ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6292/23 Номер провадження 22-ц/814/251/25Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Лобов О.А., Пікуль В.П..,

секретар: Грицак А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Прядко Олександра Олександровича на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргового зобов`язання

В С Т А Н О В И В :

В липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргового зобов`язання, посилаючись на те, що під час спільного проживання з ОСОБА_3 19.08.2021р. було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 0 між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 ; Банк надав Позичальнику кредит, а Позичальник, в свою чергу, зобов`язувався повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом; у період з 19.12.2022р. по 05.06.2023р. ОСОБА_2 було сплачено основного боргу у сумі176 214,50 грн. та відсотків 21 650,24 грн.; 05.06.2023р. ОСОБА_2 після розірвання шлюбу за особисті кошти для уникнення нарахування більших відсотків та виконання зобов`язань умов Договору сплатив залишкову суму кредиту та відсотків у сумі разом 197 864,74 грн.; з урахуванням вказаного просив суд: визнати спільним боргом колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кошти за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 0 від 19.08.2021р., укладеного між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в порядку зворотної вимоги до солідарного боржника 1/2 частку боргового зобов`язання, яке було сплачене після розірвання шлюбу за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 0 від 19.08.2021р. між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 у сумі 98 932,37грн.; судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покласти на відповідача.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення борговогозобов`язання - задоволено в повному обсязі.

Визнано спільним боргом колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кошти за договором про наданняспоживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку№ 0від 19.08.2021 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 ( ідентифікаційний НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний НОМЕР_2 ) в порядку зворотної вимоги( регресу) до солідарного боржника частку боргового зобов`язання, яке було сплачено після розірвання шлюбу заДоговором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 0 від 19.08.2021 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» ОСОБА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_3 (ідентифікаційний НОМЕР_1 ) на ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) судовівитрати, а саме судовий збір в сумі 2147,20 грн. та витрати на професійнуправничу допомогу в сумі 16 300 грн. 00 коп.

В апеляційному порядку рішення оскаржив відпвідач ОСОБА_3 . Скарга мотивована тим , що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права .

В обгрунутування апеляційної скарги зазначено, що відповідач заперечувала, що кредитний договір від 19.08.2021 було укладено в інтересах сім`ї. ОСОБА_3 не надавала згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на отримання позики, в тому числі, для придбання вживаного транспорту. Необхідності у придбанні автомобіля NISSAN PATHFIDER для використання його членами сім`ї не було, оскільки в родині вже були на той час інші легкові автомобілі.

Окрім того, відповідач не визнала той факт, що автомобіль NISSAN PATHFIDER був придбаний саме за кошти, отримані в кредит. Навпаки, відповідач заявляє, що вищевказаний автомобіль було придбано за рахунок готівкових коштів, які були спільно заощаджені подружжям за час перебування у шлюбі. У матеріалах справи відсутні докази перерахування ОСОБА_2 грошових коштів на покупку автомобіля із рахунку, відкритого по кредитному договору.

Також варто звернути увагу на те , що відповідач не визнала, що заборгованість за кредитним договором у розмірі 197864,74 грн виникла внаслідок витрачання усієї суми кредитних коштів на придбання автомобіля NISSAN PATHFIDER, оскільки, позивач не надав суду копію договору купівлі-продажу транспортного засобу, де б була зазначена ціна продажу. З огляду на це, позивач не зміг довести цільове використання кредитних коштів в інтересах сім`ї у цій сумі. Крім того, відповідач заперечує, що подані позивачем довідки АТ Укрсиббанк підтверджували факт видачі кредиту, дату кредиту, суму отриману позичальником, а також строки та порядок розрахунків, здійснених позичальником.

У зв`язку із вказаним, скаржник просить скасувати рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 20 травня 2024 року, та постановити нове рішення про відмову в задовленні позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Як вбачається з копії рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07.12.2022р. по справі № 554/10242/22 шлюб, зареєстрований 10.09.2008р. Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розірвано.

Під час укладеного шлюбу сторін, 19.08.2021р. було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 0 між АТ «УКРСИББАНК» (далі Банк), від імені якого діяв Трегубов Б.Ю., що діє на підставі довіреності № 20-4/78518 від 25.10.2019р. та ОСОБА_6 , що діє на підставі довіреності № 22-4/20912 від 21.02.2020, з однієї сторони та позивачем ОСОБА_2 (Позичальник).

Як вбачається п. п. 2.1-2.3. Договору Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник, в свою чергу, зобов`язувався повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом відповідно до умов Договору та Правил. В порядку передбаченому п. 4.1. цього Договору, Банк відкриває Позичальнику поточний картковий рахунок та здійснює розрахунково-касове обслуговування на умовах Правил. Банк має право надавати, а Позичальник отримувати послуги та/або сервіси Банку, в тому числі щодо кредитування, шляхом вчинення електронних правочинів з застосуванням електронних підписів Сторін через інформаційно-телекомунікаційні системи Банку в порядку, викладеному у Правилах.

Розділом 3 Договору були визначені умови кредитування: сума кредиту за Договором становить 300 000,00 грн. Надання кредиту здійснюється у термін не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту підписання Договору. Кредит надається Позичальнику для особистих потреб, а саме:сумі 300 000,00 (триста тисяч грн. 00 коп.) гривень на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника НОМЕР_4 , відкритий у Банку, до якого випущено платіжну картку. Умови відкриття поточного рахунку, до якого випускається платіжна картка, та випуску платіжної карти обумовлюється в окремому договорі, що укладається між Банком та Позичальником.

Позичальник та Банк погодили, що під «споживчою ціллю» у пункті 3.3 цього Договору мається на увазі надання кредиту Позичальнику на задоволення власних потреб не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, а саме: отримання Позичальником кредиту та подальше спрямування Позичальником коштів отриманих в кредит за цим Договором на придбання вживаного транспортного засобу. Усі договори/угоди спрямовані на виникнення у Позичальника права власності на вживаний транспортний засіб, договори/угоди застави, страхування тощо укладаються Позичальником за власною ініціативою та від власного імені. Зазначені договори/угоди не є предметом регулювання цього Договору та Правил.

Повернення кредиту, плати за кредит, інших платежів здійснюється у відповідності з Правилами на рахунок НОМЕР_5 в АТ «УКРСИББАНК», або на умовах договірного списання, передбаченого цим Договором та Правилами.

Відповідно до п. 3.5. Договору, позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до Графіка платежів, що викладений у Додатку № 1 до Договору, але, в будь якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 21.08.2023р.

Як вбачається з виписки по кредитному договору за період з 19.08.2021р. по 21.11.2023р., кошти за кредитним договором були зараховані ОСОБА_2 19.08.2021р. (а.с. 17)

Згідно тверджень позивача кредитні кошти були отримані для купівлі 26.08.2021р. вживаного NISSAN PATHFINDER, потужністю 2488 см3, 2013р.в., даний автомобіль був придбаний під час шлюбу та використовувався в інтересах родини. Вказана обставина підтверджується листом з ГСЦ МВС РСЦ МВС в Полтавській області № 31/16-7-в3аз від 29.09.2022р., з якого вбачається дата реєстрації автомобіля - 26.08.2021, тобто через 7 днів після укладення кредитного договору.

Відповідно до довідки від 11.07.2023р.№ 62-1-05/31-80 за підписом в.о. начальника Полтавського РУ АТ «УКРСИББАНК» Попової Л.А., у клієнта ОСОБА_2 немає заборгованості по основному боргу, процентам та іншим платежам за кредитним договором № 0 від 19.08.2021р. в АТ «УкрСиббанк». Кредитний договір було погашено в повному обсязі 05.06.2023р., при цьому, за період з 19.12.2022р. по 05.06.2023р. було сплачено основного боргу у сумі 176 214,50 грн. та відсотків 21 650,24 грн.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За змістом положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Отже, об`єктом права спільної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).

Кредитний договір є двостороннім, оскільки породжує обов`язок кредитодавця надати кредит та обов`язок позичальника його повернути, та сплатити проценти за користування ним.

Законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з вимогами статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц (провадження № 61-24061св18).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 вказував, що отримані ним у кредит грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, а саме на придбання автомобіля , який у справі №554/11186/22 є предметом спору про поділ майна подружжя.Після розірвання шлюбу він сплатив кредитору борг, у зв`язку із чим просив покласти на відповідача обов`язок компенсувати частину таких витрат.

Відповідно до частини першої - третьої статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, ОСОБА_2 надав договір про надання споживчого кредиту №0, укладений між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 19.08.2021. Довідку про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у повному обсязі 05.06.2023. Виписку по кредитному договору позивача.Окрім того, надано й лист РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області згідно якого 26.08.2021 за ОСОБА_2 було зареєстровано транспортний засіб NISSAN PATHFINDER, потужністю 2488 см3, 2013р.в.

Вказані докази підтверджують отримання позивачем кредиту під час преребування у шлюбі з ОСОБА_3 та придбання автомобіля в той же період, до розірвання шлюбу та докази повернення кредитних коштів з нарахованою банком сумою процентів за користування кредитом в період тривалого проживання сторін в шлюбі та ведення спільного господарства та в період після розірвання шлюбу.

Колегія суддів критично ставиться до тверджень апеляційної скарги щодо витрати коштів позивачем не в інтересах сім`ї , оскільки із копії позовної заяви відповідача вбачається , що ОСОБА_3 вважає транспортний засіб NISSAN PATHFINDER спільним майном подружжя (справа №554/11186/22), при цьому в апеляційній скарзі заперечує необхідність його використання в інтересах сім`ї.

Відповідачем до матеріалів справи не долучено доказів які б вказували на витрату ОСОБА_2 кредитних коштів не в інтересах сім`ї . Саме по собі посилання на ненадання ОСОБА_3 згоди на отримання кредиту та припущення про використання коштів не в інтересах сім`ї без належних дроказів не може бути підсавою для задовлення апеляційної скарги.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, щоб реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Скаржником також зазначено про необґрунтованість стягнутих судом першої інстанції витрат на правничу допомогу на користь позивача із посиланням на надані в суді першої інстанції заперечення щодо такої суми.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Апеляійний суд зауважує, що згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що рішення підлягає залишенню без змін, відповідно, апеляційна скарга залишається без задовлення , апеляційний суд дослідивши стягнуту судом першої інстанції суму витрат на правничу допомогу на предмет дійсності , співмірності та реальності таких витрат , вважає що сума 16 300 грн цілком відповідає обсягу наданих послуг та виконаних робіт представником позивача в суді першої інстанції , та зменшенню з підстав викладених в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Прядко Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: О.А.Лобов

В.П.Пікуль