Справа №766/7723/25 н/п 2/766/9795/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Кузьміної О.І.

за участю секретаря Савицького В.В.

розглянувши матеріали позовної заяви адвоката Матвєєвої-Вац Надії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту-

ВСТАНОВИВ :

Адвоката Матвєєва-Вац Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту. На обґрунтування позову вказала, що під час звернення до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в квітні 2025 року, Позивачу стало відомо, що на її нерухоме майно, яке належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 16.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області Стратюк О.М., за реєстровим № 1496, 21.03.2008 року накладено обтяження по виконавчому провадженню АВ 426083 на підставі постанови про арешт майна боржника (реєстраційний номер обтяження 6834697) та оголошення заборони на його відчуження, виданої 15.02.2008 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області. ЬЗвернувшись із адвокатським запитом до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області щодо надання інформації про виконавче провадження АВ 426083 та вимогою про зняття арешту з нерухомого майна, отримано відповідь № 8383 від 05.05.2025 року. У зазначеній відповіді Білозерського ВДВС у Херсонському районі Херсонської області було повідомлено, що заява Позивача щодо припинення арешту нерухомого майна не підлягає задоволенню із одночасним, а також роз`яснено ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також зазначеним вище листом повідомлено, що моніторингом АСВП не виявлено інформації щодо перебування на виконанні відділу виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_2 , з одночасним роз`ясненням правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями

Отже, на думку позивача арешт на нерухоме майно накладено неправомірно, враховуючи те, що відповідно до інформації що міститься у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: боржником у виконавчому провадженні АВ 426083 є ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 ; у виконавчій службі відсутні будь-які виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_2 та позивача; арешт на нерухоме майно накладено 21.03.2008, тобто через п`ять місяців, після того як Позивач набув право власності на нерухоме майно в жовтні 2007. У зв`язку із чим просить припинити обтяження та арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.03.2008, реєстраційний номер запису про обтяження 59258313 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.05.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено розгляд скарги за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд позову без її участі та участі позивача, вимоги підтримала, просила позовну заяву задовольнити з підстав викладених у позові.

В судове засідання представник Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала пояснення, в яких зазначила, що оскільки матеріали виконавчого провадження не збереглися, не можливо надати інформацію щодо причини накладення арешту на майно позивача.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, інформацію про виконавче провадження, з урахуванням не надання державним виконавцем до суду матеріалів виконавчого провадження, суд встановив наступне.

Відповідно до договору дарування від 16.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу Херсонської області Стратюк О.М., за реєстровим № 1496, власником нерухомого майна, а саме: житлового будинку, розташованого за адреосю: АДРЕСА_1 є позивач.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 423754728 вбачається, що на нерухоме майно Позивача, 21.03.2008 накладено обтяження по виконавчому провадженню АВ 426083 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 15.02.2008 державним виконавцеми Відділу державної виконавчої служби Білозерського районного управління юстиції Херсонської області, реєстраційний номер обтяження 59258313.

25.04.2025 року адвокат Матвєєва-Вац Н.В., яка діє від імені ОСОБА_1 звернулася до Білозерського ВДВС у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо повідомлення про стан виконавчого провадження АВ 426083.

05.05.2025 року начальником відділу ДВС на вищенаведену заяву надана відповідь за № 8383, в якій було роз`яснено, що заява про зняття арешту накладеного по постанові АВ 426283, виданої 15.02.2008 року не підлягає задоволенню з підстав ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а також повідомлено, що моніторингом Автоматизованої системи виконавчого провадження не виявлено інформації щодо перебування на виконанні у Відділу виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_2 .

Також зазначеним вище листом повідомлено, що строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву становить 3 року (згідно п.2 р.ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями) після чого виконавчі провадження підлягають знищенню. У зв`язку із зазначеним неможливо встановити підстави винесення постанови про арешт майна та надати відповідні документи.

Станом на дату звернення із даною позовною заявою до суду арешт та заборона нерухомого майна не припинені, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.04.2025 року № 423754728.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. ст.317, 319, 321, 391 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості; власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 № 865/4158, не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які є знищені.

Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Як було встановлено судом, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 423754728 вбачається, що суб`єктом обтяження є ОСОБА_2 , а не позивач.

В свою чергу, з аналізу наявних у суду матеріалів справи, суд достеменно визначив, що позивач не була стороною виконавчого провадження, у межах якого накладено арешт на її майно, а в автоматизованій системі виконавчого провадження та в реєстрі боржників відсутні відомості щодо наявності відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання будь-яких судових рішень, щодо позивача, та відсутня будь-яка інформація, яка б підтвердила законність та обґрунтованість наявного арешту нерухомого майна позивача.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594 св 21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109 св 22).

Судом встановлено, що боржник у виконавчому провадженні АВ426083 та як наслідок, суб`єктом обтяження був ОСОБА_2 . Боржник є померлим, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 10.02.2025 року Чорнобаївською сільською радою Херсонського району Херсонської області.

Щодо стягувача у виконавчому ппровадженні НОМЕР_2 , то судом установлено, що відповідно до інформації, яка надана відповідачем у вказаній вище відповіді, зазначено, що жодних відкритих виконавчих проваджень щодо примусового виконання судових рішень стосовно ОСОБА_2 та позивача на виконанні не перебуває. Тобто, відсутність відкритих виконавчих проваджень та відсутність будь-яких документів не дає можливості встановити особу стягувача, а скасування обтяження, яке безпідставно було накладено та продовжує діяти жодним чином не порушить його інтереси, а порушує лише права власності позивача.

Відповідно до правового висновку, який викладений у постанові ВС від 05.08.2020 у справі № 177/1163/16-ц, зазначено, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог, оскільки позивачем доведено неправомірність та незаконність арешту нерухомого майна позивача.

Таким чином, враховуючи те, що позивач не була стороною виконавчого провадження, а її право власності на нерухоме майно виникло раніше ніж винесена постанова державного виконавця про арешт майна, то арешт, який залишився не знятий з майна позивача порушує її права, як власника, суд приходить до висновку, що подана позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню та необхідністю скасування арешту нерухомо майна, накладений постановою АВ 426083 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 15.02.2008 Відділом державної виконавчої служби Білозерського РУЮ Херсонської області, номер запису про обтяження 59258313.

Керуючись ЗУ "Про виконавче провадження", ст.ст.5,10,11,12,13, 89, 258-261,268,273, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Матвєєва-Вац Надії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства (м. Одеса) - задовольнити.

Скасувати арешт нерухомо майна, накладений постановою АВ 426083 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 15.02.2008 Відділом державної виконавчої служби Білозерського РУЮ Херсонської області, номер запису про обтяження 59258313.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. І. Кузьміна