Дата документу 10.06.2025 Справа № 332/1501/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/1501/24 Головуючий у 1-й інстанції: Сінєльнік Р. В.
Провадження № 22-ц/807/915/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участі секретаря Подліянової Г.С., Кухаря С.В., Полякова О.З., Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Скалевської Любові Анатоліївни на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2025 року про призначення експертизи у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Заводський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Заводський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства.

Позов обґрунтовувала тим, що з 29 квітня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 видане Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 29 квітня 2006 року, актовий запис №113. Шлюб був розірваний рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2011 року у справі №2-1676/11, яке набуло законної сили 13 грудня 2011 року.

Пізніше, як зазначає позивач, їхні відносини поновилися, вони стали проживати разом у цивільному шлюбі та ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них народився син ОСОБА_3 , актовий запис №42. При реєстрації народження сина запис про батька був внесений на підставі ст. 135 СК України зі слів матері.

Відповідач спочатку ставився до ОСОБА_3 , як до сина, вони спілкувалися, проводили час разом, він купував деякі речі. Але, через деякий час спілкування припинилося, відповідач пішов з їхнього місця проживання, припинив спілкуватися з дитиною, не надає ні матеріальної, ні духовної допомоги. З відповідачем вони разом не проживають з 2012 року, син проживає разом з нею.

Відповідач відмовився на підставі ч. 1 ст. 126 СК України, в добровільно, в позасудовому порядку, подавати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, через що позивач змушена звертатися до суду з позовом про визнання батьківства.

10 березня 2023 року позивач вступила в шлюбні відносини з ОСОБА_4 . 28 листопада 2024 року, було також змінено прізвище дитини, ОСОБА_3 був зареєстрований на ОСОБА_5 .

Також позивач зазначила, що сама несе весь тягар на утримання сина, а відповідач жодного інтересу до сина не проявляє та матеріально його не підтримує.

На підставі вищевикладеного, просила суд визнати громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у місті Запоріжжі, Заводський район, Запорізької області, Україна, (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , місце реєстрації Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №42, від 22.01.2013 року). Доручити Заводському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у місті Запоріжжі, Заводський район, Запорізької області, Україна (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , місце реєстрації Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №42, від 22.01.2013 року), зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України та видати нове свідоцтво про народження, залишивши прізвище « ОСОБА_6 ». Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 4 000 грн, витрати за проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Разом з позовною заявою, позивач звернулася до суду із клопотанням про проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. В обґрунтування клопотання зазначила, що для встановлення факту кровного споріднення або відсутності такого між біологічним батьком та дитиною необхідні спеціальні знання в області судової генетики, у зв`язку з чим виникла необхідність проведення судово-генетичної експертизи.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2025 року призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання:

Чи являється ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (актовий запис про народження №42 від 22.01.2013 року, вчинений Заводським відділом ДРАЦС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса), народженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ?

Проведення експертизи доручено експертам ДЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР на підставі відібраного біологічного, який зібрати доручено експертам КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР, на час проведення експертизи зупинено провадження у справі, попереджено сторін про наслідки ухилення від участі в експертизі, оплату за проведення експертизи попередньо покладено на позивача.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Скалевська Любов Анатоліївна подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2025 року про призначення експертизи та зупинення провадження у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що відсутня необхідність у призначенні даної експертизи, надане позивачем клопотання про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи не містить належного обґрунтування об`єктивної неможливості розгляду справи без спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини справи неможливо. Натомість встановлені обставини справи не дають підстав для висновку, що для вирішення спору були необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити обставини справи було неможливо.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи клопотання позивача, суд першої інстанції виходив з того, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи, і потребують спеціальних знань в галузі молекулярної генетики, а також встановлення наявності чи відсутності кровного споріднення між дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ймовірним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Судом встановлено, що 29 квітня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 видане Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 29 квітня 2006 року, актовий запис №113 (а.с.).

Шлюб був розірваний рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2011 року у справі №2-1676/11, яке набуло законної сили 13 грудня 2011 року (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки народився син ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації народжень ІНФОРМАЦІЯ_5 зроблено актовий запис № 42. При реєстрації народження сина запис про батька був внесений на підставі ст. 135 СК України зі слів матері.

10 березня 2023 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_4 , про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 10 березня 2023 року, актовий запис №44 (а.с.13)

Згідно витягу від 07 грудня 2023 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану відповідно до ст. 148 СК України 28 листопада 2023 року внесено зміни до прізвища дитини, а саме ОСОБА_9 змінено на ОСОБА_6 , внесено зміни до відомостей батька, а саме: ОСОБА_9 змінено на ОСОБА_6 , внесено зміни про відомості про матір, а саме: ОСОБА_9 змінено на ОСОБА_6 (а.с.11-12).

Відповідно до свідоцтва про народження видане повторно Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 28 листопада 2023 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , актовий запис №42. Батьками дитини зареєстровані ОСОБА_10 та ОСОБА_7 (а.с.10).

Заводський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 12 березня 2025 року за клопотанням сторони позивача, постановленою у судовому засіданні за участю представника відповідача, у справі призначив судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу (а.с.147-148).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

При цьому положеннями статей 125, 126, 135 СК України врегульовано питання про визначення походження дитини, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою.

Так, відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Згідно із частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу. в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу ( осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Порядок призначення експертизи судом регулюється § 6 глави 5 розділу І ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Частиною другою статті 102 ЦПК України встановлено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі "Калачова проти росії" від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05, § 34).

Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) вказував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Таким чином, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Предметом спору у даній справі є визнання ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У справі, яка переглядається, установлено, що з метою з`ясування обставин у справі Заводський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 12 березня 2025 року за заявою сторони позивача призначив судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу на вирішення якої поставив таке питання:

Чи являється ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (актовий запис про народження №42 від 22.01.2013 року, вчинений Заводським відділом ДРАЦС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса), народженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ?

Ухвалив проведення експертизи доручити експертам ДЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР на підставі відібраного біологічного, який зібрати доручено експертам КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР. На час проведення експертизи зупинити провадження у справі, попередити сторін про наслідки ухилення від участі в експертизі, оплату за проведення експертизи попередньо покладено на позивача.

Колегія суддів враховує, що саме висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів та підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Питання про встановлення факту батьківства, яке порушено перед судом у цій справі, висновок суду першої інстанції про необхідність призначення судової молекулярно-генетичної експертизи є обґрунтованим, так як біологічне походження дитини від певного чоловіка не можливо визначити у інший спосіб.

Беручи до уваги, що беззаперечним доказом для визнання чи спростування батьківства у судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення клопотання сторони позивача та призначив судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. З цих підстав доводи заявника щодо недоведеності стороною позивача необхідності в застосуванні спеціальних знань у справі є необгрунтованими.

Таким чином, перевіривши оскаржувану ухвалу в контексті доводів апеляційної скарги адвоката Скалевської Л.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала відповідає вищезазначеним нормам процесуального законодавства, зважаючи на те, що для з`ясування обставин, на які посилається позивачка у поданому нею позові, необхідні спеціальні знання.

Посилання скаржника на відсутність підстав для призначення судової експертизи суперечать фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Крім того, судова експертиза як один із засобів доказування, сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень.

Колегія суддів наголошує на тому, що судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дотримався наведених вимог процесуального закону, а доводи відповідача ОСОБА_1 не спростовують правильності висновків суду, оскільки проведення спірної експертизи в справах про встановлення батьківства є необхідним для об`єктивного вирішення справи.

Натомість, відмова у проведенні судової генетичної експертизи, за наведеними у апеляційній скарзі доводами, призведе до надмірного формалізму, порушення прав позивача та затягування у встановленні істини у справі.

Доводи заявника про неврахування судом першої інстанції безпідставності позовних вимог, оскільки такі не підтверджуються відповідними доказами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки оцінку у сукупності всіх доказів та обставинам справи судом надається в постановленому рішенні за результатами розгляду справи. При цьому, висновок експерта суд оцінює з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для задоволення апеляційної скарги.

Порушень процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Скалевської Любові Анатоліївни залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 11 червня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Кухар С.В. Поляков О.З.