"16" червня 2025 р. Справа № 363/1373/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря Ходасевич Д.К., представника позивача адвоката Зубчук О.Р., представника відповідача адвоката Петровського В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовною заявою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Столичний лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» в особі представника адвоката Зубчук О.Р. до ОСОБА_1 про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області, на стадії судового розгляду, перебуває цивільна справа за позовною заявою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Столичний лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» до ОСОБА_1 про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою.

12.05.2025 року до суду, через систему «Електронний суд», від представника відповідача Петровського В.В., надійшли додаткові пояснення у справі в яких останній, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», що набув чинності 09.04.2025 року, що має зворотню дію в часі в частині обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо нерухомого майна, просив зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду вартість лісової ділянки, загальною площею 0,3115 га, яка розташована у кварталі 154 виділ 5 Хотянівського (Старосільського) лісництва ДП «Вищедубечанське лісове господарство», на території Лебедівської сільської ради в адміністративних межах Вишгородського району Київської області.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала, щодо задоволення клопотання з підстав його необґрунтованості.

Представник відповідача в судовому засідання підтримав клопотання та просив його задовольнити з наведених в ньому підстав.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали справи, в частині, що стосуються клопотання, суд дійшов наступного:

Так, судом встановлено, що предметом позову даної справи є розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісами від 01.12.2014 року за №61, укладеного між ДП «Вищедубечанське лісове господарство» (правонаступник Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Вищедубечанське лісове господарство) та ОСОБА_1 , що зареєстрований Київським обласним управлінням лісового і мисливського господарства 08.12.2014 року за №7.

Пунктом 2 Розпорядження за №491 від 25.12.2013 року установлено, що лісова ділянка загальною площею 0,3115 га (квартал 154 виділ 5 Хотянівського (Старосільського) лісництва), що знаходиться у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» та розташована на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області виділяється без вилучення її у постійного лісокористувача та без змін цільового призначення(Том 1, а.с. 10-11).

Договором за №61 довгострокового тимчасового користування лісами від 01.12.2014 року, також передбачено, що передача лісової ділянки в користування здійснюється без її вилучення в ДП «Вищедубечанське лісове господарство» та не тягне за собою виникнення у ОСОБА_1 права власності на відповідну земельну лісову ділянку (Том 1, а.с. 12-18).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що була чинною на момент укладення договору):

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що була чинною на момент укладення договору) договір оренди землі - це договір, за ким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 18 Лісового Кодексу України (в редакції, що була чинною на момент укладення договору) довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Довгострокове тимчасове користування лісами приватної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок шляхом укладення між власником лісів та тимчасовим лісокористувачем договору, який підлягає реєстрації в органі виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Тобто, у разі укладення договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою, власником лісової ділянки залишається держава або інший первинний власник, а користувач набуває лише право користування, але не право власності. Власником лісової ділянки залишається держава (або інший суб`єкт права власності), навіть після укладення договору довгострокового тимчасового користування. Користувач набуває лише обмежене речове право користування без права власності.

09.04.2025 року набрав чинності Закон України за №4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача».

Так, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень вищевказаного Закону, положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Так, ч. 2 ст. 391 ЦК України передбачено, що якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі ст. 387 і ст. 388 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 390 ЦК України, суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади,

за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів, як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» також було внесено зміни, зокрема, до ч. 4 ст. 177 і ч. 2 ст. 185 ЦПК України, доповнивши їх наступним змістом: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви»; «якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму».

Таким чином, держава регламентувала порядок звернення органів державної влади, органів місцевого самоврядування та прокурорів до суду з позовами, направленими на вилучення майна з приватної власності інших осіб, шляхом визначення спеціального порядку звернення, що включає забезпечення прав відповідача через внесення депозиту у розмірі вартості майна, який буде спрямований на відшкодування вартості майна в разі задоволення позову.

Разом з цим, правова природа договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою не передбачає переходу права власності на майно, а встановлює лише речове право користування, а його розірвання не є витребуванням майна з володіння добросовісного набувача у розумінні ст. ст. 387, 388 та 390 ЦК України.

З урахуванням того, що розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою, що є предметом спору у даній справі, не пов`язане з витребуванням майна з володіння добросовісного набувача, а лише стосується припинення речового права користування, положення Закону України за №4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» не підлягають застосуванню у даному випадку. Вказані норми спрямовані виключно на врегулювання правовідносин, пов`язаних із витребуванням нерухомого майна у суб`єкта права приватної власності, а не з припиненням права користування об`єктами, які залишаються у власності держави чи територіальної громади.

Дослідивши норми чинного законодавства, зокрема положення Закону України за №4292-IX, а також обставини даної справи, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання представника відповідача адвоката Петровського В.В. про зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду вартості спірної лісової ділянки у порядку, передбаченому зазначеним Законом, оскільки спір між сторонами не стосується витребування нерухомого майна з приватної власності добросовісного набувача, а пов`язаний лише із розірванням договору довгострокового тимчасового користування лісами, тобто мова йде про припиненням права довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260, 263 ЦПК України, законом України «Про оренду землі», Лісовим кодексом України, законом України ««Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Петровського В.В. про зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду вартості спірної лісової ділянки відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя О.П. Дьоміна