ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6419/25 Справа № 212/9448/24 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/9448/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Чайка Юрій Тарасович, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 квітня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (надалі - ТДВ «Страхова група «Оберіг», ТДВ «СГ «Оберіг») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг» для укладення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Поліс) відносно транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д. н. з. НОМЕР_1 , vin-code: НОМЕР_2 .

Під час укладення угоди ОСОБА_1 надав інформацію, що вказаний транспортний засіб відноситься до типу В легковий автомобіль, а тому не підлягає обов`язковому технічному контролю (надалі ОТК).

12.10.2023 між ТДВ «СГ «Оберіг» та ОСОБА_1 було укладено Поліс № ЕР-217329205, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д. н. з. НОМЕР_1 , vin-code: НОМЕР_2 строком з 14.10.2023 року по 13.10.2024 року включно.

В розділі Полісу Особливі умови використання забезпеченого ТЗ зазначено, що такий ТЗ не підлягає обов`язковому технічному контролю, оскільки відповідач під час укладення полісу вніс інформацію, що забезпечений транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю.

02.07.2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі забезпеченого транспортного засобу.

При цьому, за характеристиками такого транспортного засобу він є малотонажним фургоном. Однак, у позивача відсутній доступ до бази даних МВС України щодо проходження транспортними засобами ОТК, тому ТДВ «СГ «Оберіг» при укладенні полісів керується виключно інформацією наданою їх клієнтами.

З метою розслідування страхового випадку позивач звернувся до Головного сервісного центру із запитом про проходження ОТК забезпеченим транспортним засобом, на що отримав відповідь, що «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д. н. з. НОМЕР_1 підлягає проходженню ОТК, а також, що такий транспортний засіб станом на 02.07.2024 року не мав дійсного протоколу ОТК та взагалі відсутня інформація про проходження таким транспортним засобом ОТК.

Отже, за своїми технічними характеристиками забезпечений транспортний засіб відноситься до вантажних автомобілів, а відповідач під час укладення полісу зазначив неправдиві відомості щодо відсутності у нього обов`язку з проходження ОТК.

Таким чином, істотною умовою договору страхування при укладенні Полісу щодо такого транспортного засобу, який підлягав ОТК, є проходження ним обов`язкового технічного контролю, та відповідно укладення Полісу на строк, що не перевищує строку чергового проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю. Оскільки обов`язок повідомити інформацію про наявність дійсного протоколу ОТК та строк його дії покладається виключно на відповідача, то ОСОБА_1 , укладаючи Поліс, надав неправдиві відомості позивачу щодо забезпеченого транспортного засобу, тобто, що він не підлягає ОТК, що сприяло укладанню спірного полісу. Отже, відповідач, знаючи про необхідність проходження ОТК забезпеченим транспортним засобом та про відсутність протоколу проходження ОТК щодо зазначеного транспортного засобу, не повідомив про це позивача, чим діяв умисно, ввівши позивача в оману, надавши при укладенні Полісу неправдиві відомості про істотні умови предмету договору страхування. Зазначено, що при наданні відомостей позивачу про наявність обов`язку проходження ОТК щодо забезпеченого транспортного засобу та відсутність дійсного протоколу перевірки технічного стану, позивач би не уклав вказаний Поліс, оскільки це суперечило вимогам закону, відповідно до якого договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до Закону України «Про дорожній рух», укладаються страховиками за умови проходження зазначеними транспортними засобами обов`язкового технічного контролю, якщо вони згідно з протоколом перевірки технічного стану визнані технічно справними, тому такий Поліс слід визнати недійсним.

Враховуючи викладене, позивач просив суд: визнати недійсним з моменту його укладення поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-217329205, яким було забезпечено транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д. н. з. НОМЕР_1 , стягнувши з відповідача на користь ТДВ «СГ «Оберіг» витрати з оплати судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладення поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-217329205, укладеного між ОСОБА_1 та ТДВ «Страхова група «Оберіг», яким було забезпечено транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д. н. з. НОМЕР_1 , vin-code: НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ «Страхова група «Оберіг» витрати з оплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Чайка Ю.Т., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неврахування правових висновків Верховного Суду щодо аналогічних правовідносин у справі № 348/2675/17 у постанові від 21 січня 2021 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем було акцентовано увагу суду першої інстанції, що у відповідності із правовою позицією Верховного суду, висловленою при розгляді справи № 348/2675/17 у постанові від 21 січня 2021 року, в таких же правовідносинах вказано, що проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю може розглядатися як умова укладення договору, а не його істотна умова позивачем вказаних доводів не спростовано. Як визначено ч. 4 ст. 264 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Однак, судом першої інстанції не надано жодної оцінки доводам відповідача та правовій позиції Верховного Суду у постанові від 21.01.2021 у справі № 348/2675/17, про те, що проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю не є істотною умовою договору страхування. Більше того, судом першої інстанції, в оскаржуваному рішенні, також не надано жодної оцінки доводам відповідача про те, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, є підставою лише для притягнення особи до адміністративної відповідальності згідно з ч.3-4 ст. 121 КУпАП, а не підставою для недійсності договору страхування.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково дійшов висновків про доведеність обставин, які мають значення для справи, які фактично не були доведені позивачем, а саме про те, що відповідач, під час укладення полісу, свідомо та умисно надав неправдиві відомості про тип застрахованого транспортного засобу, а також про те, що проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю є істотною умовою для укладення договору страхування.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги доводи позивача про те, що позивач за час дії договору страхування та Полісу (а це більше ніж 10 місяців) не міг перевірити відомості, внесені відповідачем до страхового полісу. Фактично дана позиція ґрунтується лише на одному доказі відповіді на адвокатський запит з СЦ МВС, отриманої представником позивача у вересні 2024 року, тобто після спливу 11 місяців з дати укладення договору. При цьому, доводів відповідача про те, що позивач перевірити усі заповнені в страховому Полісі відомості міг та мав можливість у електронних реєстрах маючи характеристики (марку, модель, vin код(номер) застрахованого автомобіля) або шляхом подання аналогічного адвокатського запиту швидше ні позивачем в своїх процесуальних документах, ні судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не спростовано та не враховано.

Наполягає на тому, що позивач, як страховик, отримавши інформацію від страхувальника щодо транспортного засобу та погоджуючись укласти договір страхування на підставі отриманих відомостей транспортного засобу та його технічних характеристик, не був позбавлений можливості додатково здобути інформацію щодо транспортного засобу, перевірити надану відповідачем інформацію. Вказані дії були вчинені ТзДВ «СГ «Оберіг» лише після настання страхового випадку, що свідчить про наявність наміру ухилитися від виплати страхових сум на користь потерпілої внаслідок ДТП особи.

До аналогічних висновків у таких же правовідносинах у спорі між ТДВ «СГ «Оберіг» та страхувальником про визнання полісу недійсним, заявленого з таких же як у даній справі підстав, дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 04.12.2024 при розгляді справи № 369/322/23 та у постанові від 02.04.2025 при розгляді справи № 759/3314/23.

Повідомляє, що орієнтовний розмір судових витрат, які відповідач поніс та збирається понести за час розгляду цієї справи апеляційним судом, становлять витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3663,60 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ТДВ «СГ «Оберіг» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чайку Ю.Т., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що, на підставі полісу № ЕР-217329205 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії з 14.10.2023 року по 13.10.2024 року включно, цивільно-правова відповідальність страхувальника ОСОБА_1 відносно застрахованого транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д. н. з. НОМЕР_1 , vin-code: НОМЕР_2 , була застрахована у страховика ТДВ «СГ «Оберіг», яким було визначено особливі умови страхування, зокрема, що застрахований транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до відомостей № 31/2446А3-25796-2024 від 04.09.2024 року Головного Сервісного центру МВС вбачається, що у загальнодержавній базі результатів ОТК транспортний засіб ««VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д. н. з. НОМЕР_1 , vin-code: НОМЕР_2 підлягав обов`язковому технічному контролю, натомість, станом на 02 липня 2024 року, не мав дійсного протоколу ОТК, а інформації щодо проходження таким транспортним засобом обов`язкового технічного контролю відсутня.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 застрахував у позивача цивільно-правову відповідальність щодо транспортного засобу, «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» д. н. НОМЕР_3 , vin код: НОМЕР_4 , вказавши, що він не підлягає обов`язковому технічному контролю, знаючи, що такий автомобіль підлягав обов`язковому технічному контролю, однак станом на момент укладення такого договору страхування не мав дійсного протоколу ОТК, що суперечить чинному законодавству, тому підлягає за встановленими обставинами визнанню недійсним, оскільки відповідач, будучи обізнаним, що «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д. н. з. НОМЕР_1 , підлягав обов`язковому технічному контролю, навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, інакше б такий договір страхування не був би укладений між сторонами.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

У частині першій статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частини перша, друга статті 207 ЦК України).

У пункті 1.8 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховий поліс - це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору

Згідно з частинами першою - четвертою статті 18 Закону України «Про страхування» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. При укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику.

Договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до Закону України «Про дорожній рух», укладаються страховиками за умови проходження транспортними засобами обов`язкового технічного контролю, якщо вони згідно з протоколом перевірки технічного стану визнані технічно справними. Договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладаються на строк, що не перевищує строку чергового проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю відповідно до вимог Закону України «Про дорожній рух».

Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

У статті 981 ЦК України визначено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (стаття 982 ЦК України).

Відповідно до статті 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторонни в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з частинами сьомою, дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до пункту 17.6 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особливості укладення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 31 серпня 2017 року № 3631, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 вересня 2017 року за № 1197/31065, затверджено зміни до Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вказаним розпорядженням, починаючи з 07 лютого 2018 року, забезпечена можливість укладання внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (які діють тільки на території України) в електронній формі.

У розділі ІІІ Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 27 жовтня 2011 року № 673 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2011 року за № 1483/20221, визначено особливості укладення внутрішніх електронних договорів страхування.

Для укладення внутрішнього електронного договору страхування власник транспортного засобу через ІТС виражає намір укласти договір страхування та вносить відомості, необхідні для укладення такого договору, що є заявою на страхування. Перелік відомостей, необхідних для укладення внутрішнього електронного договору страхування, визначається МТСБУ та оприлюднюється на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ.

Страховик на підставі отриманої через ІТС заяви на страхування формує пропозицію укласти внутрішній електронний договір страхування у формі проекту страхового поліса, що реєструється в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пропозиція укласти внутрішній електронний договір страхування направляється страховиком власнику транспортного засобу через ІТС і є чинною до закінчення доби, в якій її було сформовано.

Перелік відомостей, які повинні міститися у пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування, затверджується МТСБУ та оприлюднюється на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ

МТСБУ забезпечує можливість перевірки факту реєстрації пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та оприлюднює на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ інформацію про спосіб перевірки факту реєстрації пропозиції щодо укладення внутрішнього електронного договору страхування. Інформація про спосіб перевірки власником транспортного засобу факту реєстрації конкретної пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів повинна міститись у такій пропозиції.

Якщо власник транспортного засобу погоджується з отриманою пропозицією укласти внутрішній електронний договір страхування, він надає страховику через ІТС відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) укласти внутрішній електронний договір страхування і підписує внутрішній електронний договір страхування через ІТС відповідно до законодавства, що регулює організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції.

Внутрішній електронний договір страхування вважається укладеним з моменту одержання страховиком відповіді про прийняття власником транспортного засобу пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування.

Внутрішній електронний договір страхування набирає чинності з початку строку його дії, що зазначений у страховому полісі, але не раніше дати його реєстрації в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно з пунктом 17.1 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», частини другої статті 18 Закону України «Про страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до Закону України «Про дорожній рух», укладаються страховиками за умови проходження зазначеними транспортними засобами обов`язкового технічного контролю, якщо вони згідно з протоколом перевірки технічного стану визнані технічно справними.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років;

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137, визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, відповідно до статті 35 Закону України «Про дорожній рух».

Слід також врахувати, що відповідно до Переліку відомостей, необхідних для укладення внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджених протоколом Президії МТСБУ від 25 травня 2017 року № 401/2017, для укладання внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик повинен мати такі відомості:

1) відомості про страхувальника, для фізичної особи: прізвище, ім`я та по-батькові; домашня адреса із зазначенням поштового індексу; адреса електронної пошти; номер контактного телефону; ідентифікаційний номер Державного реєстру фізичної особи - платника податку (ІНПП) у разі його присвоєння; відомості про реквізити документа, що посвідчує особу (для пільговика - документ, що підтверджує його право на зменшення розміру страхового платежу), а саме: назва документа, його серія, номер, дата видачі та орган, що видав документ;

2) відомості про транспортний засіб (ТЗ), щодо якого укладається договір страхування: тип ТЗ; державний номерний знак; марка, модель; рік випуску; ідентифікаційний номер VIN (сімнадцятизначний) ТЗ або в разі відсутності в технічному паспорті відомостей про ідентифікаційний номер VIN, номер кузова (шасі, рами) транспортного засобу - відображається «б/н»; номер кузова (шасі, рами); населений пункт місця реєстрації ТЗ;

3) особливі умови використання забезпеченого ТЗ: ознака використання ТЗ протягом повного строку страхування та номера місяців, в яких використовується ТЗ (у разі укладення договору страхування з обмеженим періодом використання ТЗ протягом року); ознака використання ТЗ як таксі/маршрутне таксі; ознака того, що ТЗ підлягає обов`язковому технічному контролю та дата наступного ОТК (для ТЗ, що підлягає обов`язковому технічному контролю); ознака допущення до керування ТЗ осіб з водійським стажем менше 3 років;

4) інші відомості, необхідні страховику для оцінки ризику;

5) запланована дата початку дії договору страхування та строк страхування;

6) відомості, зазначені в пунктах 1-4 страховик повинен отримати від страхувальника, але має право перевірити їх достовірність шляхом звірки з наявними даними у власних інформаційних реєстрах та з даними державних інформаційних ресурсів.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначалося вище, відомості про страхувальника, транспортний засіб, щодо якого укладається договір страхування, а також особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу страховик повинен отримати від страхувальника, водночас має право перевірити їх достовірність шляхом звірки з наявними даними у власних інформаційних реєстрах та з даними державних інформаційних ресурсів.

Таким чином, страховик, отримавши інформацію від страхувальника щодо транспортного засобу та погоджуючись укласти договір страхування на підставі отриманих відомостей транспортного засобу та його технічних характеристик, не був позбавлений можливості додатково здобути інформацію щодо транспортного засобу, перевірити надану відповідачем інформацію. Вказані дії були вчинені ТДВ «СГ «Оберіг» лише після настання страхового випадку, що свідчить про наявність наміру ухилитися від виплати страхових сум на користь потерпілої внаслідок ДТП особи.

У постанові від 21 січня 2021 року у справі № 348/2675/17 (провадження № 61-17352св19) Верховний Суд зазначив, що проходження транспортним засобом ОТК може розглядатися як умова укладення договору, а не його істотна умова.

Також, необхідно зазначити, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає ОТК, але своєчасно його не пройшов, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності (частини третя-четверта статті 121 КУпАП). У межах розгляду цієї справи не встановлено відомостей про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить суд визнати недійсним договір страхування з підстав введення відповідачем в оману позивача.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду з захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусового виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ст. 230 ЦК України якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

При вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230 ЦК України суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.

Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Згідно із ст. 230 ЦК України, якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

При вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230 ЦК України суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При розгляді даної справи позивачем ТДВ «Страхова група «Оберіг» не доведено обставин, які підтверджують факт, що відповідач при укладанні страхового договору діяв умисно з метою введення позивача в оману стосовно предмету страхування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач не довів введення його в оману стосовно предмету страхування.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 369/322/23 (провадження № 61-13910св24).

Слід зазначити, що апеляційним судом досліджено судову практику щодо звернення ТДВ "СГ «Оберіг» з аналогічними позовними вимогами до інших осіб та встановлено, що з такими позовами ТДВ «СГ «Оберіг» звертається лише після настання страхових випадків.

Тобто, на стадії укладення правочину позивач не вважає за потрібне перевіряти обов`язковість проходження транспортним засобом технічного огляду. Отримує майнову вигоду у виді страхових платежів , а коли стається страховий випадок звертається з вимогами про визнання правочину недійсним з метою не виплати та не виконання своїх обов`язків за договорами страхування, оскільки за звичай сума виплат за страховим випадком є більшою, ніж та сума яку потрібно буде повернути в разі визнання недійсним правочину.

З матеріалів даної справи також вбачається, що позов подано після настання страхового випадку (02 липня 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода, а позов до суду подано 23 вересня 2024 року), відповідно, суд може констатувати, що метою такого позову та визнання недійсним правочину є недобросовісна поведінка позивача, метою якої є не виплачувати суму страхового відшкодування за правочином, який позивач просить визнати недійсним. Тобто, колегією суддів враховуються також загальні засади цивільного судочинства, засади розумності та справедливості, та суд констатує недобросовісність поведінки позивача в частині укладення правочину без технічного огляду транспортного засобу, та намагання визнати його недійсним після настатння обов`язку виплачувати страхове відшкодування за таким правочином, з підстав не повідомлення інформації страхувальником про технічний огляд транспортного засобу.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв?язку з чим колегія суддів стягує з ТДВ «СГ «Оберіг» на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 3 633,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, п.4 ч.1 ст. 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Чайка Юрій Тарасович, задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: