Справа № 504/1086/25
Номер провадження 2/504/2237/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Литвинюк А.В.,

секретаря судового засідання Батяла М.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, у залі суду № 2, с. Доброслав, позовну заяву адвоката Родіонова Артема Володимировича, в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника.

Позов обґрунтовує тим, що із копії свідоцтва про народження вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився (мовою оригіналу) ОСОБА_2 , батько (мовою оригіналу) ОСОБА_3 , мати (мовою оригіналу) ОСОБА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась (мовою оригіналу) ОСОБА_5 , батько (мовою оригіналу) ОСОБА_3 , мати (мовою оригіналу) ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого після смерті ОСОБА_3 , його майно в рівних частках перейшло його дружині ОСОБА_6 , сину ОСОБА_2 та дочці ОСОБА_1 по 1/3 частки на кожного.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.10.2016 року у справі №2/504/1145/16 визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 4/12 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_6 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником 4/12 частки будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, ОСОБА_1 є власником 5/12 частки будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ще 1/12 частка вищевказаного будинку належить її брату ОСОБА_2 .

Разом з тим, позивачка самостійно утримує вищевказаний будинок, проводить поточні ремонти та сплачує комунальні платежі. Водночас, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживав з 90-х років, участі в утриманні вказаного будинку не приймає та проживає в іншій країні.

Спірне майно неможливо поділити між співвласниками або виділити її частку одному із співвласників, припинивши таким чином режим спільної власності.

Частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування будинком є неможливим, а припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає за доцільне припинити право відповідача на частку у цьому майні шляхом сплати йому грошової компенсації за належну йому 1/12 частку у розмірі 26 000,00 грн. Розмір компенсації визначався виходячи із вартості 1/12 частки згідно звіту про оцінку №01 від 14.03.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2025 року справу розподілено судді Литвинюк А.В.

Ухвалою судді від 01.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 03.06.2025 року о 12 год 00 хв.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Родіонов А.В. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, 03.06.2025 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Родіонов А.В. звернувся до суду з заявою, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позові та здійснювати розгляд справи у його відсутність.

В підготовче судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, 06.05.2025 року засобами поштового зв`язку надав до суду клопотання про визнання позовних вимог, в якому зазначив, що згоден на припинення його права власності на 1/12 частку будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з отриманням грошової компенсації у розмірі 26 000,00 грн.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в підготовчому судовому засіданні, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку встановленому ч.4 ст.206 цього ж Кодексу (у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову).

Судом встановлено, щовідповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори Шаповаловою Ф.І. 20.09.1979 року після смерті ОСОБА_3 , його майно в рівних частках перейшло його дружині ОСОБА_6 , сину ОСОБА_2 та дочці ОСОБА_1 по 1/3 частки на кожного.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.10.2016 року у справі №2/504/1145/16 визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 4/12 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_6 .

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 27.07.2021 року, ОСОБА_1 є власником 5/12 частки будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ще 1/12 частка вищевказаного будинку належить її брату ОСОБА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки №416996344 від 10.03.2025 рокуз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником 4/12 частки будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Загальна площа будинку складає 121,0 кв.м., з яких житлова площа 82,0 кв.м. та допоміжна площа 39,0 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 в спірному будинку не проживає, витрат по його утриманню не несе, комунальні послуги не сплачує, особисті речі в будинку не зберігає, жодного майнового інтересу до будинку не проявляє, великий проміжок часу постійно проживає за кордоном, що створює позивачу труднощі у вільному володінні, користуванні та розпорядженні вищезгаданим майном.

Відповідно до положень ст.ст.317,319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені ст.ст.364,365,367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України умова не є обов`язковою.

Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у ст.365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Верховний Суд України у постанові від 15.05.2013 року по справі №6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

В постанові від 02.07.2014 року по справі №6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі №908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в ст.365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 подав клопотання про визнання позовних вимог та згоден на припинення його права власності на 1/12 частку будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з отриманням грошової компенсації у розмірі 26 000,00 грн.

У відповідності до звіту про оцінку №01 від 14.03.2025 року вартість 1/12 частки будинку становить 26 000,00 грн.

Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України повинні здійснювати за взаємною згодою.

Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Тлумачення ч.3 ст.358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності.

Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного, часткового майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні, шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані ст.364 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 року в справі №6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Відповідно до правового висновку сформульованого у Постанові від 13.01.2016 року судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №2925цс15, коли сам співвласник має намір відмовитися від своєї частки у майні, застосуванню підлягає саме ст.364, а не 365 Цивільного кодексу. Такої ж позиції дотримано у рішенні Європейського суду Справа «Андрій Руденко проти України» від 21.03.2011 року, де зазначається, що співвласник майна може позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості своєї частки на підставі ст.364 Цивільного кодексу України. Ст.364 стосується ситуації, коли співвласник бажає виділення частки зі спільної власності та не проти одержання компенсації за свою частку в спільному майні. Вказані норми (статті 364 і 365 ЦК України) є різними за своєю правовою природою і кожна з них є окремою підставою для пред`явлення позову, оскільки перша передбачає право власника, який виділяється, на частку зі спільного майна, а друга - можливість за позовом інших співвласників припинити право особи на частку у спільному майні. При цьому грошова або інша майнова компенсація відповідно до ст.364 ЦК України може бути виплачена співвласнику, який виділяється, лише за його згодою.

Так, із заяви про визнання позову вбачається, що відповідач ОСОБА_2 згоден на припинення його права власності на 1/12 частку будинку при виплаті йому встановленої суми грошової компенсації.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову в підготовчому судовому засіданні, шляхом припинення спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/12 частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві спільної часткової власності, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/12 частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/12 частки зазначеного будинку в розмірі 26 000,00 грн.

Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААА №896881 від 21.10.2018 року ОСОБА_1 являється інвалідом другої групи.

Відповідно до ч.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Разом тим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь держави лише 50% судового збору який би підлягав стягненню, тобто 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3,183,317,319,321,355,358,364,365,367 ЦК України, ст.ст.2,4,6,12,13,81,141,142,200,259,263-265,354,355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов адвоката Родіонова Артема Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина Російської НОМЕР_1 , виданий 24.10.2006 року Відділом внутрішніх справ м. Звенигород УВС Одинцовського району Московської області на 1/12 частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві спільної часткової власності.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий 15.08.1996 року Комінтернівським РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 право власності на 1/12 частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина Російської федерації, № НОМЕР_4 , виданий 24.10.2006 року Відділом внутрішніх справ м. Звенигород УВС Одинцовського району Московської області.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий 15.08.1996 року Комінтернівським РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина Російської федерації, № НОМЕР_4 , виданий 24.10.2006 року Відділом внутрішніх справ м. Звенигород УВС Одинцовського району Московської області грошову компенсацію вартості 1/12 частки будинку АДРЕСА_1 , в розмірі 26 000,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 паспорт громадянина Російської федерації, № НОМЕР_4 , виданий 24.10.2006 року Відділом внутрішніх справ м. Звенигород УВС Одинцовського району Московської області в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: https://reyestr.court.gov.ua.

Суддя : Литвинюк А. В.