Провадення № 2-з/357/46/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2025 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ярмола О. Я. розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Довгалюка Романа Олександровича про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

06.06.2025 представник позивача Довгалюк Р.О. через систему «Електронний суд» сформував заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом тимчасового обмеження ОСОБА_2 , у праві виїзду за межі України до набрання законної сили, судовим рішенням у даній справі.

Вказана заява зареєстрована судом 10.06.2025.

Заява обґрунтована тим, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою зазначеною у позовній заяві, в порушення вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України, відповідач не виконала обов`язок з повідомлення суду про своє фактичне місце проживання (перебування). Представник позивача зазначає, що предметом позову є вартість техніки, яка знаходиться у відповідача, а тому існує ризик того, що відповідач може покинути межі України, внаслідок чого буде неможливим виконання судового рішення про стягнення заборгованості та/або накладення арешту на майно (зокрема техніку, 1/2 вартості якої є спірною), у випадку задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене, посилаючись на ч. 2 ст. 441, 150 ЦПК України, представник позивача просить забезпечити позов, шляхом тимчасового обмеження ОСОБА_2 , у праві виїзду за межі України до набрання законної сили, судовим рішенням у даній справі.

Дослідивши заяву про забезпечення позову до подачі позову суд приходить до наступних висновків.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову (ч. 1 ст. 149 ЦПК України).

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Вказане узгоджується із правовою позицією викладеною в постанові Верховного суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 2 від 12.06.2009 року) забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 4 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Суд приходить до висновку, що обраний спосіб забезпечення позову, шляхом обмеження виїзду за кордон ОСОБА_2 , не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

Окрім того, предметом позову є : в рахунок поділу майна подружжя, здійснити стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя. Перетин відповідачем кордону жодним чином не вплине на виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог, оскільки виконання рішення суду України може відбуватись на території будь-якої країни в порядку міжнародного співробітництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Суд, також враховує, що обмеження у праві виїзду відповідача за кордон порушуватиме її права вільне пересування.

Судом у межах доводів заявника та представлених доказів не встановлено реальної загрози у подальшому невиконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку з відсутністю правової норми, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову, зокрема у позовах майнового характеру.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-154, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Довгалюка Романа Олександровича про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, в разі, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана 11 червня 2025 року.

Суддя О. Я. Ярмола