Справа № 716/596/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.06.2025 м.Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючої судді Шевчук Р.М.,

при секретарі Шпаковській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ «Акцент-Банк», в інтересах якого діє представник Шкапенко О. В., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 13 серпня 2023 року ОСОБА_1 , будучи клієнтом банку, уклала з АТ «Ацент-Банк» в електронній формі кредитний договір ABH0CT28524420, який складається із заяви клієнта і графіку погашення кредиту, про надання їй кредиту в розмірі 15 000,00 грн, строком на 36 місяців, тобто до 12.08.2026, зі сплатою 99.00% річних.

Банк свої зобов`язання за цим договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених кредитним договором, натомість ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим у неї станом на 03.04.2025 перед банком виникла заборгованість у розмірі 25 827,55 грн, яка складається із 14 064,61 грн заборгованості за тілом кредиту та 11 762,94 грн заборгованості за процентами.

Посилаючись на наведені вище обставини, а також на ухилення відповідачкою від виконання своїх зобов`язань, банк просив суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором ABH0CT28524420 від 13.08.2023 року у загальному розмірі 25 827,55 грн, а також 2422,40 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08.04.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

15.04.2025 року відповідачкою ОСОБА_1 було подано відзив на позовну заяву, у відзиві на позов відповідачка ОСОБА_1 вказувала, що вона не підписувала та не знайомилася із Умовами, Правилами та Тарифами позивача щодо процентної ставки, пені та комісії до укладеного Договору. Не містить інформації щодо ознайомлення її із процентною ставкою, пенею та комісією у матеріалах справи.

Вказувала, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладення між сторонами та, відповідно, отримання позичальником публічної пропозиції на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Також вказує, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт її належного ознайомлення з усіма істотнимими умовами договору.

Вважала, що немає правових підстав для стягнення суми заборгованості із нарахуванням процентної ставки, пені та комісії відповідно до умов та Тарифів позивача.

Крім того, посилалася на те, що умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи не містять ані особистого підпису позичальника, ані дати їх складання. Позивачем не надано доказів ознайомлення позичальника саме із такою редакцією Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, важала, що, оскільки з заява домовленість сторін про сплату за користування кредитними коштами не може розцінюватися як типова форма до укладеного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Окрім цього, позивачем під час укладення з нею договору не було дотримано вимог, передбачених Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про всі умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими.

З урахуванням вищенаведеного, просила суд у задоволені позовних вимог АТ «Акцент-Банк» до неї відмовити повністю.

У відповіді на відзив АТ «Акцент-Банк» зазначає що відповідачка під розпис була ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг до яких приєдналася і зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них та будучи клієнтом банку скористалася додатковою послугою «Швидка готівка», відповідно до умов якої за допомогою сервісу «А24» уклала в електронній формі з банком додатковий кредитний договір ABH0CT28524420 від 13.08.2023 року на суму 15 000,00 грн, строком на 36 місяців та зі сплатою 99% річних, який був підписаний відповідачкою кваліфікованим електронним підписом який є аналогом власноручного підпису даний спосіб підпису передбачений постановою «Правління Національного банку України» за № 100 від 18 травня 2022 року .

На підтвердження перерахування відповідачці кредитних коштів до позову було додано меморіальний ордер зі зазначенням відповідної суми кредиту, яка була їй перерахована, а відтак доводи ОСОБА_1 щодо не надання позивачем таких доказів є безпідставними.

Зазначало і те, що у пункті 9 заяви клієнта ABH0CT28524420 від 13.08.2023 року зазначено номер картки клієнта на який було зараховано кредитні кошти, де з виписки по картці НОМЕР_1 вбачається використання цих кредитних коштів.

Просило суд позовні вимоги АТ «А-Банк» задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився повторно, хоча був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, однак безпосередньо в позовній заяві та додатках до неї у клопотанні, а також у відповіді на відзив просив розгляд справи провести без його участі.

Відповідачка ОСОБА_1 також у судове засідання не з`явилася повторно, хоча повідомлялася належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

За положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

З огляду на наведене вище суд вважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини у справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для справи, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що згідно анкети - заяви про приєднання до Умов та правил банківських послуг в АТ «А-БАНК» від 08.02.2023 року ОСОБА_1 стала клієнтом позивача (а.с. 6).

13 серпня 2023 року між сторонами було укладено в електронній формі кредитний договір на підставі заяви ОСОБА_1 про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT28524420, за умовами якого відповідачці надано кредит у розмірі 15 000 грн на платіжну картку НОМЕР_1 , строком на 36 місяців із 13.08.2023 по 12.08.2026, зі сплатою 99% річних (а.с.10-11).

У заяві про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT28524420 від 13.08.2023 року зазначено, що підписанням заяви відповідачка підтвердила та погодилася що до укладання цієї угоди ознайомилася з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «АКЦЕНТ-БАНК», що розміщені за посиланням www.a-bank.com.ua/terms, та до укладання цієї угоди ознайомлений з інформацією, яка розміщується на веб-сайті та доступна за посиланням www.a-bank.com.ua, в повному об`ємі у відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вказана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять Договір.

Заява про надання послуги «Швидка готівка» підписано боржником за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Також у матеріалах справи наявний підписаний в електронній формі ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка»

Як вбачається з протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, ОСОБА_1 створено та перевірено успішно електронний підпис, яким підписаний кредитний договір 13.08.2023 року о 15:15:23 (а.с. 13).,

З меморіального ордеру №TR.31956453.25163.65455, вбачається, що позивачем було надано ОСОБА_1 13.08.2023 року кредит у розмірі 15 000,00 гривень (а.с.15).

Відповідачка ОСОБА_1 узяті на себе зобов`язання за цим договором у повному обсязі не виконувала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість станом на 03 квітня 2025 року в розмірі розмірі 25 827,55 грн, яка складається із 14 064,61 грн заборгованості за тілом кредиту та 11762,94 грн заборгованості за процентами, що стверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с14.), випискою по кредиту (а.с.16,17) та доданою до відповіді на відзив випискою по картці відповідачки про зарахування їй 13.08.2023 на платіжну картку за № НОМЕР_1 кредитних коштів у розмірі 15 000,00 грн, якими вона активно користувалася і частково погашала, востаннє 30.05.2024 у сумі 1330,98 грн, що спростовує твердження ОСОБА_1 , про необізнаність нею з умовами кредитування, які вона неодноразово на протязі тривалого часу виконувала.

Так, за правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2ст. 639 ЦК України).

Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір уважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

За правилами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Пунктом 1-1 ч. 1 ст. Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, установлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, установлених договором.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. (ст. 536 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Твердження відповідачки про те, що надані банком виписка і розрахунок заборгованості за кредитом не можуть слугувати доказами для стягнення з неї відповідних сум, оскільки такими доказами можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно з вимогами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», так як лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, проте позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), а тому і підстав уважати, що розмір заборгованості, що зазначений у розрахунку і довідці, є правильним, на переконання суду є голослівним.

Як вбачається з заяви про надання послуги «Швидка готівка» за № ABH0CT28524420, вона складена в електроній форматі та підписана електронним підписом Позичальника, а крім того за умовами договору його невід`ємною частиною є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору кредитної лінії за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайтах Товариства.

Отже з цього можна зробити висновок, що відповідачка була належним чином ознайомлена з умовами кредитного договору.

Також слід звернути увагу, що позивачем до матеріалів справи додано меморіальний ордер №TR.31956453.25163.65455 від 13.08.2023 року про зарахування відповідачці на платіжну картку кредитних коштів у розмірі 15000,00 грн, якими вона активно користувалася, та виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта. Вказаний ордер є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність, а тому може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30.11.2022 у справі № 214/6975/15-ц, від 25.11.2022 у справі № 1512/2-214/11, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21 тощо, які враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач довів належними, допустимими, достовірними, в їх сукупності та взаємозв`язку між собою доказами свою вимогу, а тому позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1, пункту 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

За таких обставин з відповідачки ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача АТ «Акцент-Банк» понесені останнім у справі судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень (а.с.1).

На підставі ст. ст. 526, 536, 627, 626 ,628, 549, 1054 ЦК України, керуючись ст.76-81, 89, 142, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором за № ABH0CT28524420 від 13.08.2023 року в сумі 25 827,55 грн., яка складається з 14064,61 грн. заборгованість за кредитом; 11 762,94 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОР КПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору, в розмірі 2422,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шевчук Р.М.