають право на виконання будівельних робіт.

На час отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме 31 липня 2012 року, на 79/100 частин домоволодіння складалось з: літ. А-1 житлового будинку, літ. Б-1 житлового будинку, літ. В - літня кухня, літ. Е - гараж, літ. Ж - вбиральня, літ. З - літ. Душ, літ. М - вхід в погріб, літ. Р, Ф - навіси, літ. С - вбиральня, літ. Т - Душ, літ. Ш, Ю - сараї тимчасові, № 1-11,1 споруди, замощення. (а.с.15)

Відповідно Акту від 05.01.2021 року під час обстеження встановлено зміна літерації будівель домоволодіння на підставі п. 2 (розділ У) «Інструкції».

Згідно характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 05 січня 2021 року домоволодіння складалося з: літ. А1 житловий будинок, рік спорудження/реконструкції 1910, літ. Б1 житловий будинок, рік спорудження/реконструкції 1977, під Б1 погріб, рік спорудження/реконструкції 1977, літ. б2 прибудова, рік спорудження/реконструкції 1977, літ. В1 лазня, рік спорудження/реконструкції 1977, літ. Е1 гараж, рік спорудження/реконструкції 1970, під Е1 оглядова яма, рік спорудження/реконструкції 1970, літ. И1 теплиця, рік спорудження/реконструкції 2015, літ. К1 теплиця, рік спорудження/реконструкції 2015, літ. Л1 літня кухня, рік спорудження/реконструкції 1996, під Л1 погріб, рік спорудження/реконструкції 1996, літ. М1 вхід у погріб, рік спорудження/реконструкції 1996, літ. Н1 навіс, рік спорудження/реконструкції 2018, літ О1 сарай, рік спорудження/реконструкції 2004, літ. П1 сарай, рік спорудження/реконструкції 2004, літ. Р1 навіс, рік спорудження/реконструкції 2004, літ. Т1 душ, рік спорудження/реконструкції 2000, літ. С1 убиральня, рік спорудження/реконструкції 2000, літ. Ф1 навіс, рік спорудження/реконструкції 1980, літ. Ю1 сарай тимчасовий, рік спорудження/реконструкції 1980, №1-13, І,ІІ споруди, мостіння.(а.с.27)

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так на підставі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положеннямист.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачкою доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала 21/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами за адресом: АДРЕСА_1 , яка їй належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 травня 1997 року (а.с.14) та земельна ділянка площею 0,1000 га розташованої на території: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ДП Д*№ 020112. (а.с.65)

Як визначено ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Отже, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Судом встановлено, що за життя спадкодавець заповіту не складала.

Згідно із ч. 1 ст. 161 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи вбачається,що ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2 , та відповідно спадкоємицею за законом першої черги після смерті останньої на спадкове майно та прийняла спадщину в порядку ст.1268 ЦК України. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, в тому числі які б мали право на обов`язкову частку у спадковому майні, відсутні.

Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Як визначено ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Позивачка звернулася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину, яку вона прийняла після смерті її матері ОСОБА_12 та 16 лютого 2021 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га в межах згідно з планом, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:012:0170 (а.с.19) та зареєструвала останню у передбаченому Законом порядку, що підтверджується витягом №244546830 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.20)

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 21/100 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Водолазської Н.В. від 12 листопада 2021 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. (а.с.22)

Свою відмову державний нотаріус обґрунтувала наявністю самочинно збудованих будівель та відсутністю державної реєстрації об`єктів нерухомого майна. А саме: літ. Л1 - літньої кухні з погрібом; літ. М1 - вхід у погріб; літ. Н1, літ. З1, літ. Ф1 - навіси; літ. Щ1, літ. ПІ - сараї як такі, що побудовані без документів, що дають право на виконання будівельних робіт.

Відповідно до п. 4.18 Глави 10 Розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22.02.2012 № 296/5, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д*№ 020112 виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів віл 29 вересня 1998 року №1856, про те, що ОСОБА_2 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,1000 гектарів в межах згідно планом, яка розташована на території АДРЕСА_1 . Землю передано для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

16 лютого 2021 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га в межах згідно з планом, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:012:0170 (а.с.19) та зареєструвала останню у передбаченому Законом порядку, що підтверджується витягом №244546830 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.20)

Отже, 21/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами за адресом: АДРЕСА_1 , яку позивач просить визнати за нею, збудовані на земельній ділянці, яка відведена спадкодавцю для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Розглядаючи по суті даний спір, суд враховує, що позивач є спадкоємицею за законом першої черги на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак у зв`язку з відсутністю документів про право власності за померлою на господарські споруди, які збудовані на 21/100 частин домоволодіння, не має змоги оформити свої спадкові права на останню, інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, в тому числі які в мали право на обов`язкову частку у спадковому майні, відсутні.

Під час судового розгляду встановлено, що наявність самочинно збудованих господарських споруд (навіс, сарай, тощо) на земельній ділянці, яка перебуває у власності позивача, не порушує права інших осіб, відсутні відомості про порушення будівельних норм і правил, зокрема, вони є приналежністю основної речі житлових будинків А1 та Б1, а тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на 21/100 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 21/100 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею будинку А1 56,1 кв.м., житловою площею 41,7 кв.м., загальною площею будинку Б1 72,2 кв.м., житловою площею 48, 5 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Дніпровська міська рада, , адреса місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75.

Суддя О.О.Куць