Справа № 650/3602/25
провадження № 2-з/650/379/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

18 червня 2025 року суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області Сікора О.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

05 червня 2025 року до суду надійшла зазначена заява в якій представник просить: вжити заходи забезпечення позову, у вигляді заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (у тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») приймати рішення про державну реєстрацію прав та вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (у тому числі до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо об`єктів нерухомого майна (земельних ділянок з кадастровими номерами), а саме: :02:001:0150, площа 6,6822 га до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі; заборонити усім державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з посвідченням будь-яких правочинів, а також інші реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно (земельні ділянки з кадастровими номерами), а саме: :02:001:0150, площа 6,6822 га до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Обґрунтовуючи вимоги поданої заяви, представник зазначив, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0150, загальною площею 6,6822 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на зазначену земельну ділянку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серія І-ХС №0350075, виданим 28 грудня 2002 року, ділянка розташована в межах Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області.

20 березня 2006 року між власником земельної ділянки та ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» укладено договір оренди цієї земельної ділянки. Вказаний договір зареєстрований у Бериславському районному відділі Херсонської регіональної філії Центру ДЗК, що підтверджується записом у Державному реєстрі земель за № 4АА71500004 від 20 березня 2006 року. Також договір оренди внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право № 9955472 від 05 червня 2015 року.

27 лютого 2015 року ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» (як первісний орендар) та ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» () уклали договори про заміну сторони в договорі оренди, внаслідок чого з цієї дати останнє підприємство набуло прав та обов`язків орендаря за вказаним договором.

Згодом, 28 липня 2017 року між власником земельної ділянки ( ОСОБА_2 ), ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» (як попереднім орендарем) та ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» () укладено Додаткову угоду № 700099 до вказаного договору оренди, відповідно до якої відбулася зміна сторони орендаря: ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» набуло прав та обов`язків користувача земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0150. Угода супроводжувалася актом приймання-передачі земельної ділянки. Таким чином, саме з 28 липня 2017 року ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» стало належним орендарем згаданої земельної ділянки. На цю дату договір оренди викладено в новій редакції, зокрема: визначено строк його дії до 31 грудня 2031 року, нормативну грошову оцінку земельної ділянки 238 054,74 грн та розмір орендної плати 6,63% від цієї оцінки, що становить 15 783,29 грн на рік.

Разом із поданням позовної заяви, 03 червня 2025 року представником позивача виявлено, що 17 квітня 2025 року ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», без погодження з власником, здійснило відчуження права оренди цієї земельної ділянки на користь ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» (). За інформацією з Державного реєстру речових прав, передача права оренди була здійснена як частина ширшого масиву усього близько 916 земельних ділянок, що перебували у користуванні ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ». Передача права оренди була оформлена шляхом державної реєстрації, без дотримання вимог законодавства щодо погодження з власником та в умовах наявного спору про систематичну несплату орендної плати.

З огляду на вказане, представник позивача зазначає, що дії ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» є такими, що свідчать про використання цивільних і процесуальних прав не з метою належного здійснення правовідносин оренди або захисту в межах судового процесу, а з метою ускладнення або унеможливлення належного розгляду справи по суті та подальшого виконання судового рішення. Передача прав оренди без згоди позивача як власника землі, в умовах уже існуючого спору, створює загрозу вчинення аналогічних дій у майбутньому, у тому числі повторного або подальшого відчуження прав на спірну земельну ділянку на користь інших осіб чи через механізми суборенди. Як стверджує представник, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого порушення прав позивача, ускладнити захист його інтересів та фактично унеможливити реальне виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 153 ЦПК України заява розглянута без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви та вивчивши доводи наведені представником, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Положеннями статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За змістом статті 51 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, захід забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі №295/5244/22.

З матеріалів цивільної справи, змісту заяви про забезпечення позову та доданих документів, вбачається, що в провадженні Великоолександрівського районного суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» про розірвання договору оренди землі.

При цьому, право користування належною позивачеві земельною ділянкою оскаржується останнім з мотивів систематичної несплати орендної плати та порушення умов укладених договорів оренди землі.

Розгляд справи здійснюється у межах позовного провадження, рішення у справі не ухвалено.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ХС №0350075 від 28 грудня 2002 року, ОСОБА_2 володіє на праві приватної власності земельною ділянкою, яка розташована в адміністративно-територіальних межах Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області, кадастровий номер: :02:001:0150, площа 6,6822 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеного 20 березня 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт», на праві власності якої перебувала вказана земельна ділянка, останню було передано у строкове платне користування орендареві для сільськогосподарського використання.

Відповідно до запису в Державному реєстрі земель за № 4АА71500004 від 20 березня 2006 року та запису про інше речове право № 9955472 від 05 червня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, укладений договір оренди земельної ділянки зареєстровано належним чином.

Відповідно до двох договорів про заміну сторони у договорі оренди, укладених 27 лютого 2015 року між ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» та Приватним підприємством «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» (), з цієї дати новий орендар набув прав та обов`язків орендаря за договором оренди земельної ділянки від 20 березня 2006 року.

Відповідно до Додаткової угоди №700099 від 28 липня 2017 року до договору оренди від 20 березня 2006 року, укладеної між ОСОБА_2 , ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» () та ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» (), сторони погодили зміну орендаря: ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» передало, а ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» прийняло на себе права та обов`язки за договором оренди, що підтверджується також актом приймання-передачі земельної ділянки.

Відповідно до умов договору оренди землі, викладеного в новій редакції 23 грудня 2021 року, строк дії договору встановлено до 31 грудня 2031 року, нормативну грошову оцінку земельної ділянки визначено в розмірі 238 054,74 грн, а розмір орендної плати 6,63% від нормативної грошової оцінки, що становить 15 783,29 грн на рік.

Відповідно до тверджень, викладених у позовній заяві, право користування земельною ділянкою оскаржується з мотивів систематичної несплати орендної плати та порушення умов договору оренди.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 03 червня 2025 року, 17 квітня 2025 року ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» () здійснило відчуження на користь ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» () права оренди близько 916 земельних ділянок, у тому числі й земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Таким чином, предметом відповідного договору є саме відчуження (продаж) продавцем права оренди земельної ділянки, що належало йому на підставі зареєстрованого речового права згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на користь покупця з одночасною передачею всіх прав та обов`язків орендаря, передбачених відповідним договором оренди землі, укладеним із власником земельної ділянки.

Відповідно до частини п`ятої статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу (іпотеку) її користувачем без погодження з власником такої земельної ділянки, крім земельних ділянок державної, комунальної власності у випадках, визначених законом. Відчуження, передання у заставу (іпотеку) права оренди земельної ділянки здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюється відчуження або на користь якої передається у заставу (іпотеку) право оренди землі. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права оренди землі у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини п`ятої статті Закону України «Про оренду землі» у разі відчуження права оренди земельної ділянки таке право переходить до особи, на користь якої воно відчужено.

Таким чином, зазначений договір свідчить про відчуження ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» на користь ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» речового права права оренди спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення, щодо якої первісний орендар не здійснює сплату орендної плати, з передачею покупцю всіх прав та обов`язків орендаря за відповідними договорами оренди землі.

За наявними в матеріалах справи даними, суду відомо, що у провадженні головуючого судді перебувають інші справи за позовами різних власників земельних ділянок до ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», а також до ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС», про розірвання договорів оренди у зв`язку з істотним порушенням умов договорів, а саме систематичною несплатою орендної плати. У кожній із таких справ предметом позову є вимоги, тотожні за змістом і правовою природою тій, що має бути розглянута у відповідному провадженні, а особою, яка відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань уповноважена підписувати договори від імені ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» виступає ОСОБА_3 , який, з огляду на представлення інтересів вказаної юридичної особи в суді, достеменно обізнаний про наявність спорів щодо відповідних земельних ділянок та про судові рішення, які вже прийняті, зокрема й ті, які перебувають на стадії набрання законної сили.

Незважаючи на вказані обставини, саме в цей період, за безпосередньої участі вказаної уповноваженої особи, було укладено відповідний договір, за умовами якого право оренди як спірної земельної ділянки, так і інших земельних ділянок, щодо яких вже існує спір про належне виконання зобов`язань, було відчужено на користь третьої особи ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС». Вказане свідчить про очевидну спробу змінити правовий статус спірного об`єкта, зокрема шляхом передачі прав на нього іншій особі поза волею власника земельної ділянки та без погодження з ним, попри наявність невиконаних договірних зобов`язань зі сторони орендаря.

Така поведінка відповідача має ознаки зловживання процесуальними правами та є потенційно фраудаторною (ухильницькою), оскільки в умовах фактичної заборгованості з орендної плати та існуючого судового спору, відповідач вчиняє дії, спрямовані на створення нових правовідносин щодо земельної ділянки, чим ускладнює можливість належного виконання судового рішення про задоволення позову. Власник земельної ділянки, щодо якої укладено договір про відчуження права оренди, не лише позбавлений можливості отримати плату за фактичне користування своєю земельною ділянкою, але й втрачає реальну здатність розпоряджатися нею, включаючи право на повторну передачу її в оренду після розірвання чинного договору.

Крім того, суд враховує, що відповідач, будучи стороною судового процесу, наділений процесуальними правами, передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема щодо участі в судовому розгляді, подання доказів, пояснень, заявлення клопотань, заперечень, подання зустрічного позову, а також оскарження судового рішення у встановленому порядку. Втім, замість реалізації цих процесуальних інструментів у межах судового провадження, відповідач вдається до дій поза процесом, зокрема до відчуження спірного права оренди на користь іншої особи, що фактично унеможливлює або істотно утруднює виконання рішення суду, ставить під сумнів можливість захисту прав власника земельної ділянки та порушує принцип змагальності й добросовісності судового процесу. Така поведінка є несумісною з належним виконанням судового рішення та вказує на свідоме ухилення відповідача від виконання судового акта в односторонньому порядку.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд також враховує правову позицію, викладену в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), відповідно до якої відчуження права оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення без згоди власника на це, навіть у межах статті 93 Земельного кодексу України, суперечить принципам добросовісності, закріпленим у статті 3 Цивільного кодексу України, та призводить до порушення прав орендодавця. Така позиція підкреслює, що при заміні орендаря внаслідок відчуження права оренди, незалежно від формального дотримання вимог статті 93 ЗК України, мають враховуватись також положення статей 512520 ЦК України щодо переведення боргу та зобов`язань, що виникають у межах договору, і потребують згоди кредитора у цьому випадку орендодавця. Суд виходить із того, що укладення договору про відчуження права оренди з боку орендаря, який порушує умови договору (зокрема, щодо сплати орендної плати), без погодження з орендодавцем, є проявом недобросовісної поведінки, яка може бути спрямована на уникнення відповідальності та унеможливлення ефективного захисту порушених прав. Таким чином, подальше відчуження права оренди новим орендарем без належного судового врегулювання правового статусу вже здійсненого відчуження створює додаткову юридичну невизначеність і загрозу для реального виконання можливого судового рішення на користь позивача. Це, у свою чергу, підтверджує необхідність вжиття заходів забезпечення позову в обраному позивачем обсязі.

У зв`язку з викладеним, вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони державним реєстраторам, нотаріусам та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на зміну правового статусу спірної земельної ділянки, до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, є необхідним, пропорційним та обґрунтованим способом захисту прав позивача.

При цьому суд враховує, що такі заходи забезпечення позову не призведуть до невиправданого обмеження прав відповідача як орендаря земельної ділянки, оскільки земельна ділянка й надалі перебуває у користуванні відповідача, а забезпечення позову обмежується лише відповідною забороною.

З огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на матеріальний стан відповідача та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, з урахуванням відсутності доказів завдання відповідачу збитків унаслідок вжиття заходів забезпечення позову, а також враховуючи те, що такий захід не позбавляє відповідача права користування земельною ділянкою, але запобігає її подальшому неправомірному відчуженню чи перереєстрації речових прав на іншу особу під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що заявлений захід забезпечення є співмірним, необхідним і таким, що забезпечує ефективний захист прав позивача у межах даного провадження.

На підставі вищенаведених положень ЦПК України, суддя,

постановив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов шляхом заборони усім державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з посвідченням будь-яких правочинів, а також інші реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно (земельні ділянки з кадастровими номерами), а саме: :02:001:0150, площа 6,6822 га до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання один рік.

За клопотанням учасника суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим або скасувати заходи забезпечення позову.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя: ________________ О.О. Сікора