КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4796/2025
справа №369/2807/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргоюКиївської обласної прокуратури та апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Київської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, -

встановив:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури.

Вимоги позову мотивує тим, що 23 жовтня 2020 року до Чабанівського відділу поліції Києво-Святошинського відділу поліції ГУНП в Київській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_2 про те, що в с. Новосілки виявлено трьох осіб чоловічої статі, які знаходились в зазначеному населеному пункті Києво-Святошинського району Київської області, в під`їздах житлових будинків та поблизу них розповсюджували листівки з неправдивою компроментуючою інформацією про кандидатів в депутати Чабанівської сільської ради ОСОБА_7., ОСОБА_3 , та кандидата на посаду голови Чабанівської селищної ради ОСОБА_8., чим перешкоджали діяльності суб`єктів виборчого процесу. В той же день зазначеним органом поліції розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, про що повідомлено керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9.

23 жовтня 2020 року слідчим СВ Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції Фіалко Г.Д. в присутності понятих на підставі статті 208 КПК України без ухвали слідчого судді строком на сімдесят дві години затримано ОСОБА_1 та проведено його обшук. Під час обшуку слідчим виявлено та вилучено телефон чорного кольору марки "iPhone 6S". В цей же день затриманий ОСОБА_1 поміщений до ізолятора тимчасового тримання №7 (м. Васильків) ГУНП в Київській області, де утримувався до 25 жовтня 2020 року.

24 жовтня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 157 КК України. Вилучене під час особистого обшуку майно постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та передано на відповідальне зберігання до камери сховища речових доказів Києво-Святошинського відділу поліції.

25 жовтня 2020 року слідча поліції за погодженням з прокурором місцевої прокуратури звернулась до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_1 .

Слідчий суддя відмовив у задоволенні вказаного клопотання та обрав запобіжний захід нічний домашній арешт з 20:00 години до 07:00 годин за місцем проживання ОСОБА_1 , зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора та суду, повідомляти слідчого чи суд про зміну місця свого проживання та роботи, утримуватись від спілкування з особами, визначеними слідчим, прокурором, здати на зберігання до ДМС свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

17 грудня 2020 року слідчим повернені ОСОБА_1 вилучені у нього речі для відповідального зберігання до рішення суду.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за частиною 3 статті 157 КК України на підставі пункту 3 статті 373 КПК Україні, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Запобіжний захід у виді домашнього арешту скасовано судом. Арешт на майно, накладений ухвалою Києво-Святошинського суду від 27 жовтня 2020 року судом скасовано. Отримані особисті речі залишено власнику.

28 березня 2023 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року залишено без змін, апеляційну скаргу, подану прокурором, залишено без задоволення.

Незаконне кримінальне переслідування ОСОБА_1 почалося з дня його затримання та поміщення до ІТТ №7 ГУНП в Київській області і закінчилось винесенням рішення Київським апеляційним судом. Тобто, позивач незаконно перебував під слідством і судом з 23 жовтня 2020 року по 28 березня 2023 року, що становить 29 місяців і 6 днів.

Факт знаходження його під кримінальним переслідуванням та факт обрання відносно нього запобіжного заходу, участь у слідчих та судових діях мали стресові наслідки, він вимушений був захищатись від пред`явленого обвинувачення, наймати адвокатів, сплачувати кошти на правову допомогу, що привело до душевних хвилювань, що негативно вплинуло на звичний уклад життя, моральні страждання та переживання. Наявність запобіжного заходу вплинуло на його роботу, на можливість їздити на змагання, оскільки він є професійним тренером, майстром спорту України.

Розмір моральної шкоди оцінює у 310 980,00 гривень.

Вказує також, що для отримання професійної правничої допомоги, захист його прав під час проведення досудового слідства та розгляду кримінального провадження вимушений був укласти угоду з адвокатом, якому сплатив гонорар 48 000 гривень.

Крім цього, зазначає, що на виконання умов договору про надання професійної правничої допомоги №703/02-24 від 17 лютого 2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Мартиненком Ю.В., проведений юридичний аналіз справи, зібрані докази, направлений адвокатський запит начальнику ІТТ №7 ГУНП у Київській області, підготовлені та подані суду позовна заява з додатками про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури. Здійснюється судовий супровід справи і супровід справи у виконавчому провадженні. Вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у цій справі становить 20 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 06 травня 2024 року просить суд:

стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь грошові кошти в розмірі 350 400,00 грн грошової компенсації моральної шкоди;

стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь грошові кошти в сумі 48 000,00 грн в рахунок судових витрат під час досудового слідства та в судах;

стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь судові витрати в розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 300 000 грн, на відшкодування матеріальної шкоди 48 000 грн та на відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 20 000 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Головним управлінням Національної поліції в Київській області подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи.

Вказує, що у цій справі суд не постановив жодної ухвали, щодо витребування документів у відповідача або позивача, незважаючи на те, що у суду були сумніви щодо наявності підстав з виплати шкоди.

Зазначає, що на час ухвалення оскаржуваного рішення моральна шкода та матеріальна шкода нібито завдана працівниками ГУНП в Київській області не аргументована у повному обсязі.

Зазначає, що суд під час розгляду справи має встановити чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Також слід врахувати, що виникнення такої шкоди тісно пов`язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість виникнення моральної шкоди.

Зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача, а також не обґрунтовано, з чого позивач виходив при визначенні розміру заподіяної йому шкоди.

Вказує на неправильне обрахування розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню.

Наводить розрахунок, відповідно до якого: 29 місяців і 5 днів (строк перебування під слідством) * 236,6 грн (7100 (розмір мінімальної заробітної плати на дату звернення позивача до суду)/30 (середньоденне відшкодування)), тобто загальна сума становитиме 207 083,00 грн.

Судом помилково застосовано мінімальну заробітну плату у розмірі 8 000,00 грн, крім того, навіть при цих розрахунках судом, без відсутності належного обґрунтування визначено розмір моральної шкоди 300 000,00 грн.

Крім цього, звертає увагу, що суму моральної шкоди необхідно рахувати до дня ухвалення Києво-Святошинським районним судом Київської області вироку, тобто 04 липня 2022 року. Так, 04 липня 2022 року - 23 жовтня 2020 року = 2 роки 3 місяці 7 днів * 236,6 = 193 356,20 грн.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині задоволених вимог, Київською обласною прокуратурою подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи.

Зазначає, що в розумінні частини 5 статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" сам факт ухвалення виправдувального вироку щодо особи не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а відшкодування моральної шкоди провадиться виключно у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Право на відшкодування ? це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Сума присудженого відшкодування не має бути джерелом незаконного збагачення.

Із змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивачем не наведено аргументованих доводів та конкретних прикладів на підтвердження факту вчинення органами Київської обласної прокуратури фізичного чи психічного впливу на позивача в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000384, що вказувало б на спричинення останньому моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо.

Звертає увагу, що здійснення процесуальних дій органом досудового розслідування й суду в межах та порядку, передбаченому КПК України, для досягнення завдань кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, з чітким та безумовним дотриманням загальних засад кримінального провадження, передбачених статтею 7 КПК України, не може саме по собі заподіювати моральні страждання особі, стосовно якої вони здійснюються, без доведення такою особою складу заподіяного правопорушення та всіх його елементів.

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності поведінки органів досудового розслідування, прокуратури у ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження чи його судового розгляду.

Також, зазначене не підтверджується і жодним судовим рішенням щодо визнання незаконними дій та рішень органів прокуратури.

Постановлення відносно позивача виправдувального вироку не є свідченням протиправної поведінки органу досудового розслідування та прокуратури, а необхідність захисту від обвинувачення не носить об`єктивного характеру. Крім того, якої шкоди позивач зазнав та в чому вона полягала останній не навів. Більше того, позивачем, не наведено наскільки істотно був змінений звичний ритм його життя, та як було змінене життя сім`ї тощо, що також залишилось поза увагою суду при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Посилається на неправильне обрахування судом першої інстанції строку, протягом якого ОСОБА_1 перебував під слідством та судом, а саме з 23 жовтня 2020 року по 28 березня 2023 року (29 місяців та 6 днів). Звертає увагу, що такий період у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та до моменту винесення виправдувального вироку, тобто до 04 липня 2022 року.

Стверджує, що розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, у розмірі 300 000,00 грн не є співмірним реальному періоду перебування позивача під слідством та розміру мінімальної заробітної плати, який діє на час розгляду цієї справи в суді.

Позивачем не доведено наявність жодного з елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження того, що мали місце протиправні дії чи бездіяльність органів прокуратури чи досудового розслідування під час досудового розслідування чи судового розгляду у кримінальному провадженні №0000384 від 23 жовтня 2020 року, не надано доказів заподіяння моральної шкоди, причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю органів прокуратури та досудового розслідування і шкодою, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння шкоди такими діями відповідачів.

Стверджує, що суд першої інстанції дійшов безпідставних та необґрунтованих висновків щодо стягнення на користь ОСОБА_1 48 000,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених у кримінальному провадженні, оскільки така вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку.

Отже, питання відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених стороною в кримінальному провадженні, повинно вирішуватись під час ухвалення вироку. Чинним законодавством України не передбачено можливості відшкодування витрат на правову допомогу, понесених стороною під час розгляду справи в іншому провадженні.

Звертає увагу, що статтею 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено можливість відшкодування громадянинові заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, а статтею 12 Закону унормовано порядок визначення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, зазначеної, у тому числі, у пунктах 1, 4 статті 3 цього Закону.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту звернення ОСОБА_1 на підставі статті 12 Закону до відповідних органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування чи прокуратури про визначення розміру завданої йому матеріальної шкоди, та відповідне рішення про визначення розміру такої шкоди.

Встановлення розміру шкоди віднесено до компетенції органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, який виніс виправдувальний вирок чи закрив справу.

В той же час, відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у кримінальному провадженні з огляду на те, що позивачем належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами не доведено фактичність, неминучість, розумність і обґрунтованість витрат на правову допомогу.

Посилається на недоведеність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу у кримінальному провадженні. Позивачем у порушення частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України не надано детального опису робіт (наданих, послуг), виконаних адвокатом у кримінальному провадженні, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, що свідчить про відсутність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у кримінальному провадженні. Крім цього, за умовами договору вартість надання професійної правничої допомоги становить 15 000,00 гривень.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, посилається на їх неспівмірність та необґрунтованість. Вказує, що матеріали справи не містять детального опису робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, що додатково підтверджує факт необґрунтованості та неспівмірності їх розміру.

Долучені позивачем копії документів щодо наданих юридичних послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на від 13 липня 2023 року у справі №454/289/22, від 28 листопада 2018 року у справі №214/6982/13-ц, від 04 вересня 2019 року у справі №529/1007/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц, від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18, від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, від 09 жовтня 2020 року у справі №509/5043/17, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року в частині задоволених вимог скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні прокурори Гнатюк М.І. та Мацієвська О.В. подану апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити.

Представниця Головного управління Національної поліції Київської області Мєзєс О.В. підтримала подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мартиненко Ю.В. проти апеляційних скарг заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурорів Гнатюка М.І. та Мацієвської О.В. , представника Головного управління Національної поліції Київської області Мєзєс О.В., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мартиненка Ю.В., розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Київської обласної прокуратури та апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Київській області підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції зазначив, що відшкодуванню на користь позивача підлягає моральна шкода, завдана незаконним кримінальним переслідуванням протягом тривалого часу, що включає в себе моральну шкоду, завдану як незаконними обшуками, арештами майна, так і незаконним обранням відносно нього запобіжних заходів.

Визначивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції врахував, що позивач незаконно перебував під кримінальним переслідуванням 29 місяців 5 днів, у зв`язку із цим йому завдано моральної шкоди. Із засад розумності, виваженості і справедливості, суд визначив моральну шкоду у розмірі 300 000 грн.

Стягнувши 48 000,00 гривень на відшкодування матеріальної шкоди за отримання позивачем правової допомоги при розслідуванні та розгляду обвинувального акту в суді протягом 29 місяців суд вказав, що така є підтвердженою та співмірною.

Стягнувши 20 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, суд вказав, що заявлені витрати є співмірними, обґрунтованими та доведеними.

З матеріалів справи установлено, що 23 жовтня 2020 року до єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено відомості №0000384 за заявою ОСОБА_2 , правова кваліфікація - частина 3 статті 157 КК України (том 1 а.с. 8).

Відповідно до даних протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину від 23 жовтня 2020 року, убачається, що ОСОБА_1 згідно частини 4 статті 208 КПК України затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 157 КК України (том 1 а.с. 10-12).

Згідно даних листа №10аз/109/23/007/01-2023 від 13 жовтня 2023 року убачається, що в ізоляторі тимчасового тримання №7 Головного управління Національної поліції в Київській області утримувався ОСОБА_1 , поміщений до ізолятору тимчасового тримання №7 о 05.20 годині 24 жовтня 2020 року, вибув до Києво-Святошинського районного суду Київської області о 08:40 годині 25 жовтня 2020 року (том 1 а.с. 14).

24 жовтня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 157 КК України.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання т.в.о. начальника СВ Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ в Київській області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід - нічний домашній арешт з 20:00 год. до 07:00 год. строком до 21 грудня 2020 року (том 1 а.с. 22-23).

17 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримав під відповідальне зберігання речові докази, вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні (том 1 а.с. 24).

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року визнано невинуватим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виправдано у пред`явленому обвинуваченні за частиною 3 статті 157 КК України, на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу цього кримінального правопорушення. Запобіжний захід ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту скасовано. Вирішено питання речових доказів (том 1 а.с. 26-38).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року вирок Києво-Святошинського районного суду залишено без змін (том 1 а.с. 39-45).

Відповідно до даних договору про надання професійної правничої допомоги №703/12-20 від 17 грудня 2020 року убачається, що ОСОБА_1 замовляє, приймає та оплачує, а адвокат Мартиненко Ю.В. надає послуги професійної правничої допомоги, захист прав клієнта від обвинувачення в межах проведення досудового слідства слідчим відділенням Чабанівського відділку поліції Києво-Святошинського відділу ГУНП в Київській області в кримінальному провадженні №0000384 зареєстрованого в єдиному державному реєстрі досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 157 КК України. Також, адвокат зобов`язався надавати професійну правничу допомогу клієнту під час розгляду зазначеного кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанції.

Згідно пункту 2.1. договору вартість послуг, зазначених в пункті 1.1. договору, становить 48 000,00 гривень, які повинні бути сплачені клієнтом адвокату (том 1 а.с. 50).

Згідно даних квитанції до прибуткового касового ордеру №703/12-20 від 31 березня 2023 року убачається, що адвокатом Мартитенком Ю.В. прийнято від ОСОБА_1 48 000,00 гривень. У графі підстава зазначено "крим. пров №0000384, згідно договору №703/12-20 від 17.12.2020" (том 1 а.с. 51).

31 березня 2023 року ОСОБА_1 та адвокатом Мартитенком Ю.В. підписано акт виконаних робіт (том 1 а.с. 52).

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР) та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах 1 та 2 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону №266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 3 Закону №266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, моральна шкода.

Згідно з частинами 2, 3 статті 13 Закону №266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями статті 4 Закону №266/94-ВР встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів зазначає про таке.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що період розрахунку строку перебування позивача під слідством має обраховуватись з моменту вручення повідомлення підозри до 04 липня 2022 року, а саме ухвалення Києво-Святошинським районним судом Київської області виправдувального вироку, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2023 року у справі № 750/5383/22 (провадження № 61-5388св23) зазначено, що:

«суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду, виходив із того, що 26 грудня 2015 року внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000522, тому з цього часу має обраховуватись строк перебування позивача під слідством та судом, тому такий становить 47 місяців (з 26 грудня 2015 року по 14 листопада 2019 року). Разом із тим, колегія суддів не може погодитись із висновком апеляційного суду з огляду на таке. За приписами пункту 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

На підставі системного аналізу наведених норм прав Верховний Суд дійшов переконання, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17».

Відповідно до частин 1, 2 статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ураховуючи те, що вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року набрав законної сили 28 березня 2023 року, після його перегляду Київським апеляційним судом, доводи апеляційної скарги щодо неправильного обрахування строку перебування під слідством та судом є безпідставними.

Щодо доводів апеляційних скарг щодо того, що суд помилково застосував мінімальну заробітну плату у розмірі 8 000,00 гривень та необґрунтовано визначив розмір моральної шкоди у розмірі 300 000,00 гривень, колегія суддів зазначає про таке.

Аналізуючи релевантну судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, можна дійти висновку, що Верховний Суд роз`яснював про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, визначеної на час розгляду справи.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23 (провадження № 61-7724св24), від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 (провадження № 61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24), від 15 листопада 2024 року у справі № 336/2137/23 (провадження № 61-9291св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 488/2561/21 (провадження № 61-8267св24), від 22 січня 2025 року у справі № 524/6017/22 (провадження № 61-13387св24).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" у редакції, чинній на час розгляду справи, установлено з 01 січня 2024 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня - 7 100 грн, а з 01 квітня - 8 000 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції установив, що гарантований державною мінімальний розмір відшкодування становить 233 333,35 гривень.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Разом з цим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційних скарг відповідачів про те, що визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди в сумі 300 000,00 гривень, суд першої інстанції не навів належного обґрунтування такого розміру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18, зроблено висновок про те, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В цьому випадку матеріали справи свідчать про те, що позивачеві дійсно було завдано моральної шкоди внаслідок незаконного тривалого перебування під слідством і судом. Позивачем доведено завдання йому моральної шкоди внаслідок його затримання, застосування запобіжного заходу, вручення підозри, тривалого досудового слідства тощо.

Поряд з цим, апеляційний суд робить висновок, що позивачем не доведено, що характер і обсяг його душевних страждань з урахуванням обставин справи підлягає грошовій оцінці в розмірі більшому, ніж мінімальний встановлений законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Судом апеляційної інстанції були враховані всі чинники та обставини, передбачені положеннями статті 23 ЦК України, а саме: обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством та судом, які в сукупності безумовно свідчать про наявність душевних хвилювань, що зумовили порушення, в тому числі, звичного способу життя, призвели до погіршення життєвих зв`язків, стосунків із соціальним оточенням, у результаті чого керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг та зміни рішення суду в частині визначення розміру грошової оцінки завданої позивачу моральної шкоди.

Ураховуючи обставини цієї справи, колегія суддів уважає, що справедливою сатисфакцією для позивача буде відшкодування у розмірі 235 000,00 гривень.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги Київської обласної прокуратури в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 48 000,00 гривень, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Отже, встановивши факт понесення витрат у зв`язку із наданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом.

Сплачені громадянином суми у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, Отже, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідні правові висновки викладені у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі №303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі №335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі №759/2952/20 (провадження № 61-16694св21).

При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду обвинувального акту позивачем надано: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 17 грудня 2020 року, предметом якого є захист прав клієнта у кримінальному провадженні №0000384, копію квитанції до прибуткового касового ордеру №703/12-20 від 31 березня 2023 року та акт виконаних робіт.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що факт надання послуг адвокатом підтверджується розпискою про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, змістом вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року, ухвалою Київського апеляційного суду від 28 березня 2023 року, зокрема, вказані процесуальні документи та судові рішення містять відомості про участь захисника Мартиненка Ю.В. у процесуальних питаннях та захист інтересів ОСОБА_1 під час розгляду обвинувального акту.

Отже, матеріалами справи підтверджено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду обвинувального акту.

Доводи Київської обласної прокуратури щодо того, що вимоги позивача в цій частині не можуть бути розглянуті у порядку цивільного судочинства, колегія суддів відхиляє, оскільки висновок щодо можливості вирішення в порядку цивільного судочинства позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, понесених особою у кримінальному провадженні, міститься, зокрема, в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 07 лютого 2022 року в справі № 336/3604/20 (провадження № 61-13843св21), у якій зазначено, що підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу може бути лише відсутність документального підтвердження таких витрат та їх розрахунку.

Доводи апеляційної скарги прокуратури в частині стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Установлено, що 17 лютого 2024 року ОСОБА_1 та адвокатом Мартиненко Ю.В. укладено договір про надання професійної правничої допомоги №703/02-24, відповідно до умов якого клієнт замовляє, приймає та оплачує, а адвокат надає послуги професійної правничої допомоги, бути представником позивача у цивільному судочинстві, справі про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюються оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури в судах першої та апеляційної інстанції.

Згідно пункту 2.1. договору вартість послуг, визначених пунктом 1.1 договору, становить 20 000,00 гривень, які повинні бути сплачені клієнтом адвокату (том 1 а.с. 53).

Згідно даних квитанції до прибуткового касового ордеру №703/02-24 від 17 лютого 2024 року убачається, що адвокат Мартиненко Ю.В. прийняв від ОСОБА_1 20 000,00 гривень. у графі підстава вказано "справі про відшкодування моральної шкоди спр.органами слідства" (том 1 а.с. 54).

Апеляційний суд уважає, що визначений розмір за надання професійної правничої допомоги у цій справі в суді першої інстанції є таким, що відповідає засадам розумності та справедливості, складності справи, співмірним витраченому адвокатом часу, натомість доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та недоведеності витрат на правову допомогу спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Установлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги така задоволена на 22%, отже вимоги позивача задоволено на 78%.

Представником позивача у суді апеляційної інстанції заявлено про відшкодування на користь позивача понесених останнім витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000 гривень, які підтверджуються Актом виконаних робіт від 12 квітня 2025 року до Договору про надання професійної правничої допомоги № 703/12-24 від 10 грудня 2024 року.

Дослідивши надані представником позивача докази щодо обсягу послуг, наданих адвокатом, а також враховуючи, що апеляційний суд частково задовольняє апеляційні скарги, змінюючи судове рішення у частині розміру моральної шкоди, керуючись положеннями частин 2, 13 статті 141 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з державного бюджету України на користь позивача понесених останнім витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції, пропорційно розміру відхилених вимог апеляційних скарг. Оскільки розмір моральної шкоди зменшено з 300 000 грн до 235 000 грн, тобто вимоги позивача задоволено на 78%, стягненню підлягає 7 800,00 грн.

Таким чином, з урахування положень статті 141 ЦПК України з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 слід стягнути 7 800,00 гривень, пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, виклавши резолютивну частину рішення суду в такій редакції.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 235 000 гривень, матеріальної шкоди - 48 000 гривень, на відшкодування витрат на правову допомогу в суді першої інстанції - 20 000 гривень.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги в суді апеляційної інстанції, 7800 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 16 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова