"11" червня 2025 р. Справа № 363/4161/24
УХВАЛА

Іменем України

11 червня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Пчолкіну М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК ПРОМІНВЕСТ» про перегляд заочного рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК ПРОМІНВЕСТ» про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні та компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати,

встановив:

04 листопада 2025 року в цій справі ухвалено заочне рішення, яким вказаний позов задоволено частково, із Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК ПРОМІНВЕСТ» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 42 000 грн. та компенсацію втрат частини доходів з порушенням строків їх виплати в розмірі 8 608 грн. 87 коп., а також судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп., а всього 51 820 грн. 07 коп.

В поданій заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача посилається на те, що нарахований позивачем середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні є недоведеним, оскільки підприємство згідно наказу ТОВ «ТПК ПРОМІНВЕСТ» №23-к від 04 березня 2022 року перебувало у стані вимушеного простою, зумовленого воєнними діями. Також посилалася на те, що відповідач не повідомлявся належним чином про дати судових засідань, оскільки на момент розгляду справи не мав зареєстрованого електронного кабінету в системі «Електронний суд», реєстрація якого здійснена лише 29 листопада 2024 року, а відтак представник підприємства не міг отримати повістки, ознайомитися з матеріалами справи та заявити свої заперечення в установленому порядку. У зв`язку з викладеним порушила питання про скасування згаданого рішення і необхідність призначення справи до судового розгляду в загальному порядку.

Позивачка подала до суду письмові пояснення на заяву про перегляд заочного рішення, в яких просила рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 листопада 2024 року залишити без змін, а заяву ТОВ «ТПК ПРОМІНВЕСТ» без задоволення, посилаючись на те, що необізнаність директора вказаного товариства підставою для скасування рішення бути не може, оскільки рішення прийнято відповідно до вимог законодавства, коли суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляд справи, зокрема відповідача.

Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, до суду не прибула, неявка якої згідно ч. 1 ст. 287 ЦПК України, розгляду справи не перешкоджає.

Дослідивши справу, суд дійшов наступного.

Встановлено, що у період з 04 червня 2021 року по 05 серпня 2022 року ОСОБА_1 працювала головним бухгалтером ТОВ «ТПК ПРОМІНВЕСТ».

05 серпня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера ТОВ «ТПК ПРОМІНВЕСТ» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

З серпня 2021 року по дату звільнення позивачки 05 серпня 2022 року відповідачем нараховувалася, але не виплачувалася заробітна плата, в зв`язку з чим 14 лютого 2024 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області із ТОВ «ТПК Промінвест» на користь ОСОБА_1 стягнуто нараховану, але невиплачену заробітну плату з розмірі 102 800 грн. з відповідним утриманням податків та інших обов`язкових платежів, грошову компенсацію за 28 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в розмірі 8 017 грн. 80 коп., а також судовий збір в розмірі 992 грн. коп.

23 травня 2024 року на підставі виконавчого листа № 363/3324/22 виданого 17 квітня 2024 року, Вишгородським районним судом Київської області, головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Годованюком С.П., відкрито виконавче провадження.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження №74876609 від 09 липня 2024 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №363/3324/22 виданого 17 квітня 2024 року Вишгородським районним судом Київської області закінчено у зв`язку із повним фактичним виконанням судового рішення.

Внаслідок виниклої затримки розрахунку при звільненні за період з 05 серпня 2022 року по 09 липня 2024 року, але не більше ніж за 6 місяців, згідно ст. 117 КЗпП України рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04 листопада 2024 року із Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК ПРОМІНВЕСТ» на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 42 000 грн. та компенсацію втрат частини доходів з порушенням строків їх виплати в розмірі 8 608 грн. 87 коп., а також судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп., а всього 51 820 грн. 07 коп.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.Відповідно до ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Згідно ст. 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити роботодавця чи бригадира, майстра або посадових осіб.

За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

У постанові КЦС ВС від 16 квітня 2025 року, справа №766/6644/23, зроблено правовий висновок, відповідно до якого частиною 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України.

Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена ст. 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

24 березня 2022 року набрав чинності Закон 2136-IX, який визначає особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Законом № 2136-IX запроваджено призупинення трудового договору: детально визначено критерії та умови призупинення дії трудового договору, передбачено механізм відновлення дії призупиненого трудового договору, передбачено обмеження щодо застосування механізму призупинення дії трудового договору щодо окремих категорій працівників.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Отже, працівник звільняється від обов`язку виконувати роботу, визначену трудовим договором, а роботодавець звільняється від обов`язку забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи.

Тобто, головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором (роботодавцю - надавати роботу, працівникові - виконувати роботу).

Під абсолютною неможливістю надання роботодавцем та виконання працівником роботи в контексті призупинення дії трудового договору, слід розуміти випадки неможливості забезпечувати працівникові умови праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи зазначеним працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва або майно роботодавця знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливе у зв`язку з відсутністю можливостей для застосування такої форми організації праці або відсутністю на це його згоди, зокрема, з причин переміщення його з території, де ведуться активні бойові дії.

Отже, роботодавець має право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно наказу ТОВ «ТПК ПРОМІНВЕСТ» «Про оголошення простою підприємства у зв`язку з воєнними діями» №23-к від 04 березня 2022 року, у зв`язку з неможливістю виконання роботи з причин, що не залежать від працівників і роботодавця з (форс-мажорні обставини, викликання воєнними діями) з 04 березня 2022 року, оголошено простій ТОВ «ТПК ПРОМІНВЕСТ» до окремого розпорядження.

На час простою: працівникам, які не попереджені про призупинення роботи, виплачувати заробітну плату в розмірі не нижче 2/3 тарифної ставки (окладу) згідно ст. 113 КЗпП; у випадку оголошення простою окремих структурних підрозділів оформлювати відповідні додаткові накази; бухгалтерії забезпечено нарахування заробітної плати відповідно до умов простою.

У той же час, суд зазначає, що сам по собі воєнний стан та війна не може автоматично означати звільнення роботодавця від виконання в Україні обов`язку своєчасної виплати заробітної плати та проведення розрахунку, незалежно від того, існує реальна можливість його виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов?язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов?язання.

Зазначене ґрунтується на правових висновках, викладених у постановах ВП ВС від 02 грудня 2024 року у справі №757/2043/24-ц, від 13 вересня 2023 року у справі №910/7679/22, від 10 березня 2023 року у справі №922/1093/22.

Суд також звертає увагу на те, що оголошення простою на підприємстві не звільняє роботодавця від обов`язку належним чином виконувати свої трудові обов`язки, зокрема в частині своєчасної виплати заробітної плати та проведення розрахунку з працівником у разі припинення трудових відносин (ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»).

Разом з тим, судом встановлено, що головний офіс ТОВ «ТПК ПРОМІНВЕСТ» знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Генерала Шаповалова, 2А, офіс 211.

Як вбачається із постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» та Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року, місто Київ не відноситься до територій, які перебували в окупації чи на яких безпосередньо велися бойові дії.

Крім того, будь-яких доказів про те, що територія підприємства перебувала під окупацією РФ, де відбувалися бойові дії, а також доказів про те, що внаслідок таких дій виникли об`єктивні загрози життю та здоров`ю працівників, пошкоджено чи знищено приміщення офісу, офісної техніки, документів, обладнання та різноманітного устаткування, чим заподіяно надзначних матеріальних збитків, у зв`язку з чим підприємство опинилося у вкрай скрутному фінансовому становищі, суду не надано.

Докази щодо звернення підприємства до правоохоронних органів із заявою про заподіяння шкоди його майну чи діяльності у зв`язку з воєнними діями РФ на території України в справі також відсутні.

При цьому, один лише наказ ТОВ «ТПК ПРОМІНВЕСТ» «Про оголошення простою підприємства у зв`язку з воєнними діями» №23-к від 04 березня 2022 року, не може вважатися належним, достатнім і беззаперечним доказом виникнення у підприємства форс-мажорних обставин, які зумовлюють абсолютну неможливість підприємства внаслідок ведення бойових дій своєчасно провести розрахунок при звільненні ОСОБА_1 , а відтак не встановлено достатньої правової підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків оплати праці згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

При цьому, суд звертає увагу на те, що тимчасова часткова окупації Київської області тривала з 24 лютого 2022 року по 02 квітня 2022 року, а затримка розрахунку при звільненні ОСОБА_1 мала місце в період з 05 серпня 2022 року по 09 липня 2024 року.

Відтак, відповідачем в суді не доведено існування у ТОВ «ТПК ПРОМІНВЕСТ» обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), які об`єктивно унеможливили належне та своєчасне виконання обов`язку щодо строків оплати праці ОСОБА_1 згідно вимог ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та ст.ст. 116-117 КЗпП України.

Що стосується доводів представника відповідача про відсутність належного повідомлення ТОВ «ТПК ПРОМІНВЕСТ» про дати судових засідань, оскільки на момент розгляду справи товариство не мало зареєстрованого електронного кабінету в системі «Електронний суд», реєстрація якого здійснена лише 29 листопада 2024 року, то суд зазначає, що вказана справа призначалася до розгляду тричі, зокрема 11 вересня 2024 року, 15 жовтня 2024 року та 04 листопада 2024 року.

При цьому, на адресу відповідача (м. Київ, вул. Генерала Шаповалова, 2А, офіс 211) судом направлялася кореспонденція засобами поштового зв`язку, а саме: 22 серпня 2024 року ухвала про відкриття провадження від 21 серпня 2021 року із копією позовної заяви з додатками до неї, 11 вересня та 15 жовтня 2024 року судові повістки, які повернулися до суду за закінченням терміну зберігання.

Відтак, доводи про відсутність належного повідомлення відповідача на увагу не заслуговують, є безпідставними, які суд відкидає.

Отже, з дослідженого підстав для надання іншої юридичної оцінки вже наявним у справі доказам судом не встановлено.

Суд вважає, що доводи викладені відповідачем на правильність з`ясування обставин справи і суть спірних правовідносин та прийняте на їх основі рішення по справі вплинути не можуть.

Разом з тим докази, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, та які б суд мав дослідити в судовому засіданні і це могло б призвести до ухвалення іншого (протилежного) рішення, суду не подано.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що з викладених у заяві доводів і поданих доказів підстав для скасування заочного рішення суду не встановлено.

Як вбачається з матеріалів справи, повне заочне рішення суду представник відповідача отримала 12 грудня 2024 року в системі «Електронний суд», після чого того ж дня помилково подала до Київського апеляційного суду по даній справі апеляційну скаргу. Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 березня 2025 року провадження у справі закрито, а її матеріали повернуто до Вишгородського районного суду Київської області. Із заявою про перегляд заочного рішення представник відповідача звернулася до суду 08 квітня 2025 року.

З огляду на викладені обставини, клопотання представника відповідача про поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду в силу вимог ч. 3 ст. 284 ЦПК України підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 260, 280-288 ЦПК України,

ухвалив:

поновити представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК ПРОМІНВЕСТ» пропущений строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 листопада 2024 року.

Заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

Повний текст ухвали складено 16 квітня 2025 року.

Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту цієї ухвали шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя