У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

за участі: секретаря судового засідання Швидкої І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката Демеденка Вячеслава Анатолійовича подану в інтересах ОСОБА_1 на дії посадових осіб Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії посадових осіб Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якій просить суд: зняти арешт з належного ОСОБА_1 майна, який було накладено в ході виконання виконавчого провадження № 46453487.

Вказана скарга мотивована тим, щоу Черкаському відділі державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконанні перебувало виконавче провадження № 46453487 (відкрите 09 лютого 2015 року) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу але не менше встановленого законом мінімуму, щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття.

В рамках виконавчого провадження № 46453487, 23 червня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів та внесено відповідний запис до ДРПП, номер запису обтяження № 21084161.

23 червня 2017 року виконавче провадження № 46453487 було завершено згідно п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» за письмовою заявою стягувача. У своїй заяві стягувач не зазначила про відсутність заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином представник скаржника вказує, що на даний час, ОСОБА_4 , являється повнолітньою особою, відтак обов`язок зі сплати аліментів у ОСОБА_1 відсутній, відтак виконавчий документ, на підставі яких було відкрито виконавче провадження № 46453487, не підлягає виконанню.

Крім того, представник скаржника зазначає, що особа-стягувач, у відповідності до власного волевиявлення подала письмову заяву про завершення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджує відсутність майнових претензій з боку ОСОБА_3 до ОСОБА_1 .

З урахування наведеного, представник скаржника просить суд зняти арешт з належного ОСОБА_1 майна, який було накладено в ході виконання виконавчого провадження № 46453487.

Сторони будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Із заявами, клопотаннями, у тому числі про відкладення розгляду скарги, до суду не зверталися.

Водночас, 16 червня 2025 року представника скаржника адвокат Демиденко В.А. подав до суду заяву про слухання скарги у відсутності представника та скаржника.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали скарги та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що на виконанні у Черкаському відділі державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 46453487, яке відкрите 09 лютого 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу але не менше встановленого законом мінімуму, щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2004 року і до досягнення дитиною повноліття.

В рамках виконавчого провадження № 46453487, 23 червня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника з внесенням запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Реєстраційний номер обтяження 21084161.

23 червня 2017 року виконавче провадження № 46453487 було завершено згідно п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» за письмовою заявою стягувача. У своїй заяві стягувач не зазначила про відсутність заборгованості зі сплати аліментів.

Також встановлено, що виконавче провадження № 46453487, знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання в архіві відділу.

Вказані обставини підтверджуються листом начальника Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Романа Романенка № 13540/2 від 19 березня 2025 року.

Згідно з положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зазначає, що розділом VII ЦПК України передбачений порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Звернення з вимогами про скасування арешту на майно в порядку позовного провадження можливе лише для осіб, які не є стороною виконавчого провадження (спадкоємців, іпотекодержателів, осіб, які вважають себе власниками майна тощо), адже такі вимоги будуть пред`являтися не в межах процедури контролю за виконанням судового рішення, а як різновид негаторного позову.

До подібного за змістом висновку стосовно підсудності та порядку розгляду спорів стосовно скасування арешту на майно за зверненням боржника у виконавчих провадження, дійшов і Верховний Суд у постанові від 02 січня 2020 року у справі № 201/10187/18.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

В силу ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, у тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

За змістом ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна може бути знятий за рішенням суду.

У пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено, що рішення суду, яке було підставою існування виконавчого провадження щодо заявника ОСОБА_1 , на примусовому виконанні не перебуває, виконавче провадження в межах якого було накладено арешт завершене державним виконавцем 23 червня 2017 року на підставі п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та вказане виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Із зазначеного слідує, що виконавче провадження за матеріалами якого з ОСОБА_1 проводилися стягнення аліментів на утримання дитини завершено у зв`язку письмовою заявою стягувача.

Таким чином, при закінченні виконавчого провадження № 46453487 державний виконавець мав виконати норми Закону України «Про виконавче провадження», а саме припинити обтяження на майно, яке діяло за постановою державного виконавця та за якою внесено відповідний запис до ДРРП № 21084161 від 23 червня 2017 року.

Однак арешт майна протягом тривалого часу продовжує бути чинним, що позбавляє власника на власний розсуд розпоряджатися належним йому майном.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 817/928/17, викладеного у постанові від 27 березня 2020 року, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Зважаючи на відомості про знищення матеріалів виконавчого провадження у зв`язку зі спливом передбаченого строку їх зберігання в архіві виконавчих органів, можливість вирішення питання зняття арешту в позасудовому порядку відсутня, що чинить перешкоди для реалізації права власності заявника.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Викладене дає підстави для висновку про правомірність дій державного виконавця в частині накладення арешту на майно боржника під час вчинення ним виконавчих дій на виконання рішення суду про стягнення аліментів, однак, під час його закінчення державним виконавцем всупереч вимог ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» не було знято арешт, накладений на майно боржника.

Таким чином, слід зобов`язати Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з належного ОСОБА_1 нерухомого майна, накладений постановою державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Решетняка В.А. про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 46453487, реєстраційний номер обтяжень: № 21084161 від 23 червня 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 260, 268, ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах адвокатом Демиденком Вячеславом Анатолійовичем задовольнити.

Зобов`язати Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт із нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був накладений підставі постанови головного державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Решетняка В.А. про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 46453487, реєстраційний номер обтяжень: № 21084161 від 23 червня 2017 року.

Ознайомитись з повним текстом ухвали суду в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. В. Морозов