Єдиний унікальний номер № 175/3957/25
провадження 2/176/1006/25
УХВАЛА

18 червня 2025 року Дніпровський районний суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого

судді Васюченка О.Г.

з секретарем Кульпіною Л.Г.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у селищі Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ домоволодіння,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ домоволодіння.

Ухвалою від 07 квітня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

21.05.2025 року представник відповідача через систему «Електронний суд» надіслав клопотання про призначення експертизи у якій він просив суд: призначити у справі № 175/3957/25 судову будівельно-технічну, оціночно будівельну і оціночно-земельну експертизу, на розгляд якої поставити питання:- Чи можливо поділити будинок, споруди і будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , між сторонами справи на дві рівні частки - по позивачу та відповідачу.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав своє клопотання та наполягав на його задоволенні з урахуванням обставин у справі.

Представник позивача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення вищевказаного клопотання.

З`ясувавши думку представників сторін, перевіривши матеріали справи та клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно ст. 84 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Перевіривши матеріали справи та заяви про витребування доказів шляхом призначення експертизи (ч. 2 ст. 116 ЦПК України), суд вважає необхідним в задоволенні клопотання відмовити, оскільки законом не передбачено право чи обов`язок суду збирати і надавати в справу докази на підтвердження позиції чи вимогу будь-якої сторони, частина витребуваних документів матеріалах справи вже є (наданих при подачі позову /копії свідоцтв, паспортів, листування, квитанції, висновку, довідки та інш./ і вже витребуваних судом), не зазначено в законі і можливість забезпечення та витребування доказів саме для проведення певних процесуальних дій, також у заяві не зазначено обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами та з якою метою потрібно їх забезпечити, а тому з урахуванням вище викладених обставин не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на вимогах свого клопотання, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

Відповідно до положень ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8, судова експертиза, як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справи, по встановленню законних та обґрунтованих рішень.

Нормою ст. 104 ЦПК України передбачено, що експертиза призначається ухвалою суду.

Своє клопотання представник відповідача обґрунтовує наступним: «Одним із доказів, що обґрунтовує правову позицію позивачки є звіт про технічне обстеження затверджений директором ТОВ «Житлово-будівельна компанія «АУДИТ» С.Ф. Апаріна та складений виконавцем С.О. Ілюшечкіним. Згідно до цього звіту спірне майно є житловим будинком, що відповідає вимогам надійності і можливість їх безпечної експлуатації . Але звертаю увагу суду, що цей звіт не є висновком судового експерта , особа, що його складала не є судовим експертом та не попереджена про кримінальну відповідальність за надання неправдивого висновку. Іншими словами ніякої відповідальності ні директор Апаріна, ні виконавець Ілюшечкин за свій звіт не несуть. Також цей письмовий доказ не містить відповіді на питання чи відповідає майно нормам ДБН і може бути введений в експлуатацію. А як суд може визнавати право власності на самочинне будівництво, не знаючи навіть чи можна потім це буде зареєструвати. Тим більше, що суд не є органом, що вповноважений на введення об`єктів нерухомості в експлуатацію. Не зайвим буде відзначити, що до цього звіту долучені фото, що, по-перше, не могли бути здійснені ОСОБА_3 , оскільки в нього не було доступу до будинку, а по-друге, вони відображають лише фасад якогось будинку, з чого не можливо встановити ступінь завершення будівництва. Теж саме і з технічним паспортом. Відповідач не допускав до інвентаризації будинку жодних осіб, тож вважати цей документ достовірним також не можна. Тож вказаний звіт Товариства з обмеженою відповідальністю з виконавцем, що не є судовими експертами, не може вважатись належним і допустимим доказом в розумінні Цивільного процесуального кодексу України. А відтак в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про закінчення будівництва спірного, як позивач каже, будинку та його відповідності нормам ДБН».

Вирішуючи зазначене клопотання суд враховує, що предметом цієї справи не є поділ спірного будинку у натурі, а є визначення судом ідеальних часток кожного з подружжя в праві власності на спірне домоволодіння.

Мотивуючи своє клопотання представник відповідача ставить під сумнів належність та допустимість, наданого позивачем Звіту про технічне обстеження, затвердженого директором ТОВ «Житлово-будівельна компанія «АУДИТ» С.Ф. Апаріною та складений виконавцем С.О. Ілюшечкіним. Згідно до цього звіту спірне майно є житловим будинком, що відповідає вимогам надійності і можливість їх безпечної експлуатації.

У той же час у своєму клопотанні про призначення експертизи представник відповідача на спростування достовірності Звіту про технічне обстеження, затвердженого директором ТОВ «Житлово-будівельна компанія «АУДИТ», не ставить питання про відповідність спірного будинку будівельним нормам та можливості його подальшої безпечної експлуатації.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання, адже призначення відповідних експертиз безпосередньо не відноситься до предмету доказування по даній справі та призведе до безпідставного затягування розгляду справи у суді.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно доч.1-3 ст.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

При цьому суд звертає увагу також на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Аналогічне закріплено і у п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» за № 8 від 30 травня 1997 року (з подальшими змінами).

При таких обставинах суд вважає не можливим задоволення клопотання про призначення відповідних експертиз в такому вигляді.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84, 103, 104, 116-118, 182, 200, 222, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача про призначення у справі № 175/3957/25 судових: будівельно-технічної, оціночно будівельної і оціночно-земельної експертиз будинку за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовити.

Ухвала набрала законної сили 18 червня 2025 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.Г. Васюченко