Справа № 367/5747/25
Провадження №2-з/367/76/2025
УХВАЛА

Іменем України

про забезпечення позову

26 травня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Кухленка Д.С.,

за участі секретаря Шаповала О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Осткрик Сергія Олексійовича про забезпечення позову до подання позову шляхом накладення арешту на майно та заборону вчиняти дії, -

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява представника заявника ОСОБА_1 адвоката Осткрик Сергія Олексійовича про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборону вчиняти дії.

В своїй заяві представник заявника ОСОБА_1 адвокат Осткрик Сергія Олексійовича зазначив, що 07 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Гелексі Фінанс», укладено договір №07-12-21-03-Ю про надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами якого Іпотекодавець зобов`язаний повернути Іпотекодержателю позичені кошти в сумі 400 000 грн (чотириста тисяч гривень) 00 коп не пізніше 7 грудня 2022 року, сплачувати нараховані відсотки, можливі неустойки у розмірах та у випадках передбачених Основним зобов`язанням, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. На забезпечення вказаного договору 7 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Гелексі Фінанс» укладено договір іпотеки предметом якого є квартира за адресою АДРЕСА_1 , що складається з 2-х кімнат, загальною площею 59,00 кв.м, житловою площею 30,80 кв.м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109. 16 грудня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гороховою Н.В. було вчинено виконавчий напис №786 про звернення стягнення на квартиру, що належить боржнику ОСОБА_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 20 січня 2025 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 76817440 щодо стягнення на квартиру, що належить боржнику ОСОБА_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначено, що 03 березня 2025 року Державним підприємством «СЕТАМ» було проведено перші електронні торги з реалізації вищевказаного майна, які не відбулись. 07 квітня 2025 року відбулись другі електронні торги, які також не відбулись. 16 травня 2025 року відбулись треті електронні торги, які знову не відбулись через відсутність допущених учасників. Складено протокол №637280. 16.05.2025 надійшла заява (згода) стягувача (іпотекодержателя) в якій виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно квартиру АДРЕСА_1 . 16.05.2025 стягувачем (іпотекодержателем) на рахунок виконавця перераховано різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь. 20.05.2025 приватним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт реалізації предмета іпотеки, які є підставами для оформлення права власності на квартиру за стягувачем. Отже, на даний час розпочато формальності щодо переоформлення власності на вище зазначений предмет іпотеки, який на праві власності належить ОСОБА_1 , та у якій він проживає разом зі своєю сім`єю.

Вважає, що позбавлення права власності на спірну квартиру буде наслідком незаконних дій відповідачів, а саме: ТОВ «Гелексі Фінанс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горохової Н.В., приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Голаченко Івана Павловича.

В зв`язку з цим, ОСОБА_1 має намір звернутися з позовною заявою до ТОВ «Гелексі Фінанс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горохової Н.В., приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Голаченко Івана Павловича про визнання виконавчого напису №786 про звернення стягнення на квартиру, що належить боржнику ОСОБА_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 таким, що не підлягає виконанню. Та обставина, що наразі триває переоформлення власності на вище зазначений предмет іпотеки, який на праві власності належить ОСОБА_1 , та у якій він проживає разом зі своєю сім`єю, може стати підставою в подальшому для відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі цього просив суд накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109. Заборонити державним реєстраторам здійснювати будь-які дії щодо відчуження вказаної квартири.

В судове засідання сторони не викликалися.

23.05.2025 року від приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича надійшло заперечення на заяву про забезпечення позову до подачі позову, в якому просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити державним реєстраторам здійснювати будь-які дії щодо відчуження вказаної квартири.

В обґрунтування заперечення зазначив, що 20.05.2025 року приватним виконавцем видано акт про реалізацію предмета іпотек, яким стягувану ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» передано у власність наступне майна: двокімнатна квартира загальною площею 59,0 кв.м., житлова площа 30,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала боржнику: ОСОБА_1 . Отже квартира яка належала ОСОБА_1 станом на сьогодні вже відчужена до нового власника - ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС», таким чином, на момент подання заяви про забезпечення позову відсутній об`єкт, щодо якого можуть бути вжиті заходи забезпечення у вигляді арешту. Накладання арешту на майно, яке більше не належить заявнику, порушує баланс інтересів сторін, спричиняє безпідставне обмеження прав нового законного власника, і не відповідає принципу співмірності. Також зазначено, що лише позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно. Забезпечення позову у позовах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, забезпечується шляхом зупинення стягнення, на підставі виконавчого документа, що оскаржується.

Вважає заяву позивача про забезпечення позову до подачі позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відсутня співмірність заходу забезпечення з позовними вимогами, такий захід порушує баланс інтересів сторін, відсутні правові підстави для забезпечення немайнового позову арештом майна.

23.05.2025 року через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на заяву про забезпечення позову від представника ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» - Дударенко Анни Михайлівни, в якій зазначалося, що станом на 22 травня2025 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ТОВ «Гелексі Фінанс». Приватним нотаріусом на пiдставi акту про реалiзацiю предмета iпотеки, складеного приватним виконавцем 20 травня 2025 року, видане свідоцтво про право власності ТОВ "ГЕЛЕКСI ФIНАНС". Забезпечення позову у спосіб, що просить заявник призведе до порушення та безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів ТОВ «Гелексі Фінанс», як власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі цього просили Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 23.12.2020 №756/2609/20 (провадження № 61-11479св20) викладено правову позицію згідно з якою: «Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу».

Також Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 640/13156/18 (провадження № 61-7314св19) зробив правовий висновок, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

У постанові від 05 лютого 2020 року справі № 490/3925/19 (провадження № 61-13546св19) Верховний Суд дійшов висновків, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо:

- необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, предметом спору по даній справі є визнання виконавчого напису №786 про звернення стягнення на квартиру, що належить боржнику ОСОБА_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1 таким, що не підлягає виконанню.

Суд вважає, що оскільки предметом спору у даній справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, то вбачається що обраний позивачами вид забезпечення позову накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109, не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Так, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивачі повинні обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 по справі № 925/1441/20 зауважив, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Разом з цим, за висновками суду, позивачами не обґрунтовано та доказово не доведено обставин, що свідчили б про можливі ускладнення у виконанні судового рішення по справі, у разі задоволення позову.

Зокрема, позивачами не надано суду доказів, що свідчили б на вчинення з боку відповідачів дій, що можуть призвести до неможливості виконання рішення суду.

Так, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачами недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись Законом України «Про судовий збір», ст. ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Осткрик Сергія Олексійовича про забезпечення позову до подання позову шляхом накладення арешту на майно та заборону вчиняти дії залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reestr.court.gov.ua.

Суддя: Д.С. Кухленко