Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

за участю секретаря Пижик В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, 3-я особа: ОСОБА_3 ,

за участі представника позивача ОСОБА_4 ,

представника 3-ї особи Колесніченко І. В., -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із даним позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що рішенням суду від 27.04.2016 року було визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно до повноліття дитини. В подальшому прізвище матері позивача було змінено з Теплова на ОСОБА_6 . До досягнення повноліття ОСОБА_7 отримувала кошти від ОСОБА_2 на утримання спільної дитини, ОСОБА_1 . Натомість, ОСОБА_1 наразі навчається на денній формі у КЗ «Криворізький фаховий медичний коледж» за спеціальністю «Медсестринство». У зв`язку із продовженням навчання в позивачки відсутня фінансова можливість самостійно себе забезпечувати, хоча вона протягом навчання несе витрати на своє забезпечення. Вказані витрати було понесено позивачкою за рахунок коштів, наданих матір`ю, ОСОБА_7 . Навчання ОСОБА_1 потребує значних коштів на харчування, придбання літератури, проїзд до навчального закладу, придбання одягу, навчального інвентарю. Однак батько участі у матеріальному забезпеченні позивачки не бере та добровільну допомогу їй не надає. Фактично ОСОБА_1 перебуває на повному утриманні своєї матері, ОСОБА_7 . На підставі викладеного просила суд стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, на весь час навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років, починаючи стягнення з дня звернення з позовом.

Не погоджуючись із поданим позовом від 3-ї особи, ОСОБА_3 , до суду надійшли письмові пояснення, де остання вказувала, що ОСОБА_3 є матір`ю відповідача, ОСОБА_2 , який за сповіщенням від 09.03.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи старшим сержантом, як відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, в бою за Україну, її свободу та незалежність, 14 лютого 2023 року зник безвісти при виконанні бойового завдання в населеному пункті Бахмут Донецької області. Отже, на теперішній час місце знаходження сина їй невідоме та він продовжує залишатися в статусі безвісти зниклого. Вказувала, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини не є тотожними аліментам на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, тому їх сплата не є безумовною. Оскільки відповідач є «безвісті зниклим», то без нього неможливо встановити його стан здоров`я, матеріальне становище, наявність непрацездатних батьків, інших дітей, інші обставини, шо мають істотне значення. Крім того позивачем не доведена потреба в матеріальній допомозі батька, а також не можна самостійно визначити, чи має можливість надавати таку допомогу відповідач. Відповідач також позбавлений можливості скористатися наданими йому правами, тому зупинення провадження є доцільним для недопущення порушення прав відповідача. Також додавала, що позивач вже отримує пенсію по втраті годувальника, тому підстав для стягнення аліментів з відповідача не має, оскільки його статус, крім як статус «безвісті зниклий» залишається не визначеним, а пенсія в разі втрати годувальника забезпечує та компенсує позивачу можливість навчатися, і по своїй суті є матеріальною допомогою. Таким чином просила суд позивачу у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 січня 2025 року було зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, до припинення перебування ОСОБА_2 в складі Збройних Сил України, переведених на воєнний стан.

Однак 13 травня 2025 року постановою Дніпровського апеляційного суду ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про зупинення провадження по справі було скасовано та справу було направлено для розгляду по суті.

Позивачка, ОСОБА_1 , до судового засідання не з`явилась повторно, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи належим чином, надавши заяву з проханням вирішити справу за її відсутності.

Представник позивача, адвокат Павленко В. В., в судовому засіданні, підтримуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 повністю, вказував, що отримання ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника, не свідчить про відсутність у неї прав на отримання аліментів від батька, якому нараховується грошове утримання. Отже, просив суд стягувати щомісячно аліменти на утримання ОСОБА_1 на час її навчання з відповідача у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів до закінчення нею навчання.

Відповідач, ОСОБА_2 , до судового засідання не з`явився повторно, будучи в статусі зниклого безвісті за особливих обставин.

3-я особа, ОСОБА_3 , до судового засідання не з`явилась, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи належим чином.

Представник ОСОБА_3 , адвокат Колесніченко І. В., підтримуючи доводи, викладені у поясненнях 3-ї особи та заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_1 , зазначала, що витрати позивачки на навчання не доведені, як й можливість утримувати свою доньку відповідачем, який є зниклий безвісті за особливих обставин, внаслідок чого ОСОБА_1 отримує пенсію по втраті годувальника. Таким чином просила суд відмовити у позові повністю.

За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому суд вказує, що підстави для відкладення розгляду справи за ст. 223 ЦПК у даному випадку відсутні, тому суд вирішив справу за відсутності учасників процесу, які не з`явились.

Суд, дослідивши письмові матеріали, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом було встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 212/893/16-ц від 27 квітня 2016 року визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із внесенням відповідних змін до актового запису № 747 про народження ОСОБА_1 від 18 липня 2006 року, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з всіх видів доходів щомісячно до повноліття дитини.

Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 26 липня 2016 року Жовтневим районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГУ ТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 747 від 18 липня 2006 року, вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якої вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 26 липня 2016 року.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 212/893/16-ц від 27 квітня 2016 року в частині стягнення аліментів було на примусовому виконанні, що підтверджується інформацією про виконавче провадження № 51827937, провадження за яким було відкрито 3 серпня 2016 року.

Крім того постановою державного виконавця від 13.02.2019 року в рамках ВП № 51827937 було проведено зміну прізвища стягувача, замість ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , на підставі свідоцтва про шлюб останньої від 10.09.2016 року.

Згідно із довідками від 3 вересня 2024 року та від 26 грудня 2024 року КЗ «Криворізький фаховий медичний коледж» вбачається, що ОСОБА_1 навчається у такому навчальному закладі на 2-му курсі на денній формі за спеціальністю «Медсестринство» за бюджетне фінансування.

За довідкою та витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованою станом на 12.11.2024 року, вбачається відсутність доходів у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Утримання ОСОБА_1 її матір`ю, ОСОБА_7 , зокрема за час навчання позивачки, підтверджується копіями долучених до справи фіскальних чеків від 09.09.2023 р., від 11.05.2024 р., від 06.04.2024 р., від 13.09.2024 р., від 26.07.2024 р., від 26.04.2024 р., від 17.10.2024 р., від 08.11.2024 р., від 09.11.2024 р., від 08.10.2024 р., від 18.10.2024 р., від 20.10.2024 р., від 30.10.2024 р., від 10.11.2024 р., від 15.09.2024 р., від 01.09.2024 р., від 02.09.2024 р., від 25.03.2024 р.

При цьому за довідкою від 09.12.2024 року ВЧ НОМЕР_1 ЗСУ вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 за ВП № 51827937 становила на 1 грудня 2024 року зі сплати аліментів у сумі 298200,37 грн.

Крім того встановлено на підставі звіту від 09.12.2024 року ВЧ НОМЕР_1 ЗСУ, що ОСОБА_2 отримував щомісячно грошове утримання протягом червня 2024 року листопада 2024 року включно в розмірі близька 122036,95 грн.

На підставі ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 (двадцяти трьох) років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

На підставі ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд зауважує, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд встановив на підставі вивчених доказів, що повнолітня ОСОБА_1 є донькою відповідача, продовжуючи навчання на денній формі після досягнення нею 18 років у КЗ «Криворізький фаховий медичний коледж», не маючи самостійного доходу, через що потребує матеріальної допомоги від свого батька на час навчання.

В той же час суд встановив, що за сповіщенням від 09.03.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , адресованому ОСОБА_3 , вбачається, що ОСОБА_2 , будучи старшим сержантом, як відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, в бою за Україну, її свободу та незалежність, 14 лютого 2023 року зник безвісти при виконанні бойового завдання в населеному пункті Бахмут Донецької області.

При цьому за свідоцтвом про народження, виданим 26 січня 2024 року Дзержинським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1148 від 19 серпня 1980 року, вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якого вказано ОСОБА_3 .

Суд також встановив, що з витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин від 16.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вважається зниклим безвісті на території бойових дій.

Суд в цьому сенсі вказує, що за ч. 5 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» за особою, зниклою безвісти за особливих обставин, зберігаються місце роботи та займана посада, але не більш як до моменту визнання її безвісно відсутньою чи оголошення померлою у порядку, встановленому законодавством. Також особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України.

Так згідно із ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.

Також судом було встановлено, що за наказом командування ВЧ НОМЕР_1 від 14.08.2024 року грошове забезпечення та додаткова винагорода, належні ОСОБА_2 , який зник безвісті 14 лютого 2023 року, виплачуються матері останнього, ОСОБА_3 .

В той же час за наказом командування ВЧ НОМЕР_1 від 25.12.2024 року у виплаті грошового забезпечення та додаткової винагороди, належні ОСОБА_2 , який зник безвісті 14 лютого 2023 року, доньці, ОСОБА_1 , було відмовлено.

Таким чином на підставі наведених норм права та встановлених обставин справи, суд звертає увагу на те, що статус відповідача, як особи, яка зникла безвісті, не припиняє правоздатність та дієздатність такої особи, тому в ОСОБА_2 залишається обов`язок з утримання доньки, яка продовжує навчання після досягнення нею повноліття відповідно до ст. 199, 200 СК.

При цьому суд вказує, що відсутність особи безвісті за особливих обставин не припиняє майнові права такої особи, що кореспондується із майновими обов`язками ОСОБА_2 з утримання своєї доньки, ОСОБА_1 .

Так суд вказує, що за інформацією з ВЧ НОМЕР_1 за період з липня 2023 року по січень 2024 року включно вбачається, що мати позивачки, ОСОБА_7 , отримувала в рахунок аліментів з грошового утримання військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісті, аліменти щомісячно в сумі 28300 грн.

Отже, суд дійшов переконання, що відповідач, будучи зниклим безвісті, однак якому нараховується грошове забезпечення на постійній основі, допомогу своїй доньці на час її навчання надавати фактично може, внаслідок чого повинен сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_1 на час її навчання.

Суд також зазначає, що згідно із ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника мають, зокрема, діти зниклого годувальника, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах - до завершення навчання, але не пізніше 23 років.

При цьому пенсія у зв`язку з втратою годувальника в такому випадку призначається через один місяць після внесення особи до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, яка виплачується доти, доки особа має статус зниклої безвісти.

Суд встановив факт отримання ОСОБА_1 з 22 липня 2024 року пенсії по втраті годувальника, відповідача ОСОБА_2 , який зник безвісті, в сумі 5119,94 грн., що підтверджується картою обліку Криворізького північного об`єднаного УПФУ з особового рахунку пенсійної справи.

Той же час суд вказує, що отримання ОСОБА_1 пенсії через втрату годувальника, тобто доходу батька, ОСОБА_2 , не свідчить про відсутність у неї законних прав на отримання з грошового забезпечення відповідача аліментних платежів на час свого навчання, враховуючи її потребу у таких коштах, оскільки пенсія по втраті годувальник носить компенсаторних характер та сплачується з пенсійного фонду державою, на відміну від аліментних зобов`язань, які покладаються персональним обов`язком на батьків дитини, яка продовжує навчання після досягнення повноліття.

Таким чином, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 з відповідача, суд зазначає наступне.

За ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 3028 грн.

При цьому суд за матеріалами справи встановив, що ОСОБА_2 забезпечений необхідним рівнем доходу, враховуючи розмір грошового утримання останнього, якому таку нараховують у ВЧ № НОМЕР_1 , тому він є таким, що може надавити допомогу на навчання позивачці, ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, який слід стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідача на час навчання позивачки, суд виходить з рівності обов`язку обох батьків ОСОБА_1 в наданні їй матеріальної допомоги на час навчання в КЗ «Криворізький фаховий медичний коледж», а також відсутність інших доходів позивачки, окрім пенсії по втраті годувальника, та зважає на розмір доходу відповідача.

Внаслідок наведеного вмотивування, суд вказує, що 1/8 частка від нарахованого доходу ОСОБА_2 , якому той нараховується за місцем несення служби у ВЧ НОМЕР_1 , може становити близька 15254,62 грн. на місяць (122036,95 / 8 = 15254,62), що з урахуванням пенсії по втраті годувальника позивачки становитиме на місяць для неї біля 20374,56 грн. (15254,62 + 5119,94 = 20374,56), що майже відповідає розміру середньої заробітної плати по Україні на тепер.

Таким чином, на підставі викладеного обґрунтування, суд вважає, що заявлений позов ОСОБА_1 до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_2 щомісячно аліментів на утримання ОСОБА_1 на час її навчання в розмірі саме 1/8 частки від усіх видів доходів відповідача, що забезпечуватиме ОСОБА_1 коштами, необхідними їй для навчання та проживання, а також не порушуватиме прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 141 ЦПК, враховуючи, що суд вирішив стягувати аліменти на користь позивача, який звільнений за законом від сплати судового збору за подання такого позову до суду, то відповідно судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, 3-я особа: ОСОБА_3 , - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання на час навчання аліменти у розмірі 1/8 частки від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 11 грудня 2024 року та до закінчення навчання, однак не більше ніж до досягнення нею 23 років.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 19 червня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: Д. О. Козлов