КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 358/564/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6778/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Кирилюк Г.М., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 11 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Тітова М.Б., у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Богуславської міської ради та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Богуславської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, -

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до квартири АДРЕСА_1 , у якій вони зареєстровані, стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме судовий збір та витрати на правничу допомогу (т. 1 а.с. 2-4, 124-125).

На обґрунтування позову зазначала, що 16 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 758. У шлюбі в сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 13 березня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Вказувала, що за час шлюбу ОСОБА_1 з сім`єю із трьох осіб було видано ордер на жиле приміщення № 345/02 серія Зл. на трикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_2 . До складу сім`ї входили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Після отримання квартири сторонами за спільні кошти було зроблено повністю ремонті роботи, умебльовано квартиру та проведено опалення.

Зазначала, що після розірвання шлюбу позивачка з донькою тривалий період проживали у квартирі АДРЕСА_1 , однак колишній чоловік створював нестерпні умови для їх проживання. Позивач з дитиною часто ночувала у чужих людей, оскільки ОСОБА_1 часто вчиняв сварки та бійки на очах дитини. Постійне психологічне та моральне приниження призвело до того, що позивач вимушена була виїхати з донькою до іншого помешкання, яке орендувала. ОСОБА_1 примусово забрав у позивачки ключі та не впускає їх з донькою до квартири у якій останні зареєстровані (т. 1 а.с. 2-4).

04.08.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника АТ «Укртрансгаз» - Никеруй Т.М., в якому останній просив замінити АТ «Укртрансгаз» як первісного відповідача на належного відповідача - Богуславську міську раду (т. 1 а.с. 29-30).

09.09.2021 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволені позовних вимог відмовити. Посилався на те, що ОСОБА_2 з дочкою останній час відсутні за адресою своєї реєстрації. Позивачка, забравши дитину покинула спірне жиле приміщення за власною волею, оскільки прийняла рішення проживати окремо. При цьому, зазначав, що ОСОБА_2 благоустрій вказаного житла не здійснювала, оскільки на час проживання в квартирі доходів не мала. Ремонт в квартирі було зроблено відповідачем за кошти позичені в його батьків. Крім того, відповідач зазначав, що він з 11.06.2021 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , з якою проживає станом на тепер у спірній квартирі однією сім`єю разом із її сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дана обставина виключає можливість фактичного одночасного проживання там позивачки (т.1 а.с. 66-69).

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 14 вересня 2021 року замінено первісного відповідача-1 АТ «Укртрансгаз» в особі «Управління «Укргазтехнозв`язок» у цивільній справі № 358/564/21 належним відповідачем, яким є виконавчий комітет Богуславської міської ради (т. 1 а.с. 87).

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Богуславської міської ради та ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Богуславської міської ради в особі служби у справах дітей, про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, правонаступника третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, яким є Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Богуславської міської ради (т. 1 а.с. 232).

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 11 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні житловим приміщенням: квартирою за адресою: АДРЕСА_3 . Вселено ОСОБА_2 і малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені на сплату судового збору та витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 5 454 гривень. Стягнуто з виконавчого комітету Богуславської міської ради на користь ОСОБА_2 , судові витрати понесені на сплату судового збору та витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 5 454 гривень (т. 2 а.с. 28-31).

Не погодившись з рішенням районного суду, 11 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 40-43).

На обґрунтування скарги зазначав, що не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 . Вважав оскаржуване рішення в цій частині необґрунтованим, незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказував, що 09.09.2021 відповідач подав до суду відзив, в якому зазначав, що не чинив позивачці та їх спільній дитині перешкоди у користуванні квартирою. Посилався на те, позивачка, забравши дитину покинула спірне жиле приміщення після розірвання шлюбу за власною волею, оскільки прийняла рішення проживати окремо. При цьому, зазначав, що ОСОБА_2 благоустрій вказаного житла не здійснювала, оскільки на час проживання в квартирі доходів не мала. Ремонт в квартирі було зроблено відповідачем за кошти позичені в його батьків. Крім того, відповідач зазначав, що він з 11.06.2021 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , з якою проживає станом на тепер у спірній квартирі однією сім`єю разом із її сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказував, що його теперішня дружина не має іншого житла і є потерпілою від Чорнобильської катастрофи та інвалідом 3 групи та потребує додаткової житлової площі у вигляді окремої кімнати. Також, окремої кімнати потребує її неповнолітній син.

Зазначав, що суд першої інстанції не звернув увагу, що допитана у якості свідка ОСОБА_5 , яка є дружиною відповідача, вказала, що фактично проживає з відповідачем однією сім`єю та вказала на причини та обставини фактичної відсутності позивачки за адресою: АДРЕСА_3 , а також підтвердила факт спільного проживання за вказаною адресою та наявність у неї пільг при проживанні в даній квартирі. Враховуючи, що заявлені позивачем вимоги безпосередньо впливають на членів сім`ї відповідача та порушують їх законні права та інтереси, суд першої інстанції безпідставно відмовив в залученні дружини відповідача ОСОБА_5 як третю особу на стороні відповідача в даній справі. Вказував, що несе витрат з новою сім`єю по утриманню квартири, здійснює всі належні комунальні платежі. Вказані обставини виключать можливість фактичного проживання одночасно там позивачки.

Звертав увагу, що суд першої інстанції мотивував своє рішення саме на правах дитини, які відповідач не порушує, а навпаки зазначав що дитина має повне право і може в будь-який час користуватись даною квартирою.

Вказував, що стороною позивача не було надано жодних доказів сплати позивачем правничих послуг в сумі 10 000 грн. В справі є лише не завірена копія довідки без номера від 19.03.2024 року від адвоката Орло Ю., що не є фінансовим документом оплати послуг (т. 2 а.с. 40-43).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2025 року справу призначено судді-доповідачу Олійнику В.І., судді, які входять до складу колегії: Сушко Л.П., Музичко С.Г. (т. 2 а.с. 51).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року витребувано матеріали справи з суду першої інстанції (т. 2 а.с. 52).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 11 грудня 2024 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали, в іншому випадку апелянту буде відмовлено у відкритті провадження у справі (т. 2 а.с. 57).

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 452/06.1-01/25 від 27.02.2025 року у зв`язку з переведенням судді-доповідача Олійника В.І. до складу іншої судової та зміною спеціалізації, призначено повторний автоматизований розподіл справи розгляд судової справи № 358/564/21 (апеляційне провадження № 22-ц/824/6778/2025) (т. 2 а.с. 64).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 лютого 2025 року дану справу було призначено головуючому судді - Левенцю Б.Б., судді, входять до складу колегії: Борисова О.В., Ратнікова В.М. (т. 2 а.с. 65).

28 лютого 2025 року справа передана судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Богуславського районного суду Київської області від 11 грудня 2024 року. Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Богуславського районного суду Київської області від 11 грудня 2024 року протягом п`яти днів з дня вручення копії цієї ухвали (т. 2 а.с. 66-67).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 11 грудня 2024 року (т. 2 а.с. 83-84).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 березня 2025 рокупідготовку справи до судового розгляду визнано закінченою. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні Київського апеляційногосуду(м. Київ, вул. Солом`янська,2-А)на 24 квітня 2025 року о 10 годині40 хвилин (т. 2 а.с. 85).

17 березня 2025 року ОСОБА_2 подала відзив в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги (т. 2 а.с. 88-93).

29 квітня 2025 року від представника відповідача Виконавчого комітету Богуславської міської ради - Хоменко В.М. надійшла письмова заява в якій відповідач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишити рішення суду першої інстанції в силі справу розглянути за відсутності представника (т. 2 а.с. 124-125).

У судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник - адвокат Лісовий О.О. підтримали скаргу і просили її задовольнити. Позивачка ОСОБА_2 , її представник - адвокат Орло Ю.В. заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином. Представник відповідача Виконавчого комітету Богуславської міської ради - Хоменко В.М. подав заяву в якій просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишити рішення суду першої інстанції в силі справу розглянути за відсутності представника. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Богуславської міської ради - начальник служби Калінська О. просила розглянути справу за відсутності представника (т. 2 а.с. 87, 94-103, 121-130).

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_2 разом із неповнолітньою донької не втратили право користування квартирою після розірвання шлюбу, а відповідач ОСОБА_1 чинить ОСОБА_2 та доньці ОСОБА_3 перешкоди у праві користування квартирою по місцю їх реєстрації, і останні позбавлені можливості потрапити у вказану квартиру, яка є їх єдиним місцем проживання (іншого житла не мають).

Колегія суддів погодилася з таким висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 16 липня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 758, 16 липня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали шлюб, після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище: ОСОБА_8 (а.с.8).

В період перебування в шлюбі, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 20 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1535 (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_1 з сім`єю 3 (три) особи, являється наймачем трикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується ордером на жиле приміщення за № 345/02 Серія Зл., який виданий ОСОБА_1 на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету Золотоніського ЛВУМГ Філії УМГ «Черкаситрансгаз» ДК «Укртрансгаз» (протокол № 7А від 05.07.2012 року). Склад сім`ї: дружина - ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_3 (а.с. 15).

Позивачка ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 , та малолітня дочка ОСОБА_3 з 14 серпня 2012 року зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрацію за № 06/26/347 від 05.05.2021 та довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області №5858 від 01.06.2021 (а.с. 6, 19).

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 13 березня 2019 року у справі № 358/1189/18, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було розірвано (а.с. 10).

Позивачка ОСОБА_9 та дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іншого житла на праві власності не мають, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 13).

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 разом з дочкою не проживає з березня 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 з поважних причин, а саме з приводу конфліктів між нею та колишнім чоловіком ОСОБА_1 , що мали місце під час спільного проживання в квартирі.

Зазначені факти були встановлені рішенням Богуславського районного суду Київської області від 17 червня 2022 року у справі № 358/1499/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року та постановою Верховного Суду від 30 березня 2023 року, яким відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку (т. 1 а.с. 136-154).

Листом начальника відділення поліції №2 Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області від 01.04.2021 підтверджується, що 27 березня 2021 року та 29 березня 2021 року позивачка ОСОБА_2 зверталася до начальника відділення поліції №2 Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області, ОСОБА_10 із проханням прийняти міри до її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який не впускає її та їхню малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 до їхнього спільного житла за адресою: АДРЕСА_3 (ЄО за № 985 від 27.03.2021 та за № 990 від 27.03.2021; № 1015 від 29.03.2021) (а.с.12).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до частин першої, другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмові згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному житловому приміщенні, було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 755/16392/17 (провадження № 61-310св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 466/5057/17 (провадження № 61-42617св18).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказів визнання ОСОБА_2 та неповнолітньої доньки сторін ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою та (або) скасування реєстрації місця проживання та (або) їх виселення з квартири за вищевказаною адресою до суду не надано і судом не встановлено.

За таких обставин позивач та її неповнолітня донька мали права користування вищевказаною квартирою, яка була їхнім зареєстрованим місцем проживання, натомість відповідач створює перешкоди у реалізації цього права. Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів на спростування цих висновків суду.

З цих підстав, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право користування вищевказаною квартирою позивачка ОСОБА_2 та неповнолітня донька сторін ОСОБА_3 набули у порядку, передбаченому чинним законодавством і таке право користування квартирою не припинилось, як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи районним і апеляційним судом.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17.

Житлові права позивачки та її доньки підлягають судовому захисту, оскільки вони були вселені до помешкання правомірно, постійно проживали і зареєстровані у цьому помешканні, проте відповідачем створюються перешкоди у реалізації цього права.

Показання свідка ОСОБА_5 , яким районним судом дана належна оцінка, як і сам факт подальшої реєстрації шлюбу відповідача ОСОБА_1 з ОСОБА_5 у червні 2021 року, цих висновків не спростовують, не можуть бути визнані підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, колегія суддів погодилася з висновком районного суду про наявність підстав для задоволення позову та вселення ОСОБА_2 та неповнолітньої доньки сторін ОСОБА_3 до вищевказаної спірної квартири.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд першої інстанції вирішив питання розподілу судових витрат, дійшовши обґрунтованого висновку про стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки 454 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 5 000 грн. витрат на правничу допомогу. Доводи апелянта про не понесення позивачкою цих витрат, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними та відхилив.

Іншим відповідачем Виконавчим комітетом Богуславської міської ради рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 11 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 13 червня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Г.М. Кирилюк

В.В. Саліхов