Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1583/23

30 травня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: позивача-відповідача - ОСОБА_1 ,

його представника, адвоката - Романишина Д.М.,

відповідача-позивача - ОСОБА_2 ,

його представника, адвоката - Кінаш М.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спадщину: частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розміщені по АДРЕСА_1 , та стягнути з відповідача-позивача в його користь судові витрати по справі.

15.09.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Кінаш М.А. звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

В свою чергу представник відповідача-позивача у зустрічних позовних вимогах просить суд ухвалити рішення, яким повністю відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову до ОСОБА_2 про визнання права на спадкове майно, і визнати за останнім право власності на спадкове майно, а саме на вказане вище будинковолодіння по АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку «А», загальною площею 45,3 м.кв., житловою площею 18,6 м.кв., господарських будівель та споруд: сараю «Б», площею 20,5 м.кв., вбиральні «Г», площею 1,0 м.кв., сараю «Д», площею 15,9 м.кв., колонки питної «N1», площею 9,5 м.п., огорожі «N2», площею 54,8 м.кв. Судові витрати просить покласти на позивача-відповідача.

Згідно ухвали суду від 28.12.2023 року постановлено об`єднати зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, в одне провадження.

В судовому засіданні позивач-відповідач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві.

Зустрічний позов ОСОБА_2 визнали частково, а саме не заперечують щодо визнання з ним права власності на частку спірного домоволодіння, однак в решті вимог останнього просили відмовити.

Відповідач-позивач та його представник в ході розгляду справи зустрічний позов підтримали в повному обсязі і просили його задоволити з підстав, викладених у ньому.

Натомість просили повністю відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 .

Вислухавши сторін та їх представників, свідків, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, а також витребувані в процесі розгляду справи, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а ч.2 цієї статті визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ч.2 ст.78 ЦПК України вбачається, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В той же час ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно із дублікатом свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданим 23.02.1989 року виконавчим комітетом Надвірнянської міської ради (а.с.9), власником житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі рішення народного суду Надвірнянсого району від 12.06.1951 року був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В останнього було двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто відповідач-позивач по даній справі, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як з`ясовано в ході розгляду справи, на момент смерті ОСОБА_3 , разом з ним проживав лише малолітній ОСОБА_2 , а ОСОБА_4 , будучи повнолітньою - фактично проживала окремо.

У зв`язку із смертю ОСОБА_3 на вказане вище майно відкрилась спадщина.

Відповідно до ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, зокрема згідно ст.ст.418, 430, спадкоємцями померлого були: діти, дружина, непрацездатні батьки, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.

У відповідності до вказаного кодексу, спадкоємцями є живі на день смерті батька діти, якщо вони не приймають спадщину вони повинні відмовитися від її прийняття на протязі трьох місяців з дня смерті, якщо вони цього не зробили то вони вважаються такими, що прийняли її.

Тобто, для встановлення кола спадкоємців та визначення частки у спадковому майні необхідні дані про прийняття спадщини, а саме відомості хто був зареєстрованим із померлим на день смерті.

В судовому засіданні встановлено, що позивач-відповідач ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_5 , дружиною якого була ОСОБА_6 , тобто дочка ОСОБА_3 власника спірного житлового будинку АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть, яка міститься в матеріалах справи (а.с.27).

На даний час ОСОБА_1 претендує на частку вказаного вище домоволодіння, як спадкоємець п`ятої черги за законом після смерті двоюрідного дядька ОСОБА_5 , в порядку ст.1265 ЦК України.

У своїх вимогах позивач-відповідач посилається на те, що ОСОБА_4 з 1974 року проживала в спірному будинку, про що свідчать записи в будинковій книзі (а.с.10-13).

17.02.1977 року вона зареєструвала шлюб із його двоюрідним дядьком ОСОБА_5 і змінила своє прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с.28). Останні разом проживали у спірному житловому будинку до 24.07.2013 року, тобто до дня смерті ОСОБА_6 (а.с.37). Вказана обставина підтверджується довідкою КП «Надвірнянський житловик» Надвірнянської міської ради за №2475 від 04.10.2018 року, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на частку житлового будинку, що їй належала.

Зазначає, що оскільки ОСОБА_5 на час відкриття спадщини проживав із спадкодавцем, то вважається таким, що прийняв спадщину, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. Після смерті дружини ОСОБА_5 продовжував проживати в спірному будинку до моменту своєї смерті.

На початку серпня місяця 2022 року останній звернувся до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М. із заявою про видачу йому свідоцтва право на спадщину, однак постановою нотаріуса від 17.08.2022 року у його видачі ОСОБА_5 , з наведених у ній підстав, було відмовлено.

В подальшому, як зазначено вище, ОСОБА_5 помер, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_5 являється родичем позивача-відповідача ОСОБА_1 по матері, а саме мати останнього - ОСОБА_9 є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_5 , що підтверджується відповідними доказами родинних зв`язків, які долучені до матеріалів справи (а.с.25, 26, 29, 30, 31).

Як перевірено в ході розгляду справи, 29.05.2020 року ОСОБА_2 відповідач-позивач по даній справі, звернувся в суд з позовом доНадвірнянської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом.

Згідно рішення суду від 18.02.2021 року зазначений позов було задоволено і визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на спадкове майно, а саме будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Проте, відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 09.03.2023 року, з підстав, наведених у ній, вказане рішення суду від 18.02.2021 року скасовано (а.с.5-8).

30.09.2022 року позивач-відповідач ОСОБА_1 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М. про прийняття спадщини за законом, а в подальшому - 22.06.2023 року, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті двоюрідного дядька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно постанови нотаріуса від 22.06.2023 року за №02-31/190, останньою відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із не встановленням кола спадкоємців і відповідно неможливістю визначити частку у спадковому майні ОСОБА_5 , який спадщину фактично прийняв, однак юридично не оформив свої спадкові права після смерті дружини ОСОБА_8 , яка в свою чергу фактично прийняла, проте також не оформила у встановленому законом порядку свої спадкові права після смерті батька ОСОБА_3 (а.с.19).

Як вбачається із довідки Управління надання адміністративних послуг Надвірнянської міської ради за №48486 від 30.09.2022 року, ОСОБА_5 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований по АДРЕСА_1 , тобто в спірному домоволодінні. Зареєстрованим за даною адресою він був один (а.с.20).

В свою чергу, ОСОБА_2 у зустрічних вимогах посилається на те, що на час смерті батька, який був власником житлового будинку АДРЕСА_1 , йому було десять років і він проживав разом із ним (батьком).

Його покійна сестра ОСОБА_6 на момент смерті батька була повнолітньою, оскільки їй було 23 роки, і разом із ними вона не проживала.

Звертає увагу, що із змісту будинкової книги, котра заведена з 1976 року вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована в батьковому будинку з 1974 року, тобто, на його думку, в будинковій книзі чітко зазначено з якого часу остання почала проживати в будинку. хоча книга заведена двома роками пізніше.

Відповідач-позивач вважає, що виходячи із норм діючого законодавства на момент відкриття спадщини, тобто на час смерті його батька, позивачем-відповідачем жодним чином не доведеного того, що ОСОБА_10 у віці 23 роки на протязі 6 місяців будь-яким чином реалізувала своє право на спадщину, оскільки не надано жодного документу про те, що вона прийняла спадщину через нотаріально контору, та щодо проживання із спадкодавцем.

Вказує, що ОСОБА_8 не бажала заявити про своє право на спадщину в передбаченому законом порядку, і за життя своє право на частку не відстоювала в судовому порядку.

Таким чином, він як малолітній син ОСОБА_3 , котрий на момент смерті проживав із останнім вважаюся єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину.

Також вважає, що оскільки, на момент смерті ОСОБА_8 не була власником частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розміщені по АДРЕСА_1 , то відповідно її спадкоємці не можуть набувати права на це майно. На аналогічних підставах спадкоємці ОСОБА_5 , в тому числі і позивач за первісним позовом не можуть претендувати на спадкове майно, що не належало йому на момент смерті.

В обґрунтування своїх вимог відповідач-позивач вказує, що на момент смерті ОСОБА_3 , він - його неповнолітній син, проживав разом з ним і фактично вступив у володіння спадковим майном, а також після смерті батька він постійно користувався його майном та утримував його, а тому у відповідності до норм законодавства фактично прийняв спадщину після смерті батька.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М. від 16.12.2019 року за №02-31/1525, ОСОБА_2 також було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 на домоволодіння по АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що неможливо встановити коло спадкоємців, оскільки відсутня інформація про те, хто ще із спадкодавцем проживав на момент смерті.

За наявності даних обставин з метою оформлення права на спадщину, він був змушений звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Як зазначено вище, рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.02.2021 року було задоволено позов і визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на спадкове майно, а саме будинковолодіння АДРЕСА_1 , проте, відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 09.03.2023 року, з підстав, наведених у ній, вказане рішення суду від 18.02.2021 року скасовано (а.с.5-8).

Вирішуючи даний спір по суті, суд зазначає наступне:

Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Як закріплено ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Як визначено ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи, у відповідності до ч.1 ст.1258, ст.1261 ЦК України, відповідач-позивач ОСОБА_2 має право прийняти спадщину після смерті свого батька в порядку спадкування за законом, а саме частку спадкового домоволодіння.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Що стосується заперечення сторони відповідача-позивача щодо реєстрації ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини, суд констатує наступне.

На час смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його повнолітня дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно фактично не проживала за вказаною адресою, що стороною позивача-відповідача не заперечується.

Разом з тим, на переконання суду, в ході розгляду справи не спростовано що остання була зареєстрованою за даною адресою і прийняла спадщину після смерті батька.

Зокрема, як вбачається із копії постанови приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М. від 22.06.2023 року за №02-31/190, ОСОБА_8 - дружина ОСОБА_5 (двоюрідного дядька позивача-відповідача), фактично прийняла, проте не оформила у встановленому законом порядку свої спадкові права після смерті батька ОСОБА_3 . ОСОБА_5 , в свою чергу також спадщину фактично прийняв, однак юридично не оформив свої спадкові права після смерті дружини (а.с.146).

Відносно посилання відповідача-позивача про те, що ОСОБА_8 не бажала заявити про своє право на спадщину в передбаченому законом порядку, і за життя своє право на частку не відстоювала в судовому порядку, суд звертає увагу, що згідно довідки КП «Надвірнянський житловик» Надвірнянської міської ради за №2475 від 04.10.2018 року, остання разом з чоловіком проживала у спірному житловому будинку до 24.07.2013 року, тобто до дня своєї смерті, і була в ньому зареєстрована (а.с.14).

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку регулювалися підзаконним нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністерства Комунального господарства Української РСР 31січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року за № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 / з подальшими змінами/.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарських книгах місцевих рад.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105, сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності житлового будинку, чи частини даного будинку, певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Крім того, обставини та доводи, на які посилається сторона позивача-відповідача, підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України, ОСОБА_1 має право прийняти спадщину, а саме частку домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , після смерті двоюрідного дядька ОСОБА_5 , як спадкоємець п`ятої черги за законом.

Відповідно до технічного паспорта, складеного Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, домоволодіння АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку «А», загальною площею 45,3 м.кв., житловою площею 18,6 м.кв. та господарських будівель і споруд, а саме: сараю «Б», площею 20,5 м.кв., вбиральні «Г», площею 1,0 м.кв., сараю «Д», площею 15,9 м.кв., колонки питної «№ 1», площею 9,5 м.п., огорожі «№ 2», площею 54,8 м.кв. (а.с.21-24).

Згідно звіту про експертну оцінку вказаного майна, ринкова вартість домоволодіння на дату оцінки (30.06.2023 року) становила - 183465 грн. 00 коп. (а.с.16-17).

Як перевірено судом, на вказану спадщину крім позивача-відповідача ОСОБА_1 та відповідача-позивача ОСОБА_2 більше ніхто не претендує.

Таким чином, на переконання суду, останні мають право прийняти спадщину після смерті батька ( ОСОБА_2 ) та двоюрідного дядька ( ОСОБА_1 ) відповідно в порядку спадкування за законом.

Разом з тим, позивач-відповідач ОСОБА_1 не заперечує щодо часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 і визнання за ним права власності на частку спірного домоволодіння, претендуючи в свою чергу також на частку даного спадкового майна.

Як закріплено ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Ухвалюючи рішення по даній справі, суд констатує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Як зазначено вище, у відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що за встановлених обставин первісний позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_2 слід задоволити частково.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 та відповідач-позивач ОСОБА_2 можуть бути власниками кожен частки зазначеного майна, а згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, є всі правові підстави для визнання права власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на частку домоволодіння, що знаходиться АДРЕСА_1 , за кожним з них.

В решті вимог зустрічного позову ОСОБА_2 , на переконання суду, слід відмовити.

Що стосується розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду із позовом позивачем-відповідачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. та 536 грн. 80 коп. - судового збору у зв`язку із поданням заяви про забезпечення позову, а всього 1610 грн. 40 коп.

В позовній заяві останній просив суд стягнути з відповідача-позивача на його користь понесені судові витрати по справі.

Крім того суд зазначає, що відповідачем-позивачем ОСОБА_2 при зверненні до суду із зустрічним позовом, виходячи із вартості майна на яке він претендував, було сплачено судовий збір в розмірі - 1834 грн. 70 коп.

Разом з тим, як зазначено вище, суд прийшов до висновку про часткове задоволення зустрічних вимог ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , слід стягнути: 1073 грн. 60 коп. сплаченого останнім судового збору за звернення до суду із даним позовом та 536 грн. 80 коп. сплаченого судового збору у зв`язку із поданням заяви про забезпечення позову, а всього 1610 грн. 40 коп.

Натомість, із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , пропорційно розміру задоволених позовних вимог, необхідно стягнути 917 грн. 35 коп. сплаченого останнім судового збору за звернення до суду із зустрічним позовом.

На підставі ст.ст.16, 316, 319, 321, 328, 392, 1222, 1258, 1261, 1265, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителем: АДРЕСА_2 , право власності на спадкове майно, а саме на частку домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 і складається з житлового будинку «А», загальною площею 45,3 м.кв., житловою площею 18,6 м.кв., господарських будівель та споруд, а саме: сараю «Б», площею 20,5 м.кв., вбиральні «Г», площею 1,0 м.кв., сараю «Д», площею 15,9 м.кв., колонки питної «№ 1», площею 9,5 м.п., огорожі «№ 2», площею 54,8 м.кв., ринковою вартістю домоволодіння - 183465 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителя: АДРЕСА_2 1073 грн. 60 коп. сплаченого останнім судового збору за звернення до суду із даним позовом та 536 грн. 80 коп. сплаченого судового збору у зв`язку із поданням заяви про забезпечення позову, а всього 1610 грн. 40 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованим: АДРЕСА_1 , жителем: АДРЕСА_3 , право власності на спадкове майно, а саме на частку домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 і складається з житлового будинку «А», загальною площею 45,3 м.кв., житловою площею 18,6 м.кв., господарських будівель та споруд, а саме: сараю «Б», площею 20,5 м.кв., вбиральні «Г», площею 1,0 м.кв., сараю «Д», площею 15,9 м.кв., колонки питної «№ 1», площею 9,5 м.п., огорожі «№ 2», площею 54,8 м.кв., ринковою вартістю домоволодіння - 183465 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителя: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , пропорційно розміру задоволених позовних вимог 917 грн. 35 коп. сплаченого останнім судового збору за звернення до суду із зустрічним позовом.

В решті вимог зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення

складено 09.06.2025 року.

Суддя Грещук Р.П.