Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3314/24 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О.С.
Категорія 91 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 278/3314/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 14 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати ОСОБА_2 безвісно відсутньою.

Заява мотивувалася тим, що 18 лютого 2017 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 липня 2020 року розірваний. Приблизно з останніх чисел лютого 2022 року він втратив будь-які відомості щодо місцезнаходження його колишньої дружини, з якою намагався підтримувати стосунки та у позасудовий спосіб вирішити спільні питання, пов`язані із розірванням шлюбу.

Зазначав, що останні відомі телефони не відповідають, листи повертаються, сусіди нічого не можуть пояснити, іншим близьким родичам, спільним знайомим та друзям також нічого невідомо. Він має припущення, що його колишня дружина рятуючись від війни, виїхала за межі України.

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 14 листопада 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, заявник подав апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є внутрішньо суперечливим, таким, що не ґрунтується на належних і допустимих доказах.

Зазначає, що згідно із рішенням суду заінтересована особа надіслала до суду повідомлення (звернення, відзив на заяву) де вказала, що вона не зникала, знаходиться за кордоном у безпечному місці та надала фотографії її та спільного їх сина. Також вказувала, що вона піддається психологічному тиску з його боку та не бажає повідомляти про своє місце.

Вважає, що жодним процесуальним актом світлини (фотографії) в даних обставинах не визнаються та не можуть визнаватися належними та допустимими доказами існування особи (групи осіб) без стану «безвісно зниклою» та реально «живою» і існуючою. Він не визнає того, що на світлинах зображена ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 .

Звертає увагу, що ці (та будь-які) фотографії могли бути зроблені будь-коли та за будь-яких обставин, вони могли бути створені графічними редакторами засобами комп`ютерної техніки із зображенням будь-кого в будь-яких ракурсах та позиціях.

Крім того, ставить під сумнів авторство ОСОБА_2 щодо надіслання суду відзиву (пояснень, заяв, заперечень). З приводу його звинувачень у психологічному тиску, це заперечує вважає, що відсутні будь-які заяви та звернення до органів поліції та інших уповноважених органів.

Зазначає, що можливо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходяться не в «безпечному місці за кордоном», а в Україні, можливо, в зоні бойових дій, біді, викрадені (позбавлені волі та через голод, спрагу, побої, мордування можливості чинити супротив протиправним діям викрадачів), можливо, залучені до зайняття шахрайством, жебрацтвом, дитячою проституцією, розпустою, звідництвом, торгівлею людьми тощо і саме з цим пов`язаний активний супротив встановленню істини по справі.

Також зазначає, що рішення суду має бути конкретним, чітким та зрозумілим, з належним обґрунтуванням та вказівкою, де, в якому саме місці (дислокації), країні (населеному пункті) в яких умовах (матеріальні, емоційні, психологічні) та статусі знаходяться розшукувана особа (особа, щодо якої заявлено вимогу про визнання її безвісно відсутньою). Встановлення таких умов вимагається процесуальним законом і такі умови поставлені в процесуальний інтерес «не чужою людиною», а батьком їх спільної дитини та колишнім чоловіком зі своїми процесуальними інтересами (встановлення обставин цільового використання отриманих аліментів, розподілом майна, організацією побачення з дитиною тощо).

Вважає, що місцезнаходження та статус заінтересованої особи мають бути ідентифіковані та визначені в процесуально достовірний спосіб.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив розгляд справи проводити без його участі.

У відзиві ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні в режимі відео-конференції представник ОСОБА_2 адвокат Кишенько С.В. скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні, рішення суду залишити без змін і надав пояснення, які відповідають змісту поданого відзиву на апеляційну скаргу.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи з`ясовані відомості про дійсне перебування ОСОБА_2 , яка проживає на даний час за межами України. Тому підстав для її визнання безвісно відсутньою немає.

Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого суду мотивуючи наступним.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що 18 лютого 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.7, 28).

Згідно копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №7 від 01 червня 2024 року та копії рішення Оболонського районного суду м. Києва, 15 липня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано, стягнуто із останнього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.3-6, 24-27, 42-50).

Як убачається з матеріалів справи під час розгляду звернення ОСОБА_1 працівниками відділу кримінальної поліції Житомирського РУП у Житомирській області встановлено місцезнаходження ОСОБА_2 , яка на початку повномасштабного вторгнення російських військ на територію України виїхала за межі державного кордону України та в ході телефонної розмови повідомила, що не бажає підтримувати із заявником зв`язок та повідомляти свою адресу перебування, що підтверджується копією листа Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 01 липня 2024 року (а.с. 75).

Згідно копії повідомлення Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за наслідками перевірки встановлено, що ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_3 на даний час перебувають за кордоном у безпечному місці. ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 не були об`єктами ніяких злочинів. Також ОСОБА_2 повідомила, що через систематичний психологічний тиск з боку ОСОБА_1 вона не бажає повідомляти про своє з сином місце перебування (а.с. 76).

Органом досудового розслідування Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом безвісного зникнення громадянки ОСОБА_2 , так як даний факт не знайшов свого підтвердження (а.с.79-80).

За приписами статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою».

Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини 2 статті 293 ЦПК України).

В силу статей 305-308 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Відповідно до статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

За змістом частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1 і 2 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експерта; показаннями свідків.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду справи судом першої інстанції належним чином досліджені докази і з`ясовані відомості про дійсне перебування ОСОБА_2 , яка проживає на даний час за межами України. Тому підстав для її визнання безвісно відсутньою немає.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок місцевого про відсутність підстав для задоволення заяви відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції, яке ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись статтями 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду міста Житомира 14 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текс судового рішення виготовлено: 18 червня 2025 року.