Справа №333/6255/24
Провадження №2/333/370/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Майсака А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

свідків ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в режимі відеоконференції

за позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання, АДРЕСА_2

до відповідача: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, як орган опіки та піклування, місцезнаходження: пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, 69107

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, місцезнаходження: бульвар Будівельників, буд. 19, м. Запоріжжя, 69123

про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_5 , третя особа: Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, як орган опіки та піклування, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, в якому просить суд позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від спільного проживання мають дитину сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою припинені в серпні 2020 року, однією сім`єю не проживають, спільне господарство не ведуть. З січня 2021 року дитина фактично проживав з батьком в м. Василівка, Запорізької області. У період з 29.12.2020 по 02.01.2021 дитина перебувала у матері ОСОБА_5 , в м. Мелітополі. За невстановлених обставин, дитина отримала внаслідок ушкоджень синці та сліди від пальців людини. Наслідки даного стресу призвели до погіршення психічного стану дитини, після повернення додому в м. Василівка, дитина тривалий час не могла сама засинати, плакав без причини. На прохання батька розповісти, що трапилось під час відвідин матері, дитина замикалась в собі і не хотіла розмовляти, ніби чогось побоювалась. Спілкування з матір`ю не тільки відбувалось дуже рідко, а ще й призводило до фізичної та психічної травматизації дитини.

Після повномасштабного вторгнення військ РФ на територію України, позивач разом з сином переїхали до м. Нікополь, а згодом до м. Запоріжжя, де отримали статус ВПО.

З початком військової агресії РФ відповідачка жодного разу не поцікавилася питанням безпеки дитини, не запропонувала допомоги з евакуацією сина в більш безпечні регіони України або закордон. За своєю ініціативою відповідачка взагалі не виходить на зв`язок, тобто самоусунулась від виконання батьківського обов`язку виховувати дитину

Отже, Відповідачкою свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини відсутня, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні ст. 164 СК України.

Батько дитини ОСОБА_1 , повністю утримує ОСОБА_7 , забезпечує фізичний та духовний розвиток сина. Позивачем для дитини забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що наявні законні підстави, з якими закон пов`язує можливість позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав.

Ухвалою суду від 26.08.2024 цивільну справу прийнято до провадження судді Круглікової А.В. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження.

27.11.2024 районною адміністрацією Запорізької міської ради по Хортицькому району на адресу суду надано Висновок про недоцільність позбавлення батьківський прав ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 30.01.2025 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні 12.06.2025 підтримали позовні вимоги, просили суд позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно дитини.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з?явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Відповідач не скористалась своїм правом надати відзив на позовну заяву або прийняти участь у судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку. У зв`язку з вищезазначеним, на підставі ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи.

Представник органу опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просив розгляд справи провести без участі представника районної адміністрації, рішення прийняти в інтересах малолітньої дитини з урахуванням висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 04.10.2024 №21.01/03-30/757 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 .

Представник Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, як орган опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просив слухати справу за відсутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради та ухвалити рішення на підставі наявних у справі документів, керуючись інтересами дитини.

Свідок ОСОБА_3 надала суду відповідні покази, зі змісту яких встановлено, що вона знала батька позивача. До війни позивач проживав у м. Василівка, Запорізької області. Дружину не бачила жодного разу. Коли почалась війна, ОСОБА_3 запропонувала позивачу разом з дитиною приїхати до м. Запоріжжя. Дитина про матір не згадує, з батьком у дитини близький зв`язок.

Свідок ОСОБА_4 надав суду відповідні покази, зі змісту яких встановлено, що його дружина однокласниця батька позивача. До повномасштабного вторгнення позивач проживав у м. Василівка, Запорізької області, а з її початком переїхав у м. Запоріжжя. Свідок бачився з дитиною раз на тиждень. Про матір дитина нічого не розповідала. Свідку відомо, що позивач пропонував приїхати матері дитини, але вона не приїхала.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Василівського районного управління юстиції у Запорізькій області від 15.10.2015, про що складено відповідний актовий запис №144. (а.с. 8)

Відповідно до Акта підтвердження фактичного проживання від 31.05.2024, виданого головою правління ОСББ «Світла 16», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований як ВПО за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживає за вказаною адресою разом з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син. (а.с. 9)

Згідно з довідкою від 25.06.2024 №01-21/195, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в комунальному закладі «Василівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1» Василівської міської ради Запорізької області. (а.с. 14)

Відповідно до думки спеціаліста від 18.02.2021, п. 2 по відношенню до батька ОСОБА_1 у дитини ОСОБА_6 сформований стійкий психоемоційний тип прихильності дитини до батьків, а саме: безпечна прихильність, який є наслідком постійного відчуття дитиною безпеки і захищеності з боку батька, як доглядаючої особи; п. 7 по відношенню до матері ОСОБА_5 у дитини ОСОБА_6 сформований амбівалентний тип прихильності, тобто невизначений (як до незначущої дитини).(а.с. 16 17)

Згідно з актом обстеження умов проживання від 25.10.2024 №10-08/3086, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 в орендованій квартирі. Дитина має окрему кімнату, місце для сну і відпочинку, забезпечений одягом, взуттям, засобами особистої гігієни, шкільним приладдям, ноутбуком для дистанційного навчання, продуктами харчування в достатній кількості.

Відповідно до висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 20.11.2024 №21.01/03-30/942, районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування дійшла висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносн малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частиною другою статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 26 квітня 2023 року у справі № 931/709/21.

У рішенні у справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України").

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).

Судом береться до уваги висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо її малолітньої дитини ОСОБА_6 , який найкраще відповідає інтересам дитини.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, зокрема те, що позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів, які свідчили б про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками щодо малолітнього сина, а також з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, що відповідатиме основним інтересам дитини, зокрема збереженню його зв`язку з рідною матір`ю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у цій справі у зв`язку з відмовою у позові покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя А.В. Круглікова