ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/4027/23
Номер провадження 22-ц/818/278/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника позивача прокурора відділу ХОП Сірик В. В.,

представника відповідачки адвоката Якутіна В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка Андрія Григоровича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 червня 2024 року у складі судді Яковлевої В.М. у справі № 638/4027/23 за позовом керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_1 про встановлення фактів, які мають юридичне значення, визнання спадщини відумерлою, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_1 про встановлення фактів, які мають юридичне значення, визнання спадщини відумерлою, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова здійснювалось процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000937 за фактом незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 .

Вказана квартира після повної сплати пайових внесків на користь Житлово-будівельного кооперативу «Роща-7» з 12 лютого 1992 року належала на праві власності ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_3 . Вони були зареєстровані та постійно проживали у зазначеній квартирі удвох з 28 лютого 1990 року.

26 та 27 червня 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 виявлено трупи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно.

Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не видавалися у зв`язку з відсутністю спадкоємців. Водночас, за результатами безпосереднього доступу до реєстру актів цивільного стану з`ясовано, що згідно актового запису про смерть № 12175 від 21 серпня 2019 року, складеного Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області за заявою співробітника ХОБСМЕ, зареєстровано факт смерті невідомої особи чоловічої статі, датою смерті якої вказано ІНФОРМАЦІЯ_1 . Документом, що підтверджує факт смерті, зазначено лікарське свідоцтво про смерть № 10-12-1650-ДМ/19, видане відділом судово-медичної експертизи трупів Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження № 0002502 від 27 червня 2019 року за фактом виявлення 26 червня 2019 року (після надходження о 12.30 год. повідомлення зі служби 102) в квартирі АДРЕСА_1 трупа невідомого чоловіка вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2019 року у справі № 638/9839/19 судово-медичним експертом відділу судово-медичної експертизи трупів ХОБСМЕ складено висновок експерта № 10-12-1650-ДМ/19 щодо трупа невідомого чоловіка, виявленого 26 червня 2019 року в квартирі АДРЕСА_1 . Вказаний висновок містить посилання на лікарське свідоцтво про смерть № 10-12-1650-ДМ/19.

Актовий запис про смерть вищевказаного чоловіка як невідомого (з огляду на відсутність інших відомостей про нього в лікарському свідоцтві про смерть) здійснено за заявою співробітника ХОБСМЕ.

Пред`явлення трупа для впізнання у кримінальному провадженні № 0002502, в якому прийнято рішення про закриття, з урахуванням відсутності спадкоємців, не здійснювалось, що унеможливлює внесення в установленому законом порядку змін до відповідного актового запису.

Разом з цим, письмовими поясненнями сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що містяться у матеріалах кримінального провадження, підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_1 постійно проживали ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які протягом останнього часу не виявляли ознак життя. Крім цього, факт смерті ОСОБА_3 і ОСОБА_2 підтверджується матеріалами, наданими ЖК «Роща-7» (відмітки про смерть у формах А і В), а також показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні за фактом незаконного заволодіння квартирою.

Встановлення факту, що вказаний у зазначеному актовому записі невідомий чоловік є саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має юридичне значення для вирішення питання про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилася після його смерті, а також витребування спірної квартири з незаконного володіння. Встановити вказаний факт в інший спосіб, аніж у судовому порядку, на теперішній час не є можливим.

Крім того, в актовому записі ДРАЦС про смерть № 14520 від 09 жовтня 2019 року, виданому на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 10-12-1663-ДМ/19, датою народження померлої ОСОБА_3 помилково вказано ІНФОРМАЦІЯ_3 замість правильної дати народження ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Помилкова дата народження ОСОБА_3 також вказана у протоколі огляду місця події від 27 червня 2019 року, в клопотанні від 01 липня 2019 року про проведення судової експертизи та залучення експерта, у висновку експерта відділу судово-медичної експертизи трупів Харківського обласного бюро СМЕ № 10-12-1663-ДМ/19 щодо трупа ОСОБА_3 , який містить посилання на лікарське свідоцтво про смерть № 10-12-1663-ДМ/19.

Водночас, правильна дата народження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) міститься в матеріалах, наданих ЖК «Роща-7» (відповідні відмітки у формах А і В), а також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні.

Встановлення того факту, що датою народження померлої ОСОБА_3 є саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не ІНФОРМАЦІЯ_3 , як неправильно зазначено в актовому записі про її смерть, має юридичне значення для вирішення питання про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , а також подальшого витребування спірної квартири з незаконного володіння.

Поховання виявлених у квартирі АДРЕСА_1 трупів ОСОБА_3 та невідомого чоловіка здійснене за рахунок держави 02 серпня 2019 року та 12 серпня 2019 відповідно. Лікарські свідоцтва про їх смерть за № 10-12-1663-ДМ/19 та № 10-12-1650-ДМ/19 передані до органів ДРАЦС медичним реєстратором відділу судово-медичної експертизи трупів.

Спадкові справи після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не заводились, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

При цьому, досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000937, судовий розгляд якого на теперішній час здійснюється Дзержинським районним судом м. Харкова, встановлено, зокрема, що для створення видимості наявності належного власника квартири АДРЕСА_1 та проведення державної реєстрації відповідного права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з метою подальшого продажу та заволодіння квартирою шляхом обману, фігурантами вказаного кримінального провадження укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири від імені псевдовласника на користь псевдопокупця.

Для цього вказані особи за невстановлених обставин отримали паспорт на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , підробили відтиски штампів з відмітками про реєстрацію ОСОБА_8 з 22 січня 2001 року по 08 травня 2009 року в квартирі АДРЕСА_1 та вклеїли до цього паспорта фотокартку ОСОБА_9 .

Одночасно вказані особи підробили правовстановлюючий документ на квартиру - свідоцтво про право власності на житло, за змістом якого її власником вказано ОСОБА_8 , а також довідку КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради з метою надання цих документів нотаріусу для підтвердження належності квартири на праві власності ОСОБА_8 на підставі відповідного правовстановлюючого документа.

Крім цього, вищевказані особи за невстановлених обставин отримали паспорт на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місцезнаходження якого не встановлене, та вклеїли до вказаного паспорта фотокартку ОСОБА_11 .

У подальшому, 30 вересня 2021 року ОСОБА_9 (видаючи себе за ОСОБА_8 ) та ОСОБА_11 (видаючи себе за ОСОБА_10 ) прибули до приватного нотаріуса ХРНО Гаражі Н.П., де, діючи шляхом обману, надали вказаному нотаріусу вищевказані підроблені паспорти та правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі яких нотаріусом посвідчено договір купівлі-продажу від 30 вересня 2021 року за № 3415 між ОСОБА_8 як продавцем та ОСОБА_10 як покупцем, та в цей же день проведено державну реєстрацію права власності на відповідну квартиру за ОСОБА_10 (номер запису про право власності: 44238195).

Надалі приватним нотаріусом ХМНО Тельпіс О.В. посвідчено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири від 25 жовтня 2021 року за № 1756 між ОСОБА_10 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем. У цей же день вказаним нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності на відповідну квартиру за ОСОБА_1 (номер запису про право власності: 44632569). Продаж нерухомого майна вчинено за суму 1 051 600,00 грн.

Вказав, що незважаючи на проведену державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_10 , а в подальшому - за ОСОБА_1 , таке право вказаними особами у законний спосіб не набуто, адже правоздатність і право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як законних власників спірної квартири, припинилися у момент їх смерті, у зв`язку з чим, відповідне нерухоме майно не могло бути предметом продажу до можливого прийняття спадщини потенційними спадкоємцями або, у разі їх відсутності або неприйняття спадщини, до переходу у власність територіальної громади за правилами відумерлої спадщини.

З огляду на очевидну спрямованість договорів купівлі-продажу від 30 вересня 2021 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та від 25 жовтня 2021 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 на незаконне заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , щодо переходу якої у власність територіальної громади за правилами відумерлої спадщини Харківська міська рада мала легітимні та виправдані очікування, згадані правочини є такими, що порушують публічний порядок, тобто є нікчемними.

У момент укладення договору купівлі-продажу від 30 вересня 2021 року було відсутнє реальне волевиявлення продавця ОСОБА_8 у зв`язку з його смертю, а також у нього було відсутнє право власності на квартиру. У момент укладення договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2021 року було відсутнє реальне волевиявлення продавця ОСОБА_10 , адже використано лише паспорт останнього з вклеєною фотокарткою іншої особи, та ОСОБА_10 у законний спосіб права власності на спірну квартиру не набув, тобто не мав прав продавця. Також зміст договорів не відповідав інтересам держави в особі Харківської міської ради, які випливають з порядку визнання спадщини відумерлою.

Вчиненням вказаних нікчемних правочинів унеможливлено реалізацію позивачем визначеного законом обов`язку звернутися після спливу встановленого законом строку до суду із заявою в порядку окремого провадження про визнання спадщини на відповідну квартиру відумерлою, чим порушено права позивача та зумовлено виникнення спору про право щодо квартири. Харківська міська рада, будучи законним власником квартири, не була стороною договору купівлі-продажу від 30 вересня 2021 року, у зв`язку з чим, відповідне нерухоме майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом (шляхом шахрайства).

Укладаючи договір купівлі-продажу від 25 жовтня 2021 року щодо спірної квартири, ОСОБА_1 , як сторона цього договору, мала би проявити розумну обачливість і належним чином дослідити підставність відповідного правочину. Такі обставини вона могла з`ясувати, скориставшись відповідною фаховою допомогою з метою вивчення достовірності наданих іншою стороною документів для вчинення продажу спірної квартири (в тому числі шляхом більш ретельного вивчення особи продавця; спілкування із сусідами по спірній квартирі перед її придбанням) тощо.

Враховуючи вищевикладене, просив:

-встановити факт, який має юридичне значення, а саме що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 13 вересня 2001 року Дзержинським РВ УМВС України в м. Харкові), який був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , та невідомий чоловік з датою смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначений в актовому записі про смерть № 12175 від 21 серпня 2019 року, складеному Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 10-12-1650-Дм/19, виданого відділом судово-медичної експертизи трупів Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, є однією й тією ж особою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-встановити факт, який має юридичне значення, а саме що датою народження померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 09 січня 2002 року Дзержинським РВ УМВС України в м. Харкові), яка була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , є 15 квітня 1942 року, а не ІНФОРМАЦІЯ_3, як неправильно зазначено в актовому записі про її смерть № 14520 від 09 жовтня 2019 року, складеному Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі лікарського свідоцтва про смерть №10-12-1663-Дм/19, виданого відділом судово-медичної експертизи трупів Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи;

-визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,9 кв м, житловою площею 30,4 кв м, яка за життя належала померлим на праві спільної сумісної власності;

-витребувати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,9 кв м, житловою площею 30,4 кв м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 120) від добросовісного набувача ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) на користь законного власника - Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради;

-стягнути з відповідачів судові витрати.

31 липня 2023 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Мосіним А.В. подано відзив на позовну заяву. Відзив мотивовано тим, що відповідачка є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна та його власником, права якої захищені законом. Твердження позивача, що відповідачка мала би проявити розумну обачність і належним чином дослідити підставність відповідного правочину, є надуманими та безпідставними, так як відомості про право власності ОСОБА_10 були наявні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а їх достовірність перевірена нотаріусом. Добросовісний набувач не може відповідати за бездіяльність влади. Факт незаконного відчуження не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, але є підставою для відшкодування збитків, що завдані таким відчуженням. Задоволення позовних вимог про витребування спірної квартири у добросовісного набувача призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на нього буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Право власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачем не зареєстроване, а тому Харківська міська територіальна громада в особі Харківської міської ради не є власником або законним користувачем квартири, яка незаконно вибула з її володіння, і в неї немає підстав для витребування майна на свою користь. При відчуженні спадкового майна територіальна громада має право лише на відшкодування вартості спадкового майна за ринковими цінами, а тому позовні вимоги територіальної громади про визнання спадщини відумерлою та передачу її позивачу задоволенню не підлягають. Позивачем не підтверджено належність спірної квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної власності та перебування у шлюбі вказаних осіб. Смерть ОСОБА_12 настала задовго до смерті невідомого чоловіка, труп якого виявлено в квартирі.

06 листопада 2023 року від керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова надійшла відповідь на відзив, в якій він наголосив на наявності підстав для витребування майна, законним власником якого є Харківська міська рада. Датою смерті ОСОБА_3 є 27 червня 2019 року згідно актового запису, тобто вона пережила ОСОБА_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 червня 2024 року у задоволенні позову керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що при відчуженні спадкового майна добросовісному набувачу територіальна громада має право лише на відшкодування вартості спадкового майна за ринковими цінами, а тому позовні вимоги про визнання спадщини відумерлою та передачу її позивачу задоволенню не підлягають. Позивач не є власником або законним користувачем спірного майна, яке незаконно вибуло з його володіння, а тому у нього немає підстав для витребування майна на свою користь. В частині вимог про встановлення фактів відмовлено через їх пред`явлення до неналежного відповідача.

На вказане рішення суду 01 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» заступник керівника Харківської обласної прокуратури Кравченко А.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов, стягнути з відповідачів судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пред`явлення позовних вимог про встановлення фактів до неналежного відповідача, оскільки зміна назви Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції без зміни коду ЄДРПОУ та ліквідації юридичної особи не свідчить про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Належним відповідачем за заявленими вимогами щодо визнання спадщини відумерлою та витребування майна є саме ОСОБА_1 як останній набувач спірного майна, а не ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , яких суд міг залучити як третіх осіб. Усі реєстраційні дії з переходу речових прав від ОСОБА_10 до ОСОБА_1 вчинялись через 25 днів з моменту набуття права власності ОСОБА_10 на спірну квартиру, тож будучи учасником правочину, відповідачка мала можливість піддати сумніву правомірність вчинюваних правочинів або з`ясувати недоліки товару. До спірних правовідносин не застосовуються правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14 грудня 2022 року справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20), оскільки встановлені судами фактичні обставини є різними. Незаконне позбавлення права власності на нерухоме майно, що належить до комунальної власності, завдає значної шкоди територіальній громаді. Витребування спірної квартири у ОСОБА_1 надасть змогу територіальній громаді міста Харкова реалізувати свій законний інтерес та уможливить в подальшому передачу майна в користування найменш забезпеченим та найбільш соціально потребуючим категоріям населення. Зазначене свідчить про дотримання справедливої рівноваги (балансу) між загальним інтересом громади та інтересами ОСОБА_1 , яка не позбавлена можливості відновити своє право у спосіб звернення до продавця з вимогою про відшкодування збитків з підстав, передбачених статтею 661 ЦК України, а тому втручання у її право власності не може вважатися непропорційним за таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції. В силу закону на Харківську міську раду покладено обов`язок по захисту прав територіальної громади, що свідчить про наявність законного інтересу, який полягає в тому, щоб майно, яке може бути визнане відумерлою спадщиною, не було незаконно виведено зі спадкової маси. На момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 і ОСОБА_3 спірна квартира належала останнім на праві власності, тобто, входила до складу спадщини, та з огляду на відсутність у них спадкоємців за заповітом і за законом, вказана квартира після спливу одного року з часу відкриття спадщини за заявою Харківської міської ради повинна бути визнана відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади. Подальші дії зі спірним нерухомим майном на підставі підроблених документів не можуть мати юридичних наслідків у формі набуття права власності іншими особами.

16 вересня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Відзив мотивовано тим, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, однобокі та засновані лише на суб`єктивних судженнях і невірному сприйнятті апелянтом правових висновків Верховного Суду. Відповідачкою вчинено всі реальні та формальні дії, що передбачені чинним законодавством та необхідні для набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 за відплатним договором, а тому вона є добросовісним набувачем зазначеного нерухомого майна та його власником, права якої захищені законом. Добросовісний набувач не може відповідати за бездіяльність влади. Факт незаконного відчуження не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, але є підставою для відшкодування збитків, що завдані таким відчуженням. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, покладається на осіб, що його вчинили, або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) винної особи. Задоволення позовних вимог про витребування спірної квартири у добросовісного набувача призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на нього буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Обов`язок Харківської міської ради щодо подання заяви про визнання спадщини відумерлою виник в червні 2020 року (після спливу одного року), однак зазначені дії вчинені не були, чим допущено бездіяльність. Право власності на спірну квартиру за позивачем не зареєстроване, а тому Харківська міська територіальна громада в особі Харківської міської ради не є власником або законним користувачем квартири, яка незаконно вибула з її володіння, в неї немає підстав для витребування майна на свою користь як неволодіючого власника або користувача. Харківська міська рада має право лише на отримання грошової компенсації вартості майна, оскільки майно відчужено особою, яка не є спадкоємцем, на користь добросовісного набувача. Вимоги про встановлення фактів, які мають юридичне значення, позивачем не мотивовані, а наведені на їх підтвердження доводи суперечливі та не підтверджені належними та допустимими доказами. Смерть ОСОБА_3 настала до смерті невідомого чоловіка, труп якого виявлено в квартирі, а тому остання не могла виступати як спадкоємець після смерті ОСОБА_2 , так як спадщина була відкрита вже після її смерті. Вимога про встановлення факту, що датою народження померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не ІНФОРМАЦІЯ_3, жодним чином не сприяє досягненню заявленої позивачем мети. Більш того, позивачем не заявлено мету, для досягнення якої необхідно встановлення факту, що має юридичне значення, що чоловік, труп якого виявлено в квартирі, є ОСОБА_14 , тому зазначені вимоги задоволенню не підлягають.

07 жовтня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав до суду пояснення по справі, в яких вказав, що не має заперечень щодо внесення змін до актових записів про смерть та просить розглядати справу на розсуд суду за відсутності його представника.

Крім того, просив змінити його процесуальний статус з відповідача на третю особу, однак таке клопотання задоволенню не підлягає, оскільки визначення відповідачів є правом позивача, та суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду справи не має повноважень щодо зміни складу відповідачів.

04 листопада 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» від заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка А.Г. надійшла заява про зупинення провадження.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року зупинено провадження у справі № 638/4027/23 до закінчення перегляду Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у касаційному порядку справи №754/446/22.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 січня 2025 року поновлено провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача прокурора відділу ХОП Сірик В.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника відповідачки адвоката Якутіна В. В., який проти скарги заперечував, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова здійснювалось процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000937 за фактом незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 31-35 том 1).

Зі списку пайщиків Житлово-будівельного кооперативу «Роща-7» вбачається, що пайщиком квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку є ОСОБА_2 , а згідно з відомостями ЖК «Роща-7» відповідний пай повністю сплачений 12 лютого 1992 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та постійно проживали удвох у вказаній квартирі з 28 лютого 1990 року до своєї смерті (а.с.106-108, 119-120 том 1).

26 та 27 червня 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 виявлено трупи ОСОБА_3 та невідомого чоловіка (ЄО № 25629, ЄО № 25827).

З матеріалів кримінального провадження № 0002502 від 27 червня 2019 року (а.с. 47-71 том 1, а.с. 148-176 том 2) за фактом виявлення 26 червня 2019 року (після надходження о 12.30 год. повідомлення зі служби 102) в квартирі АДРЕСА_1 трупа невідомого чоловіка вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2019 року у справі № 638/9839/19 судмедекспертом відділу судово-медичної експертизи трупів Харківського обласного бюро СМЕ складено висновок експерта № 10-12-1650-ДМ/19 щодо трупа невідомого чоловіка, виявленого 26 червня 2019 року в квартирі АДРЕСА_1 . Вказаний висновок містить посилання на лікарське свідоцтво про смерть № 10-12-1650-ДМ/19.

Актовий запис про смерть вищевказаного чоловіка, як невідомого (з огляду на відсутність інших відомостей про нього в лікарському свідоцтві про смерть), здійснено за заявою співробітника Харківського обласного бюро СМЕ.

Згідно актового запису про смерть № 12175 від 21 серпня 2019 року, складеного Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області за заявою співробітника ХОБСМЕ, зареєстровано факт смерті невідомої особи чоловічої статі, датою смерті якої вказано ІНФОРМАЦІЯ_1 . Документом, що підтверджує факт смерті, зазначено лікарське свідоцтво про смерть № 10-12-1650-ДМ/19, видане відділом судово-медичної експертизи трупів Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи (а.с. 130-131 том 1).

Пред`явлення трупа для впізнання у кримінальному провадженні № 0002502, в якому прийнято рішення про закриття на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КК України, з урахуванням відсутності спадкоємців, не здійснювалось.

У матеріалах вказаного кримінального провадження містяться письмові пояснення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_3 , надані 26 червня 2019 року, згідно яких в квартирі АДРЕСА_1 постійно проживали ОСОБА_3 , 1942 року народження, та ОСОБА_2 , 1940 року народження, які протягом останнього часу не виявляли ознак життя у квартирі. Аналогічні пояснення надала свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , мешканка квартири АДРЕСА_4 (а.с. 58-61 том 1).

Крім цього, факт смерті ОСОБА_3 і ОСОБА_2 підтверджується матеріалами, наданими ЖК «Роща-7» (відмітки про смерть у формах А і В) (а.с. 105, 108, 109 том 1), роздруківкою з інформаційного порталу Національної поліції України (а.с. 39-46 том 1), а також показаннями свідків у кримінальному провадженні № 0000937 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 110-117 том 1).

З актового запису ДРАЦС про смерть № 14520 від 09 жовтня 2019 року, виданого на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 10-12-1663-ДМ/19, вбачається, що датою смерті ОСОБА_3 зазначено ІНФОРМАЦІЯ_1 . Датою народження померлої ОСОБА_3 в актовому записі вказано ІНФОРМАЦІЯ_3.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження № 0002521 від 28 червня 2019 року за фактом виявлення 27 червня 2019 року (після надходження о 16.26 год. повідомлення зі служби 102) в квартирі АДРЕСА_1 трупа ОСОБА_3 , 1942 року народження, вбачається, що у протоколі огляду місця події від 27 червня 2019 року зазначено про виявлення в згаданій квартирі трупа ОСОБА_3 , датою народження якої вказано ІНФОРМАЦІЯ_11 (при цьому, документів, які б посвідчували особу померлої, як вбачається зі змісту протоколу, в квартирі не виявлено). У клопотанні від 01 липня 2019 року про проведення судової експертизи та залучення експерта датою народження ОСОБА_3 також вказано ІНФОРМАЦІЯ_11 , у направленні слідчого на проведення судово-медичного дослідження трупа вказана дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 72-103 том 1, а.с. 122-147 том 2).

Судово-медичним експертом відділу судово-медичної експертизи трупів Харківського обласного бюро СМЕ складено висновок експерта № 10-12-1663-ДМ/19 щодо трупа ОСОБА_3 , виявленого 27 червня 2019 року в квартирі АДРЕСА_1 . Виходячи з наданих експерту відомостей, датою народження померлої також зазначено ІНФОРМАЦІЯ_11 . Вказаний висновок експерта містить посилання на лікарське свідоцтво про смерть № 10-12-1663-ДМ/19.

Актовий запис № 14520 від 09 жовтня 2019 року про смерть ОСОБА_3 , здійснений за заявою співробітника Харківського обласного бюро СМЕ, містить відомості в частині дати народження померлої особи - ІНФОРМАЦІЯ_3 . У вказаному актовому записі міститься відмітка про те, що паспорт померлої не здано (а.с. 132-133 том 1).

Водночас, матеріалами, наданими ЖК «Роща-7» (відповідні відмітки у формах А і В), а також показаннями свідка ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000937 підтверджується інша дата народження ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 108, 109, 116 том 1).

Поховання виявлених у квартирі АДРЕСА_1 трупів ОСОБА_3 та невідомого чоловіка здійснене за рахунок держави 02 серпня 2019 року та 12 серпня 2019 відповідно. Лікарські свідоцтва про їх смерть за № 10-12-1663-ДМ/19 та № 10-12-1650-ДМ/19 передані до органів ДРАЦС медичним реєстратором відділу судово-медичної експертизи трупів, що підтверджується листами завідувачки відділу судово-медичної експертизи трупів Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи від 30 січня 2023 року № 02-06/97, від 03 лютого 2023 року № 02-06/136 (а.с. 134-135, 136-138 том 1).

З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 23 серпня 2022 року, наданих приватним нотаріусом ХМНО Варніковою К.В., вбачається відсутність заведених спадкових справ, виданих свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , 1940 року народження, та ОСОБА_3 , 1942 року народження (а.с. 140-169 том 1).

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000937, судовий розгляд якого на теперішній час здійснюється Дзержинським районним судом м. Харкова, встановлено, зокрема, що для створення видимості наявності належного власника квартири АДРЕСА_1 та проведення державної реєстрації відповідного права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з метою подальшого продажу та заволодіння квартирою шляхом обману), фігурантами вказаного кримінального провадження укладено договір купівлі- продажу вказаної квартири від імені псевдовласника на користь псевдопокупця.

Для цього вказані особи за невстановлених обставин отримали паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Київським МВ РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 03 грудня 1998 року на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , підробили відтиски штампів Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області з відмітками про реєстрацію ОСОБА_8 з 22 січня 2001 року по 08 травня 2009 року в квартирі АДРЕСА_1 та вклеїли до цього паспорта фотокартку ОСОБА_9 .

Одночасно вказані особи підробили правовстановлюючий документ на квартиру, за змістом якого її власником вказано ОСОБА_8 , а також довідку КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради з метою надання цих документів нотаріусу для підтвердження належності квартири на праві власності ОСОБА_8 на підставі відповідного правовстановлюючого документа.

Крім цього, вищевказані особи за невстановлених обставин отримали паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Краснолиманським РВ УМВС України в Донецькій області 23 квітня 2005 року на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місцезнаходження якого не встановлене, та вклеїли до вказаного паспорта фотокартку ОСОБА_11 .

У подальшому, 30 вересня 2021 року, ОСОБА_9 (видаючи себе за ОСОБА_8 ) та ОСОБА_11 (видаючи себе за ОСОБА_10 ) прибули до приватного нотаріуса ХРНО Гаражі Н.П., де, діючи шляхом обману, надали вказаному нотаріусу вищевказані підроблені паспорти та правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі вказаних документів приватним нотаріусом ХРНО Гаражею Н.П. посвідчено договір купівлі-продажу від 30 вересня 2021 року за реєстровим № 3415 між ОСОБА_8 (продавцем) та ОСОБА_10 (покупцем), та в цей же день проведено державну реєстрацію права власності на відповідну квартиру за ОСОБА_10 (номер запису про право власності: 44238195) (а.с. 170-173 том 1).

У пункті 1.2. вказаного договору було зазначено, що нерухоме майно належить ОСОБА_8 (продавцю) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 25 вересня 2006 року (реєстраційний №2-А-07-259788), зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 02 жовтня 2006 року та записаного в реєстрову книгу під № П-2-33864.

У матеріалах справи нотаріуса за вказаним договором містяться оригінали свідоцтва із вищевказаними реквізитами, а також довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 30 липня 2021 року за №1107693, начебто отриманої на замовлення ОСОБА_8 , за змістом якої за інформацією з паперових носіїв до 31 грудня 2012 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 вересня 2006 року, виданого Центром (відділом) приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради під реєстраційним № 2-А-07-259788 (а.с. 174-175, 176-177 том 1).

Однак, з листа директора КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 09 грудня 2021 року № 8616/0412/21, надісланого у відповідь на вимогу слідчого у кримінальному провадженні, вбачається, що інвентаризаційна справа на квартиру АДРЕСА_1 не складалась, державна реєстрація права власності на згаданий об`єкт нерухомого майна до 31 грудня 2012 року включно не здійснювалась, а запис реєстрової книги під № П-2-33864 стосується реєстрації іншого об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_5 (а.с. 178, 179-181 том 1).

Крім цього, за матеріалами КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради встановлено, що довідка від 30 липня 2021 року за № 1107693 вказаним підприємством видана не на замовлення ОСОБА_8 , а на замовлення ОСОБА_3 . Відповідну заяву в інтересах останньої подано 29 липня 2021 року ОСОБА_9 з пред`явленням підробленої довіреності від 20 серпня 2020 року, начебто посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Єрмаковою Н.Я. (реєстровий №474), текст якої викладено на нотаріальному бланку серії НОН № 995064, при цьому з відомостей Єдиного реєстру довіреностей вбачається, що бланк з вказаними серією та номером витрачено згаданим нотаріусом для нотаріального посвідчення іншої довіреності - виданої ОСОБА_15 на користь ОСОБА_16 на представництво інтересів з питань експлуатації квартири АДРЕСА_6 ). Зі змісту вказаної, фактично виданої, довідки від 30 липня 2021 року за №1107693 вбачається відсутність зареєстрованого у державних реєстрах права власності на відповідну квартиру, що вказує на підроблення довідки зі згаданими реквізитами, наданої нотаріусу для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 30 вересня 2021 року (а.с. 122-124, 128-129, 186-187 том 1).

Згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/121-22/16097-ФП від 05 грудня 2022 року за матеріалами судової експертизи, призначеної у кримінальному провадженні, на досліджених зображеннях особи чоловічої статі, що зафіксована на копії 1-ої та 5-ої сторінок паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_4 , виданий Київським МВРВ ХМУ УМВС України в Харківській області 03 грудня 1998 року, на копії 1-ої сторінки паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , серії НОМЕР_6 , виданий Харківським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 21 квітня 2012 року, на фото особи чоловічої статі на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , що міститься на 1-ому аркуші формату А-4 - зображена одна і та ж особа (а.с. 188-205 том 1).

Згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/121-22/9353-ФП від 04 серпня 2022 року за матеріалами судової експертизи, призначеної у кримінальному провадженні, на досліджених зображеннях особи чоловічої статі, що зафіксована на копії 1-ої, 3-ої сторінок паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , серії НОМЕР_7 , виданий Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 29 листопада 2005 року, на копії 1-ої, 3-ої сторінок паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , серії НОМЕР_5 , виданий Краснолиманським РВ УМВС України в Донецькій області 23 квітня 2005 року, - зображена одна і та ж особа (а.с. 9-24 том 2).

Згідно висновку експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України № 21388/24878-24879 від 02 грудня 2022 року, складеного за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, призначеної у кримінальному провадженні:

Рукописні записи « ОСОБА_10 » у договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 30 вересня 2021 року, укладеному між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , посвідченому приватним нотаріусом ХРНО Гаражою Н.П., зареєстрованому в реєстрі за № 3415, розташований на зворотній стороні другого аркуша документа, у рядку «ПОКУПЕЦЬ»; « ОСОБА_10 » у заяві від 30 вересня 2021 року від імені ОСОБА_8 на ім`я Приватного нотаріуса ХРНО Гаражі Н.П. про сімейний стан ОСОБА_8 на момент підписання договору, розташований під друкованим текстом «Мені, ОСОБА_10 , зміст цієї заяви до відома доведено» у рядку «Підпис»; « ОСОБА_10 » у заяві від 30 вересня 2021 року від імені ОСОБА_10 на ім`я приватного, нотаріуса ХРНО Гаражі Н.П. про сімейний стан ОСОБА_10 на момент підписання договору, розташований під друкованим текстом «Тридцятого вересня дві тисячі двадцять першого року» у рядку «Підпис», виконані ОСОБА_11 .

Підписи від імені ОСОБА_10 у договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 30 вересня 2021 року, укладеному між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , посвідченому приватним нотаріусом ХРНО Гаражою Н.П., зареєстрованому в реєстрі за № 3415, розташований на зворотній стороні другого аркуша документа, у рядку «ПОКУПЕЦЬ», перед рукописним записом « ОСОБА_10 »; заяві від 30 вересня 2021 року від імені ОСОБА_8 на ім`я приватного нотаріуса ХРНО Гаражі Н.П. про сімейний стан ОСОБА_8 на момент підписання договору, розташований під друкованим текстом «Мені, ОСОБА_10 , зміст цієї заяви до відома доведено» у рядку «Підпис» після рукописного запису « ОСОБА_10 »; заяві від 30 вересня 2021 року від імені ОСОБА_10 на ім`я приватного нотаріуса ХРНО Гаражі Н.П. про сімейний стан ОСОБА_10 на момент підписання договору, розташований під друкованим текстом «Тридцятого вересня дві тисячі двадцять першого року» у рядку «Підпис» після рукописного запису « ОСОБА_10 », виконані не ОСОБА_10 . Ці підписи виконані ОСОБА_11 (а.с. 206-223 том 1, а.с. 1-8 том 2).

25 жовтня 2021 року приватним нотаріусом ХМНО Тельпіс О.В. посвідчено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири за реєстровим № 1756 між ОСОБА_10 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем). Пунктом 6 договору передбачено, що продаж нерухомого майна вчинено за суму 1 051 600,00 грн. У цей же день вказаним нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності на відповідну квартиру за ОСОБА_1 (номер запису про право власності: 44632569) (а.с. 36-38, 182-185 том 1, а.с. 95-112 том 2).

Щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_9 07 грудня 2022 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000937, який направлено до суду (а.с. 208-250 том 2, а.с. 1-19 том 3).

04 січня 2023 року листом № 52-103-43 вих-23 керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова запропоновано Харківській міській раді пред`явити позов у зв`язку з незаконним заволодінням та вибуттям з власності квартири АДРЕСА_1 (а.с. 25-26 том 2), на який Харківська міська рада надала відповідь № вих/471/9-23 від 10 лютого 2023 року про відсутність заперечень щодо звернення прокуратури до суду в її інтересах (а.с. 27 том 2). Листом від 03 березня 2023 року № 32-103-2964 вих-12 керівника Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова повідомлено Харківській міській раді про звернення до суду в її інтересах (а.с. 28-29 том 2).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання спадщини відумерлою та витребування квартири, виходячи з такого.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Критеріями пропорційності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинне мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див.: рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року(Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І, навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження №14-208цс18, пункт 100).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частини 1 та 3 статті 388 ЦК України).

Якщо законом установлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (частина 5 статті 12 ЦК України).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина 2 статті 328 ЦК України).

Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо.

Правовідносини, що виникли між сторонами спору, у тому числі, регулюються главою 86 ЦК України про спадщину.

Зокрема, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу) (частини 1 та 2 статті 1220 ЦК України).

Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Однак, положення зазначеної глави ЦК України передбачають також спадкування не тільки на підставі споріднення, а й за фактом спільного проживання (статті 1258-1265).

Відтак, законодавство про спадщину передбачає, що перехід прав на спадкове майно відбувається на підставі споріднення або факту спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини як член сім`ї спадкодавця.

Відсутність таких спадкоємців та інших осіб, що спільно проживали зі спадкодавцем як члени сім`ї, свідчить про відсутність спадкоємців усіх п`яти черг, передбачених законом.

Одночасно ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). Відтак у разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.

Зокрема, частина 1 статті 1277 ЦК України визначає, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна (частина 3 статті 1277 ЦК України).

Однак відповідно до частини 4 статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права.

Зміст зазначених норм права свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому слід зауважити, що якщо спадкоємці повинні заявити про прийняття спадщини у строк шість місяців із часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України), то територіальна громада зобов`язана подати заяву про визнання спадщини відумерлою лише після спливу одного року із часу відкриття спадщини (частина 2 статті 1277 ЦК України).

Також звертає на себе увагу, що за положеннями глави дев`ятої розділу IV ЦПК України справи за заявою про визнання спадщини відумерлою розглядаються в окремому провадженні із залученням органу самоврядування та усіх заінтересованих осіб.

За змістом зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права, орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу.

Положення ЦК України щодо прийняття спадщини спрямовані на захист прав усіх спадкоємців, які мають права на спадщину, та надають можливість кожному з них захистити своє право чи інтерес, навіть якщо строк на прийняття спадщини пропущено і спадщина вже розподілена між іншими спадкоємцями. Крім того, такі самі права має спадкоємець, якщо спадщина визнана відумерлою та перейшла до територіальної громади.

Зокрема, за змістом статті 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Відтак, спадкоємець, який із зазначених причин не зміг прийняти спадщину, яка була перерозподілена між іншими спадкоємцями або перейшла у власність територіальної громади як відумерла, має право на передачу йому належної частки спадщини в натурі, якщо спадщина збереглася, а у випадку неможливості такої передачі у зв`язку з тим, що спадщина не збереглася, або визнана відумерлою та відчужена територіальною громадою на користь іншої особи, має право на отримання лише грошової компенсації. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, що на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину.

Разом з тим, законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Цивільне право та цивільне законодавство передбачає за відсутності норми права, що регулює спірні правовідносини, які виникли між учасниками цивільного спору, застосування при розгляді таких спорів аналогію права або аналогію закону.

Зокрема, стаття 8 ЦК України передбачає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Отже, у цій справі підлягає застосуванню аналогія закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема положення статті 1280 ЦК України, виходячи з таких міркувань.

Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».

Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.

Як зазначалось, стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.

Саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно закон передбачає за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.

Захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.

До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, провадження № 14-190цс20.

Аналогічні правові висновки, з посиланням на вищевказану постанову Великої Палати Верховного Суду зроблено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2024 року у справі № 756/16117/21, провадження № 61-795св24.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2024 року у справі № 754/446/22, до розгляду якої було зупинено провадження у цій справі, зроблено наступні висновки.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, провадження № 61-550св22, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21, провадження № 61-20968 сво21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, провадження № 61-12101св23, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19, провадження № 61-11625сво22).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України).

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина 1 статті 330 ЦК України).

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц, провадження № 61-17779св18).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див.: пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, провадження № 14-436цс19, пункт 7.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, провадження № 12-44гс20).

Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар (див.: пункт 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, провадження № 12-35гс21).

Як зазначалось, стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті.

Відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.

Враховуючи наведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а також висновки Верхового Суду, суд першої інстанції, встановивши добросовісність ОСОБА_1 як набувача спірної квартири, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про визнання спадщини відумерлою задоволенню не підлягають, адже територіальна громада у цих правовідносинах має право лише на отримання грошової компенсації його вартості, оскільки спадкове майно відчужене особою, яка не є спадкоємцем, на користь добросовісного набувача.

У цій справі встановлено, що Харківська міська рада не є власником або законним користувачем спірного майна, яке незаконно вибуло з її володіння, а тому у неї немає підстав для витребування майна на свою користь як неволодіючого власника або користувача. Відтак колегія суддів погоджується й з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позовні вимоги керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради про витребування майна задоволенню не підлягають.

Отже, оскільки при відчуженні спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, на користь добросовісного набувача територіальна громада має право лише на отримання грошової компенсації його вартості, позовні вимоги про визнання відумерлою спадщини та витребування спірної квартири у власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради є неналежним та неефективним способом захисту прав територіальної громади, що є підставою для відмови у позові.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що до спірних правовідносин не підлягають висновки, які Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20), оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин, колегія суддів відхиляє, оскільки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2024 року у справі № 754/446/22 (провадження № 61-7349сво23) погодився з висновками Великої Палати Верховного Суду, що територіальна громада у разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна на користь добросовісного набувача, має право лише на отримання грошової компенсації, а не витребування майна у її володіння.

Висновків про застосування саме вказаної правової позиції до аналогічних правовідносин щодо майна, власник якого помер, та яке відчужене добросовісному набувачу особами, що не є спадкоємцями, також дійшов Верховний Суд у постановах від 01 березня 2023 року у справі № 320/10856/18, провадження № 61-1142св21, від 26 квітня 2023 року у справі № 639/5546/16-ц, провадження № 61-7443 св 20, від 10 січня 2024 року у справі № 206/2616/21, провадження № 61-13665св23, від 22 січня 2025 року у справі № 643/3012/20, провадження № 61-1336св24, від 05 лютого 2025 року у справі № 757/53137/21-ц, провадження № 61-18127св23, від 02 квітня 2025 року у справі № 760/12441/18, провадження № 61-227св24.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо того, що реєстраційні дії з переходу речових прав від ОСОБА_10 до ОСОБА_1 вчинялись через 25 днів з моменту набуття права власності ОСОБА_10 на спірну квартиру, тож будучи учасником правочину, відповідачка мала можливість піддати сумніву правомірність вчинюваних правочинів або з`ясувати недоліки товару, колегія суддів відхиляє.

Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19, пункти 37, 38), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20, пункти 7.15, 7.16).

Не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (постанови Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.66)).

Під час укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу спірної квартири діяв Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне.

Добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей (див.: пункт 6.50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, провадження № 12-35гс21).

Покладення на відповідачку додаткового обов`язку перевіряти та аналізувати обставини правомірності попередніх переходів майна є неприпустимим.

Обставин, які могли би свідчити про недобросовісність відповідачки, судом не встановлено.

Твердження прокурора щодо того, що належним відповідачем за заявленими вимогами щодо визнання спадщини відумерлою та витребування майна є саме ОСОБА_1 як останній набувач спірного майна, а не ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , яких суд міг залучити як третіх осіб, судова колегія не бере до уваги, оскільки у задоволенні вимог щодо ОСОБА_1 , відмовлено не з підстав неналежності відповідача, а через обрання неналежного способу захисту.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що витребування спірної квартири у ОСОБА_1 надасть змогу територіальній громаді міста Харкова реалізувати свій законний інтерес та уможливіть в подальшому передачу майна в користування найменш забезпеченим та найбільш соціально потребуючим категоріям населення, що свідчить про дотримання справедливої рівноваги (балансу) між загальним інтересом громади та інтересами відповідача ОСОБА_1 , яка не позбавлена можливості відновити своє право, є безпідставними, адже, по-перше, як вже зазначалось, Харківська міська рада не є власником або законним користувачем спірного майна, яке незаконно вибуло з її володіння, а тому у неї немає підстав для витребування майна на свою користь. По-друге, у справі не встановлено обставин, за яких втручання у право власності відповідачки не порушить справедливого балансу інтересів, а саме, що позитивні наслідки вилучення спірного майна для захисту інтересів територіальної громади є більш важливими, ніж дотримання прав відповідачки, яка законним шляхом за відповідну плату добросовісно набула у власність майно.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визнання спадщини відумерлою та витребування майна.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення фактів у зв`язку з їх пред`явленням до неналежного відповідача.

Відмовляючи у задоволенні вимог в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції», Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228 (зі змінами), наказу Міністерства юстиції України від 22 вересня 2022 року № 4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції (із змінами) та наказу Міністерства юстиції України від 01 березня 2023 року № 811/5 «Про відділи державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції» Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перейменовано на Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, однак позовні вимоги пред`явлено позивачем саме до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Згідно статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Частиною 1 статті 89 ЦК України передбачено, що юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. Відповідно до частини 4 цієї статті ЦК України до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 зазначила, що зміна назви організації без зміни її організаційно-правової форми, виключення з назви певного слова, виключення певних видів діяльності не є ані перетворенням цієї юридичної особи, ані виділом, ані припиненням шляхом злиття, приєднання або поділу. Таким чином, сама лише зміна найменування (типу) юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи.

Отже, враховуючи, що ідентифікаційний код ЄДРПОУ Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишився незмінним, ця юридична особа лише змінила найменування, що не є тотожним її реорганізації чи припиненню, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пред`явлення прокурором позову до неналежного відповідача.

Водночас, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про встановлення фактів, виходячи з наступного.

У позовній заяві прокурор просив встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та невідомий чоловік з датою смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначений в актовому записі про смерть №12175 від 21 серпня 2019 року є однією й тією ж особою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; а також встановити факт, що датою народження померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не ІНФОРМАЦІЯ_3, як неправильно зазначено в актовому записі про її смерть № 14520 від 09 жовтня 2019 року. Вказав, що встановлення зазначених фактів має юридичне значення для вирішення питання про визнання відумерлою спадщини після смерті вказаних осіб, а також витребування спірної квартири.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

За змістом цивільного законодавства актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу України).

Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо (частина 2 статті 49 ЦК України).

Порядок внесення змін в записи актів громадянського стану передбачений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання. Вказані норми передбачають, що внесення змін у записи актів громадянського стану при наявності достатніх підстав і при відсутності спору між заінтересованими особами провадяться органами реєстрації актів громадянського стану. Відмова органів реєстрації актів громадянського стану виправити або змінити запис може бути оскаржена до суду.

Підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду (підпункти 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 Правил).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Наведене свідчить про те, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

При розгляді справи про встановлення відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Судами також не встановлюється тотожність особи.

Враховуючи наведене, належними вимогами у даному разі є встановлення фактів належності актових записів про смерть ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а не фактів, про встановлення яких просив позивач.

Разом з тим, як вказав прокурор у позові, встановлення зазначених фактів необхідне для вирішення питання про визнання відумерлою спадщини після смерті вказаних осіб, а також витребування спірної квартири. Факт смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 входить до предмету доказування у справі за вимогами про визнання спадщини відумерлою та витребування майна, підтверджується зібраними у кримінальних провадженнях матеріалами, однак саме по собі встановлення цього факу та факту належності їм актових записів про смерть не здатне забезпечити захист прав позивача, тому вирішення таких вимог у резолютивній частині рішення суду не є доцільним. Зважаючи на те, що, як вже було зазначено, Харківська міська рада не має прав на визнання спадщини відумерлою та витребування спірного майна, факти, які позивач просив встановити, не породжуватимуть юридичних наслідків, і від їх встановлення не буде залежати виникнення, зміна або припинення прав позивача.

Крім того, щодо встановлення факту помилкового зазначення дати народження ОСОБА_3 в актовому записі про її смерті, колегія суддів звертає увагу на те, що дійсна дата її народження не підтверджується належними доказами, оскільки показання свідків щодо цього є суперечливими та не є достовірними доказами дати народження, як і відомості у формі В у даних ЖК «Роща-7», а актового запису про народження ОСОБА_3 матеріали справи не містять. При цьому, матеріали справи також не містять належних доказів наявності у ОСОБА_3 права спільної власності на спірну квартиру та права на спадкування за ОСОБА_2 , адже відсутні дані про час перебування їх у шлюбі, зокрема щодо того, чи перебували вони у шлюбі у період виплати пайових внесків на квартиру та на час смерті. Тож встановлення дати її народження не породжує юридичні наслідки у цій справі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення суду - змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення фактів та викласти мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині підстав для зміни чи скасування судового рішення не вбачається.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду підлягає зміні лише в частині мотивів відмови у вимогах про встановлення фактів, підстав для перерозподілу апеляційним судом судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка Андрія Григоровича задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 червня 2024 року в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення фактів змінити та викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина