Справа № 947/1524/25
Провадження №2/523/3408/25
У Х В А Л А

"16" червня 2025 р. м. Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря - Дмітрієвої В.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Вініченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 в м. Одесі, цивільну справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу.

28 квітня 2025 року до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Вініченко М.В., копія якого одночасно була направлена позивачу, та доставлена до електронного кабінета в Електронному суді - 26.04.2025 року.

10 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» позивач ОСОБА_2 подав суду відповідь на відзив, копію якої надіслав відповідачу. У відповіді на відзив позивач також просив поновити процесуальний строк для її подання.

12 червня 2025 року представник відповідача - адвокат Вінніченко М.В. подав через підсистему «Електронний суд» заперечення на Відповідь на відзив, якими просив залишити відповідь на відзив від 10.06.2025 року без розгляду, внаслідок пропуску строку її подачі, та не наведення жодних поважних причин пропуску строку.

У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

У судовому засдіанні представник відповідача - адвокат Вінніченко М.В. заявив клопотання про залишення відповіді на відзив без розгляду, внаслідок пропуску строку його подачі, та не наведення жодних причин поважності пропуску такого строку. Позивач мав подати відповідь на відзив до 1 травня 2025 р. Проте, відповідь на відзив подано відповідачем лише 10 червня 2025 р., тобто, з порушенням строку, встановленого ухвалою суду від 24 березня 2025 р. більше ніж на місяць.

Дослідивши відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, матеріали справи, та вислухавши представника відповідача, суд дійшов висновку про залишення відповіді на відзив без розгляду.

Судом встановлено, що 26 квітня 2025 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, копія якого одночасно була направлена позивачу, та отримана ним 26 квітня 2025 року.

За нормами ч. 4 ст. 179 ЦПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 ЦПК України у строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 24.03.2025 року судом було встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня надання отримання відзиву, для подання відповіді на відзив.

Таким чином, позивач мав подати відповідь на відзив до 1 травня 2025 р.

Проте, відповідь на відзив подана відповідачем лише 10 червня 2025 р., тобто з порушенням строку, встановленого ухвалою суду від 24 березня 2025 р., більше ніж на місяць.

Згідно з ч. 2 ст.127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Проте, позивач не звертався до суду із заявою про продовження процесуального строку для подачі відповіді на відзив.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою, другою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу.

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Суд зазначає, що позивач поставивши питання про поновлення строку на подання відповіді на відзив, взагалі не зазначив поважності причин пропуску строку на його подачу, зокрема не зазгначив жодної причини.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що стороною позивача не наведено жодної причини пропуску строку на подачу відповіді на відзив, більше ніж на місяць, суд, з метою забезпечення змагальності сторін та рівних прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, що встановлено статтею 12 ЦПК України, вважає, що у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку на подання відповіді на відзив на позов необхідно відмовити, а відповідь на відзив відповідача - залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 126, 127, 179, 199, 260, 261, 268, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу відповіді на відзив - відмовити.

Відповідь на відзив, подану позивачем Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 10 червня 2025 року - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: К.О. Далеко