Справа № 459/2925/24
Провадження № 2/459/828/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 червня 2025 року Шептицький міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

з участю: секретаря судового засідання Козак І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Шептицький цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ :

11.11.2024 позивач через свого представника звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визнати за ним право власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що його матір`ю перед смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 складено заповіт, згідно якого, все належне їй рухоме та нерухоме майно вона заповідає йому. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла, після чого, відкрилася спадщина, яка складається з частини квартири АДРЕСА_1 . Він та його брат ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом. Він з матір`ю проживали та були зареєстровані за адресою спірної квартири. Однак, перед смертю останньої змінили місце реєстрації на адресу: АДРЕСА_2 . Таким чином, на час смерті матері він фактично проживав з нею та спільно вели господарство. Протягом шести місяців не подавав заяву в нотаріальну контору про відмову від спадщини, а отже, її прийняв. 26.08.2024 звернувшись у нотаріальну контору за отриманням свідоцтва про право на спадщину, було відмовлено у видачі такого, оскільки на момент смерті матері він проживав з нею без реєстрації. Враховуючи наведене, просить позов задоволити.

Ухвалою від 12.11.2024 у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

26.02.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача подав додаткові пояснення у справі, де зазначив, що заяву про прийняття спадщини, передбачену ст.1269 ЦК України, позивач не писав, оскільки на час відкриття спадщини проживав постійно із спадкодавцем і на даний час у позивача відсутні підстави для звернення до суду щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, через відсутність поважних причин пропуску такого. При обранні позивачем способу захисту, враховано його ефективність, дієвість, забезпечення досягнення мети правосуддя та процесуальну економію, встановлення ключової та кінцевої мети позову, а також відсутність інших дієвих способів щодо визнання права власності на спадкове майно, через відсутність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Позивач після смерті матері, користувався і користується вищевказаною частиною квартири, чим фактично прийняв спадщину. Отже, можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду.

28.02.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 02.05.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позові, просив задоволити.

06.06.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його та позивача відсутності.

Відповідач у судові засідання для розгляду по суті 31.03.2025, 02.05.2025, 06.06.2025 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов.

Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачки проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

ОСОБА_5 після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 » згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с. 11).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_2 є також сином ОСОБА_3 (а.с. 15).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , матір сторін померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №31166903 від 25.07.2012 встановлено, що ОСОБА_3 було складено заповіт (а. с. 18).

Із заповіту, складеного 25.07.2012 року, посвідченого нотаріусом Стеців М. Р. та зареєстрованого в реєстрі за №2-1141 убачається, що ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_3 , на випадок своєї смерті все нерухоме та рухоме майно, яке до дня її смерті виявиться їй належним, у чому б таке не полягало і де б воно не знаходилося, як набуте до написання заповіту так і після його посвідчення до моменту смерті, на що вона буде мати законне право, в тому числі грошові вклади, заповідає ОСОБА_1 (а. с. 17).

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_4 від 18.11.2008, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах (а.с. 19).

Відповідно до копії будинкової книги, сторони з матір`ю були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , та 25.10.2016 позивач з ОСОБА_3 були зняті з реєстрації за даною адресою та зареєстровані по АДРЕСА_2 (а.с. 8-9).

Станом на 23.03.2023 позивач все ще зареєстрований за вказаною адресою по АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу з реєстру територіальної громади №2023/002456049 від 23.03.2023 (а.с.7).

Згідно з копією акту №4072/07 від 18.09.2024, виданого КП «Червонограджитлокомунсервіс», ОСОБА_2 на час складання акту дійсно проживає за адрсеою реєстрації: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 проживає за цією адресою без реєстрації (а.с. 12).

Сторони зверталися до КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» щодо проведення технічної інвентаризації квартири за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до копії витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (а.с. 21-22).

Позивач звертався до приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Вишневської Н. С. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Листом №187/01-16 від 26.08.2024 нотаріусом було відмовлено в прийнятті такої заяви, оскільки ОСОБА_1 не прийняв спадщину у встановлені строки та не проживав постійно зі спадкодавцем (а.с. 26).

Однак позивач стверджує, що до смерті матері вони спільно проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , проте незадовго до смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_4 змінили місце реєстрації та фактично продовжували проживати разом за попередньою адресою, де він проживає по сьогодні. Таким чином, на час смерті матері, він фактично проживав з нею та вів спільно господарство.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду в постановах від 10.01.2019 справа №484/747/17 та від 26.04.2023 справа №204/1052/20.

Суд акцентує увагу, що для визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем законодавцем не передбачено обов`язкового пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини спадкодавцем. Тобто, така обставина (факт прийняття спадщини спадкодавцем), у разі пред`явлення позову про визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем, встановлюється під час розгляду такого позову. Встановлення цього факту охоплюється вимогою про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом після спадкодавця, який раніше прийняв спадщину після особи, постійно проживаючи разом з нею на час відкриття спадщини.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що не пред`явлення окремої позовної вимоги про факт прийняття спадщини спадкодавцем не є підставою для відмови в позові про визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 11.09.2024 по справі №642/4502/17.

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, так як в даному випадку, враховуючи те, що позивачу нотаріусом відмовлено в прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті матері, суд звертає увагу на те, що позивач згідно з вимогами ЦК України прийняв спадщину.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

Згідно із ст.141 ЦПК України з відповідача у користь позивачки слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,право власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 12.06.2025.

Суддя: М. Д. Новосад