Номер провадження: 22-з/813/275/25
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

16.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР ПРОПЕРТІ» про стягнення заборгованості із заробітної плати та сум компенсації за прострочення її виплати,

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2023 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «БІІР ПРОПЕРТІ» про стягнення заборгованості з заробітної плати та сум компенсації за прострочення її виплати, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 70717,45 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «БІІР ПРОПЕРТІ» про стягнення заборгованості із заробітної плати та сум компенсації за прострочення її виплати відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, 31 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БІІР ПРОПЕРТІ» про стягнення заборгованості із заробітної плати та сум компенсації за прострочення її виплати.

13 червня 2025 року до Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить:

- накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на всіх банківських рахунках ТОВ «БІІР Проперті», в межах ціни позову 70 717 гривень 45 копійок.

- заборонити ТОВ «БІІР Проперті» та будь-яким іншим особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження (продаж, дарування, міна, передача в заставу тощо) та перереєстрацію транспортного засобу FIAT FIORINO, 2018 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Дана заява обґрунтована тим, що поведінка відповідача у даному спорі демонструє не намагання захистити свої законні інтереси, а цілеспрямовану стратегію ухилення від виплати законної заробітної плати шляхом затягування процесу та створення додаткових витрат. Це підтверджується тим, що відповідач відмовляється сплатити документально підтверджений борг по заробітній платі у розмірі 70 717,45 грн, але, водночас, згідно з його ж заявою про розподіл судових витрат, поданою до апеляційного суду, готовий витратити 50 000 грн на послуги адвоката лише в одній апеляційній інстанції. Такі дії є економічно нелогічними. Вони свідчать, що мета відповідача не зберегти кошти чи оптимізувати витрати, а принципово не платити працівнику, навіть якщо витрати на судову тяганину будуть співставними або перевищать суму боргу. Це є яскравою ознакою недобросовісної поведінки та зловживання процесуальними правами. Враховуючи викладене, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ситуації, коли позитивне рішення суду на мою користь неможливо буде виконати через відсутність у боржника майна та коштів.

Крім того, заявник зазначає, що кінцевим бенефіціарним власником відповідача (ТОВ «БІІР Проперті») та іншої пов`язаної з ним юридичної особи ТОВ «БІІР Україна» є одна й та сама особа громадянин Данії ОСОБА_2 . В іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БІІР Україна» (справа № 947/26680/23) апеляційний суд вже встановив наявність реальних ризиків невиконання рішення суду. Так, ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 червня 2025 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову. Ухвалюючи це рішення, суд, зокрема, зазначив: «Тому, враховуючи наведені заявником обставини, апеляційний суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову». Обставини, на які звернув увагу суд, включали факти виведення активів на пов`язані компанії та системні банкрутства компаній пана ОСОБА_3 в Данії. Це свідчить про доведену та визнану судом модель поведінки, яка, очевидно, застосовується і щодо ТОВ «БІІР Проперті».

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подану заяву про забезпечення позову, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що право на суд є одним з аспектів доступу до правосуддя, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання та інше.

Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17.

Таким чином, метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи - позивача. Вжиття заходів до забезпечення позову сприяє запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову забезпечує можливість відновлення його порушених прав. Натомість невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яким він звернувся або має намір звернутися.

При цьому, заходи про забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позовними вимогами. Співрозмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків забезпечення позову.

Так, до заяви про забезпечення позову надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу FIAT FIORINO, 2018 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , витяг з єдиного держаного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів та ухвала Одеського апеляційного суду від 05 червня 2025 року.

Проте надані заявником докази не підтверджують того, що невжиття таких заходів може створити загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суди.

Тобто викладені у заяві про забезпечення позову обставини-підстави для забезпечення позову та долучені до заяви докази не доводять фактичне існування або реальні ризики їх настання та побудовані на припущеннях заявника щодо їх ймовірного настання, а також не доводять наявність підстав, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України, для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Крім того, посилання заявника про те, що в іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БІІР Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку (справа №947/26680/23) апеляційний суд вже встановив наявність реальних ризиків невиконання рішення суду, оскільки ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 червня 2025 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів з огляду на таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що обов`язковим для врахування є виключно висновки Верховного Суду викладені у постановах.

Таким чином, посилання заявника на існування та необхідність врахування висновків щодо наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, викладених в ухвалі Одеського апеляційного суду від 05 червня 2025 року у справі №947/26680/23, є безпідставними, оскільки такі висновки не є обов`язковими для застосування апеляційним судом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БІІР ПРОПЕРТІ» про стягнення заборгованості із заробітної плати та сум компенсації за прострочення її виплати відсутні.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР ПРОПЕРТІ» про стягнення заборгованості із заробітної плати та сум компенсації за прострочення її виплати відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда