ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-4513/11 Номер провадження 22-ц/814/1798/25Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 31 січня 2025 року (повний текст судового рішення складено 05 лютого 2025 року) у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди Олександра Сергійовича та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа Акціонерне товариство «Мегабанк»,-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду із скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. та зобов`язання вчинити певні дії, вказавши заінтересованою особою Акціонерне товариство «Мегабанк» (далі АТ «Мегабанк»), та в якій прохала суд:

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. від 28 травня 2024 року у виконавчому провадженні № 75158691 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 12 вересня 2013 року по справі № 2/1622/1485/2012;

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. від 28 травня 2024 року у виконавчому провадженні № 75158691 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за виконавчим листом від 12 вересня 2013 року по справі № 2/1622/1485/2012;

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. від 28 травня 2024 року у виконавчому провадженні № 75158691 про стягнення з боржника основної винагороди за виконавчим листом від 12 вересня 2013 року по справі № 2/1622/1485/2012;

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. від 28 травня 2024 року у виконавчому провадженні № 75158691 про арешт коштів боржника за виконавчим листом від 12 вересня 2013 року по справі № 2/1622/1485/2012.

В обґрунтування скарги зазначено, що 23 лютого 2012 року Октябрським районним судом м. Полтави ухвалено рішення по справі № 2/1622/1485/2012, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 27288,57 доларів США, та заборгованість за відсотками в сумі 2137,71 доларів США, що загалом в гривневому еквіваленті на день розгляду справи в суді складає 235030,64 грн. 13 червня 2012 року Апеляційний суд Полтавської області рішення суду першої інстанції залишив без змін. 24 жовтня 2012 року ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 13 червня 2012 року в частині стягнення відсотків по кредиту, штрафів та пені і в цій частині направив на новий розгляд; інша частина рішення про стягнення основної суми боргу набрала законної сили. Таким чином, рішення Октябрського районного суду м. Полтави в частині стягнення 27288,57 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день розгляду справи становило 218032,95 грн (за курсом 1 долар США - 7,9899 грн) набрало законної сили 24 жовтня 2012 року.

12 вересня 2013 року Октябрським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист по стягненню солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суми боргу. 19 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52254742. Оскільки у виконавчому листі від 12 вересня 2013 року резолютивна частина рішення суду була вказана не в повному обсязі, що впливало на його виконання та значно збільшувало боргові зобов`язання перед стягувачем, боржник звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа №2/1622/1485/2012 від 12 вересня 2013 року таким, що не підлягає виконанню. 16 травня 2017 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 2-4513/11 виконавчий лист від 12 вересня 2013 року визнано таким, що не підлягає виконанню. 26 липня 2017 року Апеляційний суд Полтавської області рішення суду першої інстанції у справі № 2-4513/11 скасував, постановивши ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; роз`яснив про необхідність звернення із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі. Октябрський районний суд м. Полтави ухвалою від 12 січня 2018 року у справі № 2-4513/11 задовольнив заяву боржника про виправлення помилки у виконавчому листі шляхом внесення змін у резолютивну частину виконавчого листа та викладення її в такій редакції: «Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 27288,57 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день розгляду справи в суді складає 218032,95 грн». Після цього, виконавчий лист від 12 вересня 2013 року перебував на примусовому виконанні державного виконавця ВПВР у Полтавській області Східного МУЮ (ВП № 39795063).

03 жовтня 2024 року після ознайомлення з матеріалами ВП № 75158691 стало відомо, що 18 квітня 2024 року державний виконавець ВПВР у Полтавській області Східного МУЮ повернув виконавчий лист від 12 вересня 2013 року стягувачу, на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». 24 травня 2024 року стягувач АТ «Мегабанк», в особі представника адвоката Савчука О.Г., звернувся до приватного виконавця Райди О.С. із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 12 вересня 2013 року. Приватний виконавець Райда О.С. постановою від 28 травня 2024 року відкрив виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа від 12 вересня 2013 року (ВП № 75158691). Додатково, 28 травня 2024 року приватний виконавець Райда О.С. виніс постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (600,00 грн); про стягнення з боржника основної винагороди (16973,42 грн); про арешт коштів боржника. Проте, стягувач АТ «Мегабанк» подав приватному виконавцю виконавчий лист від 12 вересня 2013 року без врахування виправлених помилок згідно ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 12 січня 2018 року у справі № 2-4513/11, де була визначена сума коштів в гривні. Вказує, що ухвала суду про виправлення помилок у виконавчому листі є невід`ємою частиною виконавчого документа і має бути подана разом з виконавчим листом для примусового виконання. Без подання такої ухвали (або подання нового виконавчого листа з урахуванням виправлених помилок) такий виконавчий лист не може бути прийнятий до примусового виконання, а відкриття виконавчого провадження та вчинення інших виконавчих дій передчасне. Приватний виконавець Райда О.С. вказані обставини не перевірив, внаслідок чого вніс до постанови про відкриття виконавчого провадження відомості, які не відповідають резолютивній частині рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий лист. Вказана у постанові про відкриття виконавчого провадження сума заборгованості не доведена і визначена виключно на підставі заяви представника стягувача, не узгоджується з судовим рішенням. Боржнику на її запит було повідомлено банком про відсутність заборгованості на даний час.

Також зазначає, що під час прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець Райда О.С. не звернув увагу на статус стягувача АТ «Мегабанк» щодо якого з 21 липня 2022 року розпочато процедуру ліквідації банку, а тому на підставі пункту 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» повинен був повернути виконавчий лист від 12 вересня 2013 року без прийняття до виконання.

Скаржник вважає, що постанова від 28 травня 2024 року про відкриття виконавчого провадження № 75158691 винесена з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та має бути скасована. У випадку скасування постанови про відкриття виконавчого провадження мають бути скасовані і похідні постанови (про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (600,00 грн); про стягнення з боржника основної винагороди (16973,42 грн); про арешт коштів боржника.

Крім того, вказує, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 28 травня 2024 року боржник не отримувала, з невідомих причин, що підтверджується інформацією з матеріалів виконавчого провадження №75158691, в яких відсутні докази направлення такої постанови приватним виконавцем боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Про суть виконавчого провадження, підставу його відкриття та допущені порушення сторона боржника дізналась лише після того, як представник ознайомилась із матеріалами виконавчого провадження 03 жовтня 2024 року. Тому з цієї дати має обчислюватись десятиденний строк, передбачений частиною першою статті 449 ЦПК України, на подання скарги.

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 31 січня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа АТ «Мегабанк», відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 31 січня 2025 року не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила її в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохала суд скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким подану нею скаргу задовольнити, а саме: визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. від 28 травня 2024 року у виконавчому провадженні № 75158691 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 12 вересня 2013 року по справі № 2/1622/1485/2012; визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. від 28 травня 2024 року у виконавчому провадженні № 75158691 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за виконавчим листом від 12 вересня 2013 року по справі № 2/1622/1485/2012; визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. від 28 травня 2024 року у виконавчому провадженні № 75158691 про стягнення з боржника основної винагороди за виконавчим листом від 12 вересня 2013 року по справі № 2/1622/1485/2012; визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. від 28 травня 2024 року у виконавчому провадженні № 75158691 про арешт коштів боржника за виконавчим листом від 12 вересня 2013 року по справі № 2/1622/1485/2012.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, місцевим судом в оскаржуваному судовому рішенні зроблено та покладено в основу висновки, які не відповідають нормам матеріального права.

Скаржником зауважено, що виконавчий лист, який міститься у матеріалах виконавчого провадження №75158691 і був поданий приватному виконавцю не відповідає пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ньому зазначена інформація, яка є відмінною від резолютивної частини судового рішення, зокрема відсутні відомості про внесені виправлення помилки у виконавчому листі ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 січня 2018 року, що значно збільшує розмір стягуваної заборгованості.

Враховуючи, що АТ «Мегабанк» з липня 2022 року перебуває в процесі ліквідації, виконавець на підставі пункту 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» мав повернути стягувачу виконавчий документ без його прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення останнього.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник приватного виконавця прохав суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

Представник виконавця зауважує, що керуючись нормами Закону України «Про виконавче провадження» та отримавши від стягувача заяву про відкриття виконавчого провадження та оригінал виконавчого листа, приватним виконавцем Райдою О.С. було правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 28 травня 2024 року, а також й подальші постанови, які передбачені нормами матеріального законодавства.

Вказано, що саме за вольовим рішенням (діями) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - уповноваженої особи від імені АТ «Мегабанк», було відкрите виконавче провадження №75158691. Крім того, норма пункту 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» стосується випадків, коди банк виступає боржником з метою проведення заходів щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник ОСОБА_1 адвокат Михайловин Д.В., взявши участь у розгляді справи у режимі відеоконференції, підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та прохав її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник приватного виконавця адвокат Гнида Ф.А. під час судового засідання заперечував проти задоволення апеляційних вимог скаржника та прохав суд оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи до Полтавського апеляційного суду не з`явилися.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників скаржника та виконавця, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2012 року № 2/1622/1485/2012 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 27 288,57 доларів США, та заборгованість за відсотками в сумі 2137,71 доларів США, що загалом в гривневому еквіваленті на день розгляду справи в суді складає 235030,64 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 13 червня 2012 року вказане рішення суду залишено без змін.

24 жовтня 2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 13 червня 2012 року скасовано в частині стягнення відсотків по кредиту, штрафів та пені і в цій частині направив на новий розгляд до Октябрського районного суду м. Полтави. У решті судові рішення залишені без змін.

12 вересня 2013 року Октябрським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист по стягненню солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суми боргу.

19 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52254742.

16 травня 2017 року ухвалою Октябрського районного суду Полтавської області у справі № 2-4513/11 виконавчий лист від 12 вересня 2013 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

26 липня 2017 року Апеляційний суд Полтавської області судове рішення суду першої інстанції у справі № 2-4513/11 скасував, постановивши ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Роз`яснив про необхідність звернення із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 січня 2018 року у справі № 2-4513/11 задоволено заяву боржника про виправлення помилки у виконавчому листі шляхом внесення змін у резолютивну частину виконавчого листа та викладення її в такій редакції: «Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 27288,57 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день розгляду справи в суді складає 218032,95 грн».

В подальшому виконавчий лист № 2/1622/1485 від 23 лютого 2012 року перебував на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ВП № 39795063).

З відкритих джерел відомо, що 02 червня 2022 року Правлінням Національного Банку України прийнято рішення № 261-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних».

02 червня 2022 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 383 «Про запровадження в АТ «Мегабанк» тимчасової адміністрації та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» (копія рішення додається), згідно з яким в АТ «Мегабанк» запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «Мегабанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу запровадження тимчасової адміністрації управління раннього реагування департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків - Штогріній І.В.

Правлінням Національного Банку України прийнято рішення від 21 липня 2022 року № 362-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Мегабанк», на підставі якого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21 липня 2022 року №506 «Про початок процедури ліквідації АТ «Мегабанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ «Мегабанк» з 22 липня 2022 року по 21 липня 2025 року та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Мегабанк» провідному професіоналу з управління активами та ліквідації відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Білій І.В. строком на три роки з 22 липня 2022 року по 21 липня 2025 року, включно.

Постановою головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Благадирем Д.Г. від 18 квітня 2024 року виконавчий лист про стягнення з боржника на користь ПАТ «Мегабанк» боргу у сумі 218117,54 грн солідарно повернуто стягувачу, на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

28 травня 2024 року за вх. №829 до приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. надійшла заява представника АТ «Мегабанк» Савчука О.Г., який діяв за довіреністю від АТ «Мегабанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Мегабанк» Білої І.В., про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Октябрського районного суду м. Полтави № 2/1622/1485/2012 від 23 лютого 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» заборгованості у розмірі 169734,24 грн. До заяви також долучено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 18 квітня 2024 року № ВП 39795063 та виконавчий лист Октябрського районного суду м. Полтави № 2/1622/1485/2012 від 23 лютого 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 27288,57 доларів США із відміткою державного виконавця про повернення виконавчого листа на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», борг 169734,24 грн.

28 травня 2024 року приватним виконавцем виконавця виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. у виконавчому провадженні № 75158691 прийнято постанови: про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 12 вересня 2013 року по справі № 2/1622/1485/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 27288,57 доларів США (згідно заяви стягувача, сума, що підлягає стягненню становить 169734,24 грн); про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за виконавчим листом від 12 вересня 2013 року по справі № 2/1622/1485/2012 у розмірі 600,00 грн; про стягнення з боржника основної винагороди за виконавчим листом від 12 вересня 2013 року по справі № 2/1622/1485/2012 у розмірі 16973,42 грн.

02 серпня 2024 року приватним виконавцем виконавця виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. у виконавчому провадженні № 75158691 прийнято постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 за виконавчим листом від 12 вересня 2013 року по справі № 2/1622/1485/2012.

Позиція суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Вимоги до виконавчого документа установлені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктами 4, 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Крім того, відповідно до пункту 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Згідно з пунктами 4, 19 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника.

Відповідно до частини четвертої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 4 і 19 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вищевикладене в сукупності свідчить про те, що у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду щодо саме боржника, яким є банк, не може здійснюватися, а відкрите виконавче провадження підлягає закінченню.

Тобто, законодавчі норми пунктів 4, 11 частини четвертої статті 4, пункту 11 частини першої статті 37, пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» щодо неможливості здійснення виконавчого провадження та закінчення виконавчого провадження стосуються банку, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації і він є боржником у виконавчому провадженні, щоб не допустити порушення, у тому числі, черговості задоволення вимог кредиторів, визначених у статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (згідно позиції Верховного Суду, що викладена у постановах від 25 листопада 2021 року у справі № 924/92/20 та від 19 березня 2025 року у справі № 712/11422/17).

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/7532/16 та від 28 листопада 2018 року у справі № 826/11445/15 вказано, що Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Відповідно до частини другої статті 37 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

Крім того, положеннями статті 38 Закону № 4452-VI передбачено, що Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів та документації банку (частина перша). Фонд вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку (частина шоста). Усі або частина повноважень Фонду, визначених цією статтею, можуть бути делеговані Фондом уповноваженій особі Фонду (частина десята).

Отже, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку, а також збереження та/або акумулювання коштів Фонду.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий документ та заява про відкриття виконавчого провадження подані представником стягувача з урахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки документи виконавчого провадження подано адвокатом Савчуком О.Г. на підставі довіреності №10 підписаної Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Мегабанк» Білою І.В., яка діє від імені банку в якості уповноваженої особи на ліквідацію банку на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №506 від 21 липня 2022 року «Про початок процедури ліквідації АТ «Мегабанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Враховуючи статус стягувача АТ «Мегабанк» у виконавчому провадженні, що перебуває у процесі ліквідації, а також повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, то суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень пункту 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Що ж стосується доводів про невідповідність пред`явленого виконавчого листа резолютивній частині рішення місцевого суду, на підставі якого вказаний виконавчий документ видано, то колегія суддів зауважує, що вказані у пред`явленому виконавчому листі відомості відповідають рішенню місцевого суду, а за наявності внесення в нього виправлень на підставі судового рішення, учасники виконавчого провадження не позбавлені можливості повідомити виконавця про такі зміни.

Окремо слід наголосити, що вимоги до виконавчого документа передбачені частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» і виключно невідповідність виконавчого листа вказаним вимогам є підставою для його повернення стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Крім того, колегія суддів зауважує, що особою, яка пред`явила виконавчий документ до виконання була вказана сума залишку невиконаного грошового зобов`язання, яка виражена у національній валюті та становить 169734,24 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

З частини першої статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 31 січня 2025 року залишити без змін.

Щодо судового збору

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для розподілу судового збору.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 31 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 червня 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко