Справа № 161/3547/25
Провадження № 2/161/2065/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Смоковича М.В.

при секретарі судового засідання Хилько О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

21.02.2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.08.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти в сумі 40 000 грн. та зобов`язувався повернути 50 000 грн. При укладанні договору позики відповідач власноручно 28.08.2020 року написав боргову розписку, відповідно до якої вказані грошові кошти були отримані в борг. Також відповідач зобов`язався повернути отримані грошові кошти на протязі півтора року починаючи з 01.09.2020 року. Боржник виконав свої зобов`язання частково, 30.09.2020 року було повернуто 3 000 грн. та 03.10.2020 року 3 000 грн. Загальна сума боргу, на даний час становить 44 000 грн. Таким чином, взяте на себе зобов`язання відповідач не виконав, грошові кошти на момент звернення до суду не повернув.

Враховуючи викладені обставини, просить суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 44 000 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

28.04.2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свої заперечення проти позовних вимог обґрунтовує тим, його довіритель 40000,00 грн. у борг не брав, а взяв лише 6000,00 грн., які ним було повернуто. Розписку відповідачем було написано через його юридичну неграмотність. Також зазначає, що розписка, сама по собі, не є договором позики, а є лише підтвердженням отримання грошових коштів. Враховуючи те, що письмового договору позики між сторонами не укладалося, то й не має обов`язку у відповідача на повернення коштів. Також у відзиві представник відповідача зазначає, що сторона позивача не погоджується з витратами позивача на правову допомогу, так як позивачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження понесення таких витрат.

05.05.2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначає, що стороною відповідача не надано допустимих, належних та достовірних доказів, які б доводили відсутність боргових відносин перед позивачем, а наведені у відзиві заперечення зводяться до відмови відповідача від виконання зобов`язання за борговою розпискою.

16.05.2025 року до суду від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, які фактично дублюються з відзивом на позовну заяву, та в яких останній посилається на відсутність доказів про отримання його довірителем грошових коштів від позивача та на відсутність договірних відносин між ними.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як розгляд справи, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, здійснювався судом за відсутності учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем надано суду оригінал простої письмової розписки від 28.08.2020 року з наступним текстом : "Я, ОСОБА_2 беру в борг у ОСОБА_1 суму 40 000 грн., зобов`язуюсь повернути частинами суму в розмірі 50 000 грн. на протязі півтора роки починаючи з 01.09.2020 року". Зазначено дату складання розписки 28.08.2020 року та проставлено підпис поряд із прізвищем та ініціалами ОСОБА_2 .

Спірні правовідносини виникли із позикових відносин, тому, вирішуючи спір, суд застосовує такі норми матеріального права.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Таким чином, у боргових відносинах між фізичними особами законодавством передбачено використання простої письмової розписки позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 753/1349/20, провадження № 61-14052 св 21).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2021 у справі № 501/1243/20, провадження № 61-14794 св 21.

При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника з обов`язком повернення(26.04.2022 Верховний суд в рамках справи № 753/1349/20 (провадження № 61-14052св21)).

Досліджувана судом у справі письмова розписка від 28.08.2020 року свідчить про те, що вона видана ОСОБА_2 .

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, провадження № 61-8792св18, від 08 квітня, 2021 року у справі № 500/1755/17, провадження № 61-1899св20, від 22 вересня 2021 року у справі №761/29374/19 та від 16 лютого 2022 року у справі№ 520/19325/18.

Отже, суд приходить до висновку, що вже сам факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання ним коштів і скріплює їх своїм підписом, свідчить про реальний характер договору позики. Надана позивачем розписка про отримання в борг грошей підтверджує не тільки укладеність договору та зміст його умов, але й факт отримання боржником від кредитора грошової суми у розмірі 40 000,00 грн.

Наявність оригіналу боргової розписки від 28.08.2020 року у кредитора - позивача по справі, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18 (провадження № 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17).

Суд приходить до висновку, що досліджена судом боргова розписка від 28.08.2020 року підтверджує укладення між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, договору позики, умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення до указаної дати та дати отримання коштів.

Відповідач отримав від позивача кошти за договором позики від 28.08.2020 року, підтвердженим розпискою, у розмірі 40 000,00 грн. на строк півтора роки починаючи з 01.09.2020 року.

Згідно розписки від 09.03.2023 року ОСОБА_1 отримала 30.09.2020 року від ОСОБА_2 3 000 грн. та 03.10.2020 року 3000 грн. в погашення боргу.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю кошти за цим договором позики.

На підставі викладеного, суд задовольняє пред`явлений позов і стягує з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 28.08.2020 року в розмірі 44 000 грн.

Згідно з ч. 1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Крім цього, заперечення представника відповідача щодо відсутності доказів понесених витрат позивача на правову допомогу до уваги не приймаються, так як стороною позивача, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, такі докази будуть надані протягом п`яти днів з моменту винесення рішення, про що було заявлено у позовній заяві.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 28.08.2020 року в розмірі 44 000 (сорок чотири тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2

Повний текст рішення складений 16 червня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області М.В. Смокович