1Справа № 335/1810/24 2/335/85/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Махненко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, в інтересах якої діє Вознесенівська окружна прокуратура м. Запоріжжя, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коновалова Людмила Сергіївна, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Білицького Є.М., представника відповідача ОСОБА_2 , прокурора Дмитренко О.А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року позивач звернулась до суду з даним позовом да Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коновалова Людмила Сергіївна про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка була дружиною ОСОБА_4 , двоюрідного діда батька позивачки ОСОБА_5 . Чоловік ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона була самотньою жінкою. Ще за життя чоловіка ОСОБА_3 відбулась розмова між ним та членами сім`ї позивача з приводу необхідності догляду та турботи за ОСОБА_3 , у випадку, коли вона залишиться сама, оскільки спільних дітей вони не мали. З початку 2010 року, коли вперше стан ОСОБА_3 потребував сторонньої допомоги внаслідок похилого віку, вона звернулась до позивача за допомогою, оскільки позивач мала більше часу, аніж її батько, хоча батько за першої потреби возив бабусю на автомобілі до лікарні. З цього часу Позивач з ОСОБА_3 стали спільно проживати, як за місцем її проживання- по АДРЕСА_1 , так і за місцем проживання ОСОБА_3 - у квартирі АДРЕСА_2 .

Починаючи з літа 2014 року, коли стан здоров`я бабусі поліпшився, а син позивачки пішов до школи, вони мешкали у м.Запоріжжі і вибір школи відбувався саме виходячи з місця їх спільного проживання.

Позивач зазначає, що особисто здійснювала догляд за бабусею, допомагала їй в побуті, після її смерті за власні кошти здійснила поховання. З бабусею вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, сплачували разом комунальні послуги, позивач забезпечувала родину продуктами харчування, здійснювала постійний догляд під час хвороби бабусі, купувала ліки. Бабуся, в свою чергу допомагала у вихованні сина позивачки, іноді забирала його зі школи, готувала їжу. Таким чином, спільне проживання однією сім`єю тривало з 2010 року по день смерті ОСОБА_3 . На підставі ст. 1264 ЦК України позивач вважає, що є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 та для оформлення спадщини після її смерті просить встановити факт її спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з 01 лютого 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто по день її смерті.

Ухвалою суду від 21.02.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

18.03.2024 року від відповідача Запорізької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні. Відповідач вважає недоведеними позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки жодних доказів на підтвердження даних обставин не надано. Докази, надані позивачем, вважає неналежними доказами для підтвердження спільного проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_3 (т. 1, а.с.180-185).

У підготовчому судовому засіданні представником позивача подано доповнену позову заяву, згідно якої позивач доповнила свої позовні вимоги вимогами про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог в цій частині зазначила, що після смерті ОСОБА_3 , вона, як особа, яка проживала зі спадкодавцем спільно однією сім`єю більше п`яти років, і, відповідно, є спадкоємцем четвертої черги за законом, звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак оформити свої спадкові права у нотаріуса не має можливості через наявний спір про право з відповідачем (а.с. 207-216).

08.04.2024 року від відповідача Запорізької міської ради надійшов відзив на доповнену позовну заяву про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно, відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти позовних вимог у зв`язку з недоведеністю факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю п`ять років до дня смерті спадкодавця (а.с. 228-231).

16.04.2024 року від Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя надійшла заява про вступ у справу на стороні відповідача Запорізької міської ради ( т.1.а.с. 240-245).

Ухвалою суду від 17.04.2024 року допущено Вознесенівську окружну прокуратуру м.Запоріжжя до участі у справі на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 17.04.2024 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу засвідчену копію спадкової справи; задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків.

26.04.2024 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 (т.2, а.с.21-61).

29.04.2024 року від Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя надійшов відзив на позовну заяву, в якому прокурор просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_3 , а також наявністю підстав для визнання відумерлою спадщиною квартири, належної за життя ОСОБА_3 . Також вважає необґрунтованими та жодним чином не підтвердженими доводи позивача про постійне проживання однією сім`єю позивача зі спадкодавцем з 01.02.2010 року по 15.02.2016 року. Також зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. (т.2, а.с. 65-182).

Ухвалою суду від 25.06.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду, задоволено клопотання прокурора про витребування доказів, витребувано для огляду у судовому засіданні матеріали судових справ про стягнення аліментів та про розірвання шлюбу; задоволено клопотання прокурора про виклик свідка.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали на підставах, викладених у позові та уточненій позовній заяві про збільшення позовних вимог. Позивач пояснила, що ОСОБА_3 доводиться їй далекою родичкою, а саме була дружиною рідного брата прадіда Позивача. Коли чоловік ОСОБА_3 помер та вона залишилась самотня, на сімейній нараді з батьками та іншими родичами було прийнято рішення про те, що їх сім`я буде здійснювати догляд за ОСОБА_3 та надавати їй необхідну допомогу. На той час у позивачки погіршились відносини з чоловіком та з 2010 року вона переїхала жити у квартиру до ОСОБА_3 , де з сином займали окрему кімнату, вони з бабусею мали спільний бюджет, вели спільне господарство, а також батьки позивачки їм допомагали матеріально. В той час вони з бабусею жили на 2 адреси- у квартирі за місцем проживання ОСОБА_3 та у будинку батьків позивачки у с.Біленьке. У 2014 році повернулись до Запоріжжя та до дня смерті ОСОБА_3 проживали разом однією сім`єю. ОСОБА_6 вважала, що вони сім`я, як правнучка і бабуся. Вважає себе спадкоємцем 4 черги, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , звернувшись з заявою про прийняття спадщини та просить визнати право власності на квартиру в порядку спадкування за законом.

Прокурор та представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у заявах по суті справи. Вважають, що надані позивачем докази у сукупності не підтверджують факт її спільного проживання зі спадкодавцем протягом 5 років до її смерті, тому позивач не являється спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 . З цих підстав просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коновалова Л.С. у судове засідання не з`явилась, суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 19.02.2016 року, актовий запис № 1401 (т.1, а.с.13).

Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема, у вигляді квартири АДРЕСА_2 , яка належала їй:1/2 частина - на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів м.Запоріжжя 30.12.1993 року та 1/2 частина- на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Пянтковською О.Г. 17.08.1999 року, реєстровий № 426 (т.1, а.с.46-49).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За ч. ч. 1-2 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідним є встановлення таких юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач, при зверненні до суду з даним позовом та під час судового розгляду зазначила, що спадкодавець ОСОБА_3 в останні роки свого життя хворіла, потребувала допомоги, догляду, а у позивача виникли складні сімейні обставини, пов`язані, зокрема, із потребою у місці проживання, що і стало підставою для спільного її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 та надання їй допомоги протягом тривалого часу до дня її смерті. Крім того, позивач зазначає, що вона спільно з батьками здійснили поховання ОСОБА_3 після її смерті.

На підтвердження факту сумісного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 у період, зазначений у позові, позивачем надано письмові докази, заявлено клопотання про допит свідків, яке задоволено судом.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , пояснила, що познайомилась з позивачкою у 2012 році, бачила її декілька разів неподалік свого будинку. З вересня 2014 року по 2017 рік тричі на тиждень вона приводила свою дитину на індивідуальні заняття до позивача ОСОБА_1 , яка мешкала у квартирі по АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 у цій квартирі проживала разом зі своїм сином і бабусею, ОСОБА_3 . Зазвичай свідок залишала дитину на заняття, а сама йшла, проте раз на місяць залишалась під час занять у квартирі, в цей час вони багато з ОСОБА_3 розмовляли, вона говорила, що задоволена, що ОСОБА_8 з нею проживає та доглядає за нею, оскільки вона хворіє. Також свідок пояснила, що їй відомо, що вони проживали як сім`я, вели спільне господарство, готували їжу, позивач купляла ліки для ОСОБА_3 . Також вона бачила декілька разів батьків позивачки, які приїжджали, привозили продукти, батько возив ОСОБА_3 до лікарні за потреби.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що є батьком позивачки. ОСОБА_3 була дружиною дядька його батька, кровний зв`язок з померлою відсутній. Коли у 2009 році ОСОБА_6 почала хворіти, дочка запропонувала здійснювати за нею догляд, їй так зручно було, вона працювала і мешкала неподалік у м.Запоріжжі. ОСОБА_8 ходила до ОСОБА_9 , допомагала їй, а коли у 2010 році ОСОБА_6 сильніше захворіла, спільно прийняли рішення про їх переїзд в с.Біленьке, де вони всі спільно проживали до 2014 року. Після цього дочка ОСОБА_8 з сином і ОСОБА_10 повернулись до м.Запоріжжя в квартиру, оскільки дочці треба було виходити на роботу, а її сину- до школи. В період 2009-2010 року ОСОБА_8 жила у чоловіка, приходила допомагати ОСОБА_11 , а вже потім переїхали в с.Біленьке, де ОСОБА_6 постійно жила, декілька разів виїжджала до міста у лікарню. ОСОБА_8 в період 2010-2014 року працювала в Запоріжжі, навідувалась у квартиру ОСОБА_9 . В період їх проживання у с.Біленьке, вони проживали всі разом, як сім`я: він з дружиною, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з сином.Пенсія ОСОБА_9 була невеликою, тому вони всі разом її утримували. Коли у 2014 році ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з сином повернулись у Запоріжжя, вони продовжували допомагати, давали гроші, привозили продукти. Рішення, щоб дочка доглядала за ОСОБА_10 приймали всі разом, сім`єю, ОСОБА_8 виявила ініціативу, щоб допомагати, потім, щоб дочку не завантажувати, поїхали в село, там, у приватному будинку Ніні ОСОБА_12 було краще, бо вона вже не могла спускатись з третього поверху і виходити на вулицю. Пояснив, що вони всією сім`єю опікувалися бабусею. Дочка була у шлюбі з 2007 року до 2014 року, то сходилась, то розходилась з чоловіком, а з 2014 року вже остаточно з ним не жила. З 2009 року, коли почали догляд за ОСОБА_10 , були розмови про заповіт щодо розпорядження квартирою, однак вона не хотіла його складати та розпоряджатись квартирою. Також пояснив, що у документах у написанні прізвища була допущена помилка, його дід був « ОСОБА_13 », а їх прізвище було записано як « ОСОБА_13 ». У зв`язку з цим було прийнято рішення про зміну прізвища і зміну документів, на даний час він іменується прізвищем « ОСОБА_13 ».

Допитана свідок ОСОБА_14 пояснила, що переїхала жити в будинок по АДРЕСА_3 у 2004 році. У 2009 році стала бачити, що ОСОБА_8 приходить до ОСОБА_9 , купувала продукти, допомагала, бачила, як приїжджали батьки ОСОБА_8 . Потім деякий час ОСОБА_6 проживала у ОСОБА_15 . У 2014 році вони повернулись, і ОСОБА_8 залишилась проживати в квартирі з ОСОБА_10 , у них був спільний бюджет, ОСОБА_8 допомагала грошима, займалась ремонтом. Пояснила, що була вдома у ОСОБА_9 2 рази, до того як ОСОБА_8 з`явилась, після того не була.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що позивачка є його онукою. ОСОБА_6 - дружина його дядька. ОСОБА_8 доглядала ОСОБА_17 , потім переїхали у Біленьке, бо ОСОБА_6 хворіла. ОСОБА_6 в цей період постійно жила в ОСОБА_15 , ОСОБА_8 - і в Біленькому, і в Запоріжжі. Коли сину ОСОБА_8 треба було йти в перший клас, вони повернулись у Запоріжжя і жили втрьох, вели спільне господарство. Пояснив, що ОСОБА_8 доглядала ОСОБА_17 біля 7 років, періоди точніше назвати не може. Після смерті ОСОБА_9 , її поховання організовувала ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_18 , мати позивачки, під час допиту пояснила наступне. У шлюбі у ОСОБА_8 відносини склались погано, у 2009 році ОСОБА_6 попросила надавати їй допомогу. Спочатку ОСОБА_8 відвідувала ОСОБА_17 вдома та допомагала їй, а в 2010 році, коли стан ОСОБА_9 погіршився, вони переїхали у с.Біленьке, і жили всі разом у їх з чоловіком будинку. У ОСОБА_9 у будинку була окрема кімната. ОСОБА_8 працювала в дитячому садочку в Запоріжжі, іноді, в зимовий період вона залишалась ночувати у Запоріжжі у чоловіка. До 2014 року ОСОБА_8 з сином та ОСОБА_6 жили разом з ними у с.Біленьке, а коли внук мав йти до першого класу, вони переїхали в Запоріжжя. Коли піднімали питання щодо розпорядження квартирою, то ОСОБА_6 відмовлялась складати заповіт. Ніна ОСОБА_12 і ОСОБА_8 жили як одна сім`я, а вони з батьком допомагали їй грошима, привозили продукти, купували ліки, відвозили ОСОБА_17 у лікарню, вона вже самостійно з квартири не виходила за станом здоров`я.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що у 2010 році познайомилась з батьками позивача, коли приходила до них додому у с.Біленьке, купувати мед і бачила бабусю у дворі. Після того, вона у батьків ОСОБА_8 замовляла овочі і приїжджала їх забирати додому до ОСОБА_8 , по АДРЕСА_3 . Декілька разів вона заходила у квартиру, і бачила бабусю, вони жили разом, як сім`я.

Надавши оцінку показанням свідків у сукупності, суд дійшов висновку, що вони не підтверджують викладені у позові обставини щодо спільного проживання однією сім`єю позивачки та ОСОБА_3 протягом п`яти років до дня її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, згідно наданих показів, позивачка повернулась з ОСОБА_3 у м.Запоріжжі та стала мешкати разом з нею у належній їй квартирі у вересні 2014 року, тобто за півтора року до смерті ОСОБА_3 . До цього часу, в період 2010-2014 років, ОСОБА_3 мешкала у будинку батьків позивачки, разом з ними, які всі разом надавали їй необхідну допомогу та догляд, що не підтверджує проживання однією сім`єю ОСОБА_3 саме з позивачкою.

Судом також досліджені письмові докази, надані позивачем.

Позивачем на підтвердження спільного проживання зі спадкодавцем надано акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 211 від 19.06.2020, згідно якого 19.06.2020 року проведено обстеження за адресою: АДРЕСА_1 та виявлено, що за адресою проживає ОСОБА_20 , яка здійснювала догляд за ОСОБА_3 з 01.02.2010 року до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та вела з нею спільне господарство. Сусіди підтверджують, що ОСОБА_3 проживала разом з ОСОБА_20 та здійснювала за нею догляд (т. 1 а.с.19-20).

Згідно довідки ВК Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 22.06.2020 № 1138/15-10, ОСОБА_20 проживала разом з ОСОБА_3 з 01.02.2010 року за адресою: АДРЕСА_1 по день її смерті, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_1 та вели з нею спільне господарство (т. 1 а.с.21).

Зазначені акт та довідку суд оцінює критично, оскільки вони складені після спливу більше чотирьох років з часу смерті ОСОБА_3 , крім того в них зазначена інформація, яка суперечить поясненням позивача та свідків, згідно яких ОСОБА_3 , починаючи з 2014 року повернулась до м.Запоріжжя. Крім того, власник будинку ОСОБА_5 під час допиту у якості свідка зазначив, що за даною адресою ніяких обстежень та перевірок щодо проживання ОСОБА_3 не проводилось.

Надані позивачем копії договорів на поховання (т. 1 а.с.16, 17), свідоцтва про поховання ОСОБА_3 (т. 1 а.с.18), накладної від 10.05.2017 року про встановлення пам`ятника (т. 1 а.с.53), копії лікарського свідоцтва про смерть, довідки про причину смерті, копія витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_3 , суд визнає неналежними доказами, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування, а саме щодо спільного проживання позивача зі спадкодавцем до її смерті, а лише вказують на факт поховання позивачкою і її сім`єю померлої ОСОБА_3 .

Надані позивачем копії особистих документів, належних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме: приватизаційний майновий сертифікат, технічний паспорт на спірну квартиру, свідоцтво про право на спадщину за законом № 426 від 17.08.1999, свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_2 , видане 30.12.1993, житловий ордер № 2572, свідоцтва про народження, посвідчення ветерана праці, видані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , нагороди також є неналежними доказами, оскільки не стосуються предмету доказування та не містять відомостей про спільне проживання померлої ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Наявність у розпорядженні позивача зазначених документів суд пов`язує з тим, що позивач проживала у квартирі спадкодавця після її смерті та мала доступ до зазначених документів, що не оспорюється сторонами.

Також позивачем надані копії фотознімків (т. 1 а.с. 150-159), однак вони не містять спільних зображень позивача зі спадкодавцем, які б охоплювали зазначений у позові проміжок часу з фіксуванням різних подій в житті, які б підтверджували їх спільне проживання, відпочинок, святкування спільних родинних свят та інше.

Надані позивачкою Заява на зарахування її сина до 1-Б класу ЗНВК «ОСНОВА» від 02.06.2014 року, де зазначено її місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 не підтверджує факт спільного проживання однією сім`єю позивача зі спадкодавцем 5 років до відкриття спадщини (т. 1 а.с.24).

Довідку КУ департаменту культури і туризму ЗМР «Міська публічна бібліотечна система міста Запоріжжя» №124, від 10.06.2016 щодо відвідування ОСОБА_21 майстер-класів в період 2012 -2016 років суд вважає неналежним доказом, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування (т. 1 а.с.25).

Письмові пояснення ОСОБА_22 від 28.04.2023 року (т. 1 а.с.73) щодо адреси проживання учня, осіб, з ким проживала дитина та довіреної особи, ОСОБА_3 , не стосуються предмета доказування та не підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету та суперечать іншим доказам, які досліджені судом, зокрема показанням допитаних свідків, згідно яких ОСОБА_3 з 2014 року за станом здоров`я з квартири не виходила.

Надані позивачем копії квитанцій про сплату комунальних послуг, наданих у кв. АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.74-149) також не підтверджують факту спільного проживання, що підлягає встановленню. Платником у всіх квитанціях зазначена ОСОБА_3 , відомостей про спільну оплату комунальних послуг зазначені квитанції не містять, а лише підтверджують факт самостійної сплати ОСОБА_3 комунальних послуг.

Копії товарних чеків за придбання товарів, вхідних дверей, будівельних та ремонтних матеріалів, побутової техніки не можуть бути належними доказами, оскільки з їх змісту неможливо встановити, для яких потреб товари придбавались, не підтверджують, що товари придбано саме за спільні кошти та для спільних потреб позивача та ОСОБА_3 (т. 1 а.с.54-63).

Судом також досліджені документи щодо зміни прізвища близьких родичів позивача з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_13 », однак вони є неналежними доказами по справі, оскільки не містять відомостей про обставини, які підлягають доказуванню, а саме щодо спільного проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_3 .

Крім того, доводи позивача щодо спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 п`ять років до дня її смерті спростовуються наданими відповідачем та прокурором доказами.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_23 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 12.12.2022 №2159/08-26.

ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала з 10.07.1985 по день смерті за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою департаменту реєстраційних послуг від 24.12.2024 року (т.1, а.с.188) та відомостями, зазначеними в актовому записі про смерть ОСОБА_3 № 1401 від 19.02.2016 року щодо місця проживання та місця її смерті (т.1., а.с.189).

Відповідно до відомостей, наданих Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району листом від 05.12.2020 № 01- 18/6195, ОСОБА_3 перебувала на обліку в управлінні та користувалася житловою субсидією за адресою: АДРЕСА_4 , з грудня 1995 року як член домогосподарства у складі сім`ї свого чоловіка - ОСОБА_4 , з червня 1998 року по березень 2016 інші члени сім`ї у заявника відсутні. (т.1, а.с.197)

Також судом досліджено надану Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району копію власноруч написаної заяви ОСОБА_3 від 30.10.2014 року до УПСЗН, в якій остання просить призначити їй субсидію на всю житлову площу, оскільки вона одинока, дітей немає та допомоги не має (т. 1, а.с.199).

Згідно листа Департаменту соціального захисту населення від 03.04.2024 року, ОСОБА_3 в період з 01.10.2012 по 28.02.2016 року знаходилась на обліку та отримувала субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та ін., субсидія призначалась за зареєстрованим місцем проживання на одну зареєстровану особу (т.2 а.с.17).

Таким чином, згідно досліджених документів, спадкодавець ОСОБА_3 у зазначений у позові період жодним чином не визнавала існування сімейних стосунків з будь-ким, зокрема, і з позивачем, навпаки, у поданих нею особисто документах зазначала, що є одинокою та мешкає одна.

Також судом встановлено, що у період часу з 28.04.2007 по 18.05.2016 позивач ОСОБА_20 , перебувала у шлюбі з ОСОБА_24 , шлюб розірвано на підставі рішення суду від 18.05.2016.

Під час судового розгляду судом досліджено матеріали справи № 335/3372/16-ц та № 355/7318/17 та зміст судових рішень, з яких вбачається, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено у січні 2015 року, з даного часу ОСОБА_24 перестав проживати з ОСОБА_20 та сином.

Зазначені обставини також впливають на встановлення факту спільного проживання позивача і спадкодавця.

Так, згідно роз`яснень, що містяться у п. 21 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Крім того, у заяві про прийняття на роботу ОСОБА_20 від 17.09.2012 місцем проживання також зазначено: АДРЕСА_5 , згідно відомостей особової картки на працівника від 01.10.2012, ОСОБА_20 зазначено наступні відомості щодо складу сім`ї: ОСОБА_20 , ОСОБА_24 (чоловік), ОСОБА_25 (син). Місце фактичного проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідно до автобіографії ОСОБА_20 , датованої 10.02.2014 зазначено наступний склад сім`ї: ОСОБА_24 , 1983 року народження - чоловік, ОСОБА_25 , 2007 року народження - син, ОСОБА_18 , 1962 року народження - мати, ОСОБА_26 - брат, ОСОБА_5 , 1963 року народження - батько.

Таким чином, у 2012-2014 роках, за життя ОСОБА_3 , позивач не зазначала у складі своєї сім`ї ОСОБА_3 , зазначала інше місце проживання, яке не відповідає місцю проживання ОСОБА_3 .

Крім того, звертаючись у 2020 році з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю до Запорізького районного суду Запорізької області, позивач зазначала, що проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 у період з 01.02.2010 року по 15.02.2016 року у с.Біленьке, що не відповідає обставинам, викладеним у даному позові (т.1, а.с.28).

Судом також досліджені копії судових рішень про встановлення факту та визнання права власності, які скасовані судом апеляційної інстанції та не мають доказового значення при розгляді даної справи (т. 1, а.с. 28-40).

Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» №1707/08 від 29.09.2022 (т.1, а.с.190 -196), ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкала за адресою: АДРЕСА_4 , знаходилась на обліку у дільничного лікаря в КЗ «ЦПМСД №10». Згідно журналів запису викликів лікарів додому, ОСОБА_3 неодноразово викликала лікаря додому, а саме: 18.10.2012, 03.02.2015, 17.02.2015, 09.06.2015, 25.08.2015, 18.09.2015, 26.11.2015, 01.12.2015. Згідно журналу обліку померлих, запис №114 від 15 лютого 2016 року ОСОБА_3 , померла вдома, за адресою: АДРЕСА_7 , що суперечить відомостям, викладеним в акті щодо проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 з 2010 року по день смерті.

Таким чином, доводи позивача про спільне проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 протягом п`яти років до дня її смерті, ведення спільного господарства протягом всього зазначеного періоду не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Здійснення догляду за людиною похилого віку та надання їй матеріальної допомоги, що встановлено під час судового розгляду, не є достатньою підставою для встановлення факту постійного проживання однією сім`єю. Крім цього, під час судового розгляду встановлено, що в період 2010-2014 років, під час проживання ОСОБА_3 у селі Біленьке у будинку родини позивачки, цей догляд надавався і іншими членами родини позивача, а саме її батьками.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з 01 лютого 2010 року по 15 лютого 2016 року, тобто по день її смерті не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, суд виходить з наступного.

З матеріалів спадкової справи № 15/16, заведеної після смерті ОСОБА_3 вбачається, що 28 липня 2016 року позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом (т.2, а.с.24).

За життя ОСОБА_3 заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 44606586 від 28.07.2016 року (т.2, а.с. 28), отже право на спадкування після її смерті одержують спадкоємці за законом.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_3 відсутні, з заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулась тільки позивач.

Враховуючи, що під час судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт спільного проживання однією сім`єю позивача та спадкодавця не менш як п`ять років до дня смерті спадкодавця, як це передбачено ст. 1264 ЦК України, підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно, як за спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 , відсутні.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 19, 7680, 89, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, в інтересах якої діє Вознесенівська окружна прокуратура м. Запоріжжя, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коновалова Людмила Сергіївна, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно, залишити без задоволення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Уповноважений орган в інтересах держави: Вознесенівська окружна прокуратура міста Запоріжжя Запорізької області (69005, м.Запоріжжя, вул.Якова Новицького, 5).

Відповідач: Запорізька міська рада (, адреса: м.Запоріжжя, пр.Соборний, 206).

Третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Коновалова Людмила Сергіївна (69002, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 81).

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.06.2025 року.

Суддя В.В. Калюжна