КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 356/710/24
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Березанського міського суду Київської області від 8 квітня 2025 року (суддя Лялик Р.М.) про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Березанської міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

у вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносного їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що з 21 червня 2008 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 28 липня 2010 року розірвано, мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка зазначала, що з дня народження дитини відповідач втратив інтерес до сімейного життя, ухиляється від виховання дитини та її матеріального забезпечення, з сином не спілкується, не цікавиться його життям та не приймає участі у його вихованні.

Позивачка посилалася на те, вони з її теперішнім чоловіком повністю утримують неповнолітнього сина, який наразі постійно проживає з ними, відповідач не має бажання займатися вихованням та утриманням дитини, починаючи з 2013 року він був п`ять разів засуджений за вчинення злочинів на різні терміни та на теперішній час відбуває міру покарання в державній установі «Житомирська виправна колонія № 4».

У березні 2025 року до Березанського міського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_2 , у якій він просив не позбавляти його батьківських прав на сина та зазначив, що він не може бути присутнім у судових засіданнях, оскільки на даний час знаходиться у лавах ЗСУ, у підтвердження чого додав копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 50 від 19 лютого 2025 року, згідно якого ОСОБА_2 уклав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України строком на п`ять років, йому присвоєно військове звання - «солдат» та призначено на посаду солдатом резерву 3 взводу 54 запасної роти військової частини НОМЕР_1 з 19 лютого 2025 року.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 8 квітня 2025 року зупинено провадження у даній справі до припинення перебування відповідача

ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та передати справу до Березанського міського суду Київської області для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, оскільки провадження у справі було зупинено судом з власної ініціативи, відповідач такого клопотання не заявляв.

Крім того, позивачка зазначає, що відповідач не надав суду доказів того, що військова частина НОМЕР_1 , в якій він проходить службу, переведена на воєнний стан і бере безпосередню участь у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації на території України, а також, що відповідач перебуває у зоні бойових дій, у зв`язку з чим не має можливості приймати участь у розгляді справи, а тому відсутні підстави для зупинення провадження на час проходження відповідачем військової служби.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про зупинення провадження у справі розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції, посилаючись на положення п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, виходив з того, що відповідач є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі, що є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за

винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Воєнний стан введено в Україні з 24 лютого 2022 року.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Своєю чергою реалізація завдання цивільного судочинства, визначеного статтею 2 ЦПК України, та ефективне поновлення порушеного (невизнаного, оспорюваного) права неможливе без дотримання судом встановлених законом строків розгляду та вирішення справи.

Частиною третьою статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено розумність строків розгляду справи судом.

Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України мають своєю метою захист процесуальних прав учасника цивільного процесу, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Вони покликані забезпечити об`єктивний розгляд справи.

Провадження у справі підлягає зупиненню лише у випадку наявності обставин, які перешкоджають розгляду справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 27.02.2023 у справі №380/7845/21, від 31.05.2023 у справі №160/1543/21висловлено позицію про те, що для вирішення питання про зупинення провадження недостатньо самого факту введення воєнного стану і

формального перебування сторони у складі ЗСУ, оскільки не кожен структурний елемент в складі ЗСУ переведений на воєнний стан, тобто виконує бойові завдання у зоні бойових дій, а у постановах Верховного Суду від 29.03.2023 у справі №756/3462/20, від 14.02.2024 у справі №466/8799/22 висловлено правову позицію про те, що згідно з п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

У постановах Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №753/19628/17 та в ухвалах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №757/5240/16-ц, від 29.08.2022 у справі №461/5209/19, від 17.01.2023 у справі №501/1699/17, від 09.05.2023 у справі №96/5671/21, висловлено позицію щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, відповідно до якої підставою для зупинення провадження у справі є перебування сторони у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій.

Суд першої інстанції зазначених правових позицій Верховного Суду не врахував та дійшов передчасного висновку про зупинення провадження у справі, оскільки з наявних матеріалів справи не вбачається обставин щодо переведення військової частини, у якій проходить службу відповідач, на воєнний стан.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу, що відповідач не звертався з клопотанням про зупинення провадження у даній справі на період проходження ним військової служби у Збройних Силах України.

З наданої суду копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України № 50 від 19 лютого 2025 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 уклав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України строком на п`ять років, йому присвоєно військове звання - «солдат» та призначено на посаду солдатом резерву 3 взводу 54 запасної роти військової частини НОМЕР_1 з 19 лютого 2025 року. Однак, вказаний витяг з наказу не містить відомостей, що військова частини, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій.

У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2024 року у справі № 484/40/21 зазначено, що «конструкція пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана не із самою обставиною введення воєнного стану, а із фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

При цьому, вказана вище норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. За такої умови підстава для зупинення провадження у справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі Збройних Сил України припиняється. Учасник справи може припинити участь у складі Збройних Сил України ще до припинення воєнного стану, якщо така можливість передбачена законодавством.

Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України може бути застосована судами під час вирішення питання про зупинення провадження у справі у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.»

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, не врахував відсутність належних доказів того, що військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, чи користуватися правничою допомогою під час судового провадження.

Також суд не звернув увагу, що заява відповідачем написана та направлена до суду особисто, а відтак він обізнаний про судовий розгляд та його предмет, і має можливість висловитися щодо пред`явленого позову.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки ухвала про зупинення провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Березанського міського суду Київської області від 8 квітня 2025 року скасувати, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Березанської міської ради про позбавлення батьківських прав направити до Березанського міського суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук