САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Справа №206/1087/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

29.05.2025 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Богатько Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та 3% річних, -

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2025 року позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та 3% річних. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17 грудня 2021 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір позики в формі письмової розписки, згідно якого він перед відповідачу грошові кошти в розмірі 26460 (двадцять шість тисяч чотириста шістдесят) доларів США, що на день укладення угоди за комерційним курсом НБУ (27,1929 грн. = 1 долар США) становило еквівалент 719524,13 грн. Договір позики було укладено в формі письмової розписки, написаної власноручно ОСОБА_2 . Згідно тексту розписки ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання повернути кошти до 31 січня 2022 року. Тож, сторонами було узгоджено всі істотні умови, обов`язкові для Договору позики: дату укладення договору позики (фактичного отримання коштів) 17.12.2021 року, суму позики - 26460,00 доларів США та кінцевий строк виконання позичальником зобов`язання по поверненню коштів - 31.01.2022 року) . Строк виконання зобов`язання настав. Свої обов`язки по поверненню позичених коштів ОСОБА_2 протягом 3-х років перед ним не виконав навіть частково. На телефонні дзвінки ОСОБА_2 не відповідає, але іноді на письмові звернення на його телефон надсилає смс-повідомлення, в яких не заперечує факт заборгованості і повідомляє, що йому необхідно трохи часу. З врахуванням того, що з моменту строку настання грошового зобов`язання відповідача минуло майже 3 (три) роки, а гроші не повернуто навіть частково, можна стверджувати, що будь-які переговори з відповідачем ОСОБА_2 щодо повернення грошових коштів не призвели до бажаних результатів. Просить суд, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 17 грудня 2021 року у розмірі 26460 (двадцять шість тисяч чотириста шістдесят) доларів 00 центів США та 3% річних за порушення грошового зобов?язання у розмірі 2353 (дві тисячі триста п`ятдесят три) доларів 12 центів США, а всього 28813 (двадцять вісім тисяч вісімсот тринадцять) доларів 12 центів США, що у гривневому еквіваленті по курсу, встановленому НБУ на 20.01.2025 року, становить 1217812,45 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

28 лютого 2025 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

03 березня 2025 року на виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська представником позивача подано уточний позов.

04 березня 2025 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі.

Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступні підстави.

Судом встановлено, що 17.12.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 26460,00 доларів США із зобов`язанням повернути у строк до 31.01.2022 року.

На підтвердження укладання договору позики, а також засвідчення отримання грошових коштів, позивач надав суду оригінал розписки про отримання вказаних грошових коштів від 17.12.2021 року (а.с.30).

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст.193, ч.4 ст.524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Kабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті.

Гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу або, як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (позиція Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа №373/2054/16-ц).

Відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, при цьому сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двох чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З огляду на положення ч.ч.1,2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або односто-роння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив зобов`язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 625 ЦК України врегульовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Закон не вимагає наявності підтвердження про вручення вимоги для настання строку повернення позики, а лише пов`язує строк повернення позики із моментом пред`явлення вимоги.

Договором позики визначено кінцеву дату на повернення грошових коштів 31.01.2022 року.

При цьому судом виявлено справжню правову природу розписки, складеної відповідачем, як боргового документу на підтвердження укладання договору та реального отримання грошових коштів.

Судом також встановлено, жодні істотні умови договору позики відповідачем не оспорювалися та станом на час звернення до суду із вказаним позовом відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконано.

Укладання спірного договору позики та його виконання не впливає та не порушує прав третіх осіб.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено факт укладання між сторонами договору позики та отримання відповідачем грошових коштів у сумі 26460,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення (41,5903 грн. за 1 долар США) еквівалентно сумі у розмірі 1100479,34 грн.

3% річних розраховуються за формулою (Проценти) = (Сума боргу) ? (Процентна ставка (%)) / 100% ? (Кількість днів) / (Кількість днів у році), де (Сума боргу) сума простроченого боргу; (Процентна ставка (%)) три проценти річних, відповідно до ст.625 ЦК України; (Кількість днів) різниця між датою закінчення розрахунку та датою початку розрахунку; (Кількість днів у році) кількість днів у календарному році.

3% річних за період з 01.02.2022 року по 20.01.2025 року (1082 днів) складає 2353,12 доларів США

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 9742,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.14, 192, 202, 207, 524-527, 530, 536, 610-612, 626-627, 629, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-89, 133, 134, 137, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики та 3% річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 17 грудня 2021 року у розмірі 26460,00 доларів США та 3% річних за порушення грошового зобов?язання у розмірі 2353,12 доларів США, а всього 28813,12 доларів США, що за курсом НБУ на момент ухвалення рішення складає 1198346,30 грн., а також судовий збір у розмірі 9742,50 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.П.Румянцев