С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/3169/25
В справі 760/9327/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

І. Вступна частина

04 березня 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

ІІ. Описова частина

21 квітня 2023 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

У заяві позивач, посилаючись на невиконання Відповідачем зобов`язань за договором позики від 01.05.2010, просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості, яка, за його розрахунком, становить 14 844 581,17 грн. Зазначена сума складається з основного боргу в розмірі 4 862 025,00 грн, процентів за користування позикою в сумі 8 759 986,76 грн, інфляційного збільшення боргу на суму 643 180,83 грн та 10% річних в розмірі 579 388,58 грн.

На обґрунтування своїх вимог Позивач вказує, що на підставі укладеного договору він передав, а Відповідач особисто отримав у борг грошові кошти в сумі 4 862 025,00 грн, що підтверджується оригіналом розписки Відповідача.

Позивач зазначає, що умовами договору було передбачено сплату процентів за користування позикою в розмірі 60% річних.

Посилаючись на п. 4 договору, Позивач вважає, що строк повернення позики було встановлено до 15.12.2020.

Оскільки Відповідач у вказаний строк борг не повернув, позивач нарахував проценти за користування позикою за останні три роки, що передували цій даті (з 15.12.2017 по 15.12.2020).

Крім того, за період прострочення з 16.12.2021 по 23.02.2023 Позивачем було нараховано 10% річних та інфляційні втрати, передбачені договором та ст. 625 ЦК України.

Позивач стверджує, що неодноразово звертався до Відповідача з вимогою повернути борг, однак його вимоги були проігноровані.

У зв`язку з цим Позивач звертається до суду з даним позовом і просить його задовольнити.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.04.2023, з метою всебічного та повного з`ясування обставин справи, було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у встановлений судом строк не подав відзив на позовну заяву, своїм правом на захист не скористався.

Ухвалою суду від 20.02.2024 підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання 04.03.2025 сторони не з`явились. Від представника Позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач, будучи повідомленим про час, дату та місце судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними. Враховуючи, що Відповідач не з`явився в судове засідання, не подав відзив та не повідомив про поважність причин своєї неявки, а Позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд, керуючись положеннями ст. ст. 280, 281 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

ІІІ. Мотивувальна частина

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Фундаментальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та обов`язковість його виконання сторонами (ст. 3, 6, 627, 629 ЦК України).

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору позики від 01.05.2010. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Факт укладення договору та передання позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 4 862 025,00 гривень підтверджується наданими Позивачем копіями самого Договору позики та власноручної розписки Відповідача від 01.05.2010.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від зобов`язання є неприпустимою (ст. 525 ЦК України).

Відповідач не надав суду жодних доказів, що підтверджували б повернення ним суми позики повністю або частково. Таким чином, вимога про стягнення з Відповідача суми основного боргу в розмірі 4 862 025,00 гривень є правомірною, обґрунтованою та доведеною.

Щодо вимоги про стягнення процентів за користування позикою, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Пунктом 3 договору сторони погодили, що з 01.09.2010 на суму позики нараховуються проценти в розмірі 5% на місяць (60% річних).

Ключовим для вирішення спору в цій частині є визначення строку, протягом якого позичальник правомірно користувався коштами, а позикодавець, відповідно, мав право на отримання процентів як плати за таке користування.

Текст договору містить взаємовиключні положення щодо строку повернення боргу. Пункт 4 договору передбачає, що частину суми у розмірі, графа для якого є порожньою, позичальник зобов`язується повернути в строк до 15.12.2020. Водночас, пункт 5 встановлює, що решта суми, розмір якої також не визначено, повертається одноразово до 31.12.2010.

При виникненні спору щодо тлумачення умов договору суд повинен враховувати принцип contra proferentem (правило тлумачення "проти того, хто запропонував"), згідно з яким слова договору повинні тлумачитися проти сторони, яка їх підготувала. Це правило застосовується, коли є сумніви щодо значення певного терміну, і цей термін був включений у договір стороною, яка мала перевагу при його укладенні. У відносинах позики такою стороною зазвичай є позикодавець. Оскільки умови договору є нечіткими та суперечливими, а сторони не конкретизували, яка саме частина суми повертається до 15.12.2020, суд вважає за необхідне виходити з того, що "решта суми", яка мала бути повернута до 31.12.2010, є всією сумою позики, оскільки розмір частини боргу, яка могла бути погашена до 15.12.2020, сторонами не визначений. Таким чином, суд доходить висновку, що кінцевим строком повернення позики, погодженим сторонами, було 31 грудня 2010 року.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється зі спливом визначеного договором строку повернення позики. Проценти за користування коштами є платою за таке користування і можуть нараховуватися лише в межах строку дії договору. Після спливу цього строку кредитор має право на отримання інших сум, передбачених ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Отже, позивач мав право нараховувати проценти, передбачені п. 3 договору, лише до 31.12.2010. Оскільки нарахування процентів починалося з 01.09.2010, період їх нарахування становить 4 місяці. Розрахунок заборгованості з процентів є наступним: 4 862 025,00 грн (сума позики) ? 5% (місячна ставка) ? 4 місяці (вересень-грудень 2010 року) = 972 405,00 грн.

Водночас, Позивач не вимагає стягнення заборгованості за нарахованими процентами в період дії договору з 01.09.2010 по 31.12.2010. Натомість, вимога Позивача про стягнення процентів за період з 15.12.2017 по 15.12.2020 є безпідставною, оскільки вона ґрунтується на неправильному тлумаченні умов договору та суперечить правовим висновкам Верховного Суду. Тому у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за нарахованими процентами слід відмовити.

Аналізуючи вимоги про стягнення 10% річних та інфляційних втрат, суд виходить з того, що після 31.12.2010 зобов`язання Відповідача з правомірного користування коштами трансформувалося у прострочене грошове зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана норма є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і спрямована на компенсацію кредитору понесених ним втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Сторони в п. 10 договору позики передбачили, що у випадку прострочення повернення позики, позичальник сплачує 10% річних від суми боргу. Вказана умова не суперечить закону, оскільки ст. 625 ЦК України дозволяє встановлювати інший розмір процентів у договорі. Позивач заявив вимоги про стягнення 10% річних та інфляційних втрат за період з 16.12.2021 по 23.02.2023. Хоча право на їх стягнення виникло у Позивача з 01.01.2011, суд, відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України), розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог.

Перевіривши розрахунок, наданий Позивачем, суд встановив, що сума 10% річних у розмірі 579 388,58 грн та сума інфляційних втрат у розмірі 643 180,83 грн за вказаний період розраховані арифметично правильно та відповідають вимогам законодавства. Ці вимоги є доведеними і підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з Відповідача на користь Позивача загальної суми заборгованості в розмірі 6084594,41 гривень, яка складається з 4862025,00 грн основного боргу, 643180,83 грн інфляційних втрат та 579388,58 грн 10% річних. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити через їх необґрунтованість.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено на 40,99 % ((6084594,41 / 14844581,17) * 100%). Позивачем при поданні позову було сплачено 13420 грн судового збору. Відповідно, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 5500,86 грн (13 420 грн * 40,99%).

ІV. Резолютивна частина

Керуючись статтями 161, 525, 526, 530, 553, 1048, 1050 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01.05.2010 в загальному розмірі 6084594,41 гривень, який складається з:

-основної суми боргу в розмірі 4 862 025,00 гривень;

-інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 643180,83 гривень;

-10% річних в розмірі 579388,58 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6379,76 гривень.

3.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: