Справа № 344/4483/25
Провадження № 22-ц/4808/734/25
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня року 2025 року, ухвалене судом у складі судді Пастернак І.А.

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, в обґрунтування якої зазначила, що з 20 червня 2015 року вона та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Під час спільного проживання із заінтересованою особою за адресою: АДРЕСА_1 , останній постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, погрожував фізичною розправою, що стало підставою розриву їхніх відносин. Свідком даних подій була їх спільна дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зокрема дитина плакала, просила заінтересовану особу не ображати маму, а інколи ховалась у своїй кімнаті під диван та плакала. Внаслідок чого 30.01.2025 року вона звернулась із заявою до відділу поліції №1, (м. Переяслав-Хмельницький) Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області.

3 01.02.2025 по 17.02.2025 вона проживала із дитиною в Центрі кризової підтримки, що знаходиться в селі Блиставиця, Бучацького району, Київської області.

ОСОБА_2 не залишав її із дитиною у спокої. Неодноразово звертався у відділ освіти з приводу в якому навчальному закладі навчається їхня донька. Після отримання інформації ОСОБА_2 приїжджав до школи де навчалась їхня дочка, а саме в село Блиставиця.

З метою запобігання будь яких дій з боку ОСОБА_2 їх із дочкою 18 лютого 2025 року направили для проживання у Притулок структурного підрозділу мережі шелтерів св. Ольги ГО «ЕЛЕОС-Україна».

Вважає, що вона та їхня спільна з ОСОБА_2 дочка ОСОБА_3 є особами, які зазнали домашнього насильства.

У зв`язку з викладеним, просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав у виді:

заборонити ОСОБА_2 перебувати за адресою проживання ( АДРЕСА_2 ) постраждалих осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 місяців;

заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалих осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 - строком на 6 місяців;

заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців;

заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб з постраждалими особами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь - який спосіб спілкуватися з ними строком на 6 місяців.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на строк 6 (шість) місяців, з визначенням заходів тимчасового обмеження його прав у виді:

заборони ОСОБА_2 перебувати за адресою проживання ( АДРЕСА_2 ) постраждалих осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 місяців;

заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалих осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 - строком на 6 місяців;

заборони ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців;

заборони ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб з постраждалими особами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь - який спосіб спілкуватися з ними строком на 6 місяців.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права шляхом позбавлення його права на участь у судовому засіданні, наданні доказів на спростування зазначених у заяві обставин. Повідомлення про виклик його, як заінтересованої особи до суду на 10 год 14.03.2025 року було надіслано йому у додаток-месенджер Viber 13.04.2025 року о 12 грд 50 хв. Враховуючи специфіку роботи скаржника він не має можливості ознайомлюватись з інформацією, що надходить йому в месенджері.

Скаржник зазначив, що згідно ч. 2 ст. 350 ЦПК України суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу справи заявниця звернулась до суду 13.03.2025 року о 11 год 19 хв, 72 години, протягом яких суд зобов`язаний був розглянути справу закінчувався 15.03.2025 року о 11 год 19 хв. Вважає, що суд мав врахувати його віддаленість від міста Івано-Франківська і розглянути справу протягом 72 годин, а не протягом 23 годин, як це зробив суд.

Також зазначив, що відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України на офіційному веб-сайті судової влади України відсутнє оголошення про виклик його для розгляду справи про видачу обмежувального припису стосовно нього.

Вважає, що наданими заявницею фото не може бути підтверджена його вина, оскільки судом не з`ясовано за яких обставин та в який період було спричинено синці на обличчі заявниці, чи існує причинно-наслідковий зв`язок з обставинами їх отримання та його діями щодо заявниці. Заявницею не додано до заяви жодного висновку експерта із зазначенням часу отримання синців, визначенням ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, копії заяв та повідомлень до органів Національної поліції із зазначенням обставин отримання тілесних ушкоджень, копію термінового заборонного припису.

Вважає необґрунтованим висновки суду про те, що він не залишав заявницю і дитину у спокої під час їх проживання у центрі кризової підтримки, що знаходиться в с. Блиставиця, Бучанського району, Київської області, оскільки зазначене не підтверджується належними доказами.

Скаржник посилається на те, що підставою звернення заявниці до суду про видачу обмежувального припису є намагання заявниці уникнути відповідальності у зв`язку з необхідністю погашення заборгованості за кредитами та перекладення на нього відповідальності за наявні боргові зобов`язання.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 , які брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримали апеляційну скаргу в межах її доводів.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Суд дійшов висновку, що на підставі досліджених доказів, які підтверджують факт застосування психологічного насильства, існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, такі ризики є реальними та встановив строк дії обмежувального припису шість місяців.

Колегія суддів вважає, що такі висновки не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що суд першої інстанції розглянув заяву без належного його повідомлення.

Відповідно до ч.1 ст.350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.

Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Відповідно до вимог частини дев`ятої статті 128 ЦПК України, суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Як вбачається з матеріалів справи, судова повістка про виклик ОСОБА_2 до суду першої інстанції у судове засідання, призначене на 14 березня 2025 року, була направлена в електронному вигляді за допомогою смс-повідомлення через застосунок «Viber» на мобільний номер телефону скаржника, що не заперечується ним в апеляційній скарзі.

Згідно довідки суду першої інстанції про доставку повідомлення у додаток «Viber», документ «Судова повістка про виклик до суду» доставлена ОСОБА_2 13.03.2025 року о 12 год 06 хв.

Отже, повідомлення заінтересованої особи про розгляд справи про видачу обмежувального припису шляхом направлення смс-повідомлення через застосунок «Viber» не суперечить вимогам ЦПК України та встановленому порядку повідомлення учасника справи про день, час та місце розгляду справи.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи особливості розгляду цієї категорії справ, скорочений строк розгляду справи про видачу обмежувального припису стосовно кривдника, який відповідно до частини другої статті 350-5 ЦПК України складає не більше 72 годин, з метою запобігання та протидії домашньому насильству та забезпечення безпеки постраждалих осіб, суд першої інстанції ухвалив рішення у передбачені законом строки за наявності підтвердження повідомлення заінтересованої особи, направленого відповідно до вимог частини дев`ятої статті 128 ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Такі правові висновки закріпленні в постановах Верховного Суду від 27 червня 2022 року у справі № 341/1363/21, від 15 січня 2025 року у справі 390/137/24.

Посилання скаржника на те, що через специфіку роботи він не мав можливості ознайомлюватись з інформацією, що надходить йому в месенджері, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи у спосіб, передбачений ч. 9 ст. 128 ЦПК України та в матеріалах справи наявні докази отримання ним такого повідомлення. Доказів не отримання повідомлення про розгляд справи або доказів наявності обставин, які перешкоджали чи унеможливили отримання ОСОБА_2 повідомлення чи про розгляд справи, чи його перегляду скаржником не надано.

Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (частина одинадцята статті 128 ЦПК України).

Тобто, вказана норма передбачає виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у разі коли не відоме зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача, третьої особи, а також заінтересованої особи у справах про видачу обмежувального припису.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції скаржник також викликався до суду шляхом оголошення про виклик, яке було розміщено лише на сайті суду. На сайті Судової влади України таке оголошення відсутнє, що підтверджується скриншотом з сайту Судова влада.

Разом з тим, враховуючи положення ч.11 ст.128 ЦПК України, підстави для розміщення оголошення про виклик заінтересованої особи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відсутні, оскільки в заяві заявник ОСОБА_1 зазначила зареєстроване та фактичне місце проживання ОСОБА_2 . Тому посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в частині порядку розміщення оголошення є слушними, однак враховуючи, що відсутні були підстави для розміщення оголошення про виклик до суду сайті Судової влади України, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб сторін серія НОМЕР_1 від 20 червня 2015 року.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 заявниця та заінтересована особа є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку №1246 про прийняття на реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення 31.01.2025 року, заявниця звернулась до відділу поліції м. Переяслав-Хмельницький Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області із заявою про те, що її чоловік, ОСОБА_2 систематично її ображає, погрожує фізичною розправою та висловлюється в її адресу нецензурною лайкою.

Згідно договору про надання соціальних послуг №1065 від 18 лютого 2025 року, ОСОБА_1 , як особа постраждала від домашнього насильства забезпечена місцем безпечного тимчасового цілодобового перебування та надання комплексної допомоги на безоплатній основі.

Відповідно до психологічної характеристики ОСОБА_3 виданої психологом ГО «ЕЛЕОС-Україна», з 01.02.2025 по 10.02.2025 року до Центру кризової підтримки ((ЦКП) потрапила жінка з 8-річною дитиною зі скаргами на домашнє насильство. Протягом перших днів перебування дівчинка не йшла на контакт ні з дітьми, ні з дорослими, ні з персоналом. Вона здебільшого перебувала в кімнаті або поруч із мамою, з якою має тісний емоційний зв`язок та теплі стосунки. З часом дитина поступово починає спілкуватися з персоналом, проте демонструє емоційну нестабільність і труднощі в регуляції емоцій. Це проявляється у перепадах настрою, підвищеній збудливості та схильності до афективних реакцій. Спостерігається наявність прихованої агресивної енергії, яка проявляється в пасивних формах, таких як упертість, ігнорування дорослих та протестна поведінка. Вона усвідомлює складну ситуацію в сім`ї, проте намагається приховати свої справжні емоції та глибокі переживання, пов`язані з травматичним досвідом спостереження за насильством з боку батька до матері. Дитина зберігає сильну емоційну прив`язаність до матері, але водночас ставлення до батька є суперечливим. З одного боку вона намагається дистанціюватися від травматичного досвіду, з іншого знаходить виправдання для батька. Вона не сприймає перебування в КЦП як розрив стосунків з ним і очікує спільного відвідування концерту з бабусею в травні.

Відповідно до психологічної характеристики ОСОБА_1 виданої психологом ГО «ЕЛЕОС-Україна» жінка виглядає емоційно виснаженою, відчуває ізоляцію та самотність, що штовхнуло її на непередбачені дії: вона залишила дім, провела ніч у лісі, завдала собі тілесних ушкоджень. Порізи на зап`ястях свідчать про глибоку психологічну кризу, безвихідь та відчай, наявність суїцидальних думок. За час перебування в Центрі жінці надавалася психологічна допомога, проте для подолання наслідків насильства вона потребує довготривалої терапії.

Заявницею надано фото до заяви з яких вбачаються синці на обличчі.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ч. 2 ст.26 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21, від 09 січня 2023 року в справі № 161/5807/22.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що «відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Відповідно до статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 у заяві про видачу обмежувального припису зазначила, що під час спільного проживання із заінтересованою, останній постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, погрожував фізичною розправою, що стало підставою розриву їхніх відносин.

На підтвердження вказаних нею обставин, до заяви було додано талон-повідомлення єдиного обліку №1246 про прийняття і реєстрацію заяви від 30.02.20025 року, психологічну характеристику на ОСОБА_3 , психологічну характеристику ОСОБА_1 , договір про надання соціальних послуг притулок №1065 від 18.02.2015 року, фотознімки з яких вбачаються синці на обличчі.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що обставини нанесення ОСОБА_2 їй тілесних ушкоджень, які відображені на доданих нею фото, мали місце у новорічну річ 31.12.2024 року. Вказала, що 29 січня 2025 року маючи перенасичений моральний стан пішла з дому. 30.01.2025 року вона звернулась до поліції з заявою про вчинення відносно неї домашнього насильства. На даний також час проживає в шелторі в с. Лисець.

Згідно договору про надання соціальних послуг притулок №1065 від 18.02.2025 року вбачається, що предметом договору є забезпечення особи, яка постраждала від домашнього насильства, місцем безпечного тимчасового цілодобового перебування та надання комплексної допомоги на безоплатній основі.

З психологічних характеристик, які видані психологом ЦКП Святої Ольги ГО «Елеос-Україна» вбачається, що 01.02.2025 року по 17.02.2025 року до Центру кризової підтримки (ЦКП) потрапила жінка з 8-річною дитиною зі скаргами на домашнє насильство.

Оцінюючи в сукупності надані докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 зазнала психологічного насильства зі сторони заінтересованої особи.

Колегія суддів вважає, що надані скаржником до апеляційної скарги характеристика ОСОБА_2 , копія пропозиції реструктуризації заборгованості за кредитним договором №164304 від 18.12.2024 року, копія досудової вимоги банку, адресованої ОСОБА_1 , копія повідомлення «ФК «Кредитплюс» про непогашену заборгованість від 05.02.2025 року, копія повідомлення ТОВ «Міолан» про наявність простроченої заборгованості від 13.02.2025 року, копію повідомлення ТОВ «ФК Тайгер Фінанс» про порушення терміну зобов`язання від 05.02.2025 року не спростовують обставин, які зазначені в заяві про видачу обмежувального припису.

Письмові пояснення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які надані скаржником на думку колегії суддів не свідчать про відсутність у відносинах заявниці та ОСОБА_10 домашнього насильства, оскільки вказані особи зазначили, що з 29.01.2025 року вони не бачились із заявницею. Між тим ні скаржник ні сама заявниця не заперечують, що саме 29.01 2025 року остання пішла з дому. Та спростовуються зверненням ОСОБА_1 30.01.2025 року до органів поліції із заявою в якій вона зазначила, що чоловік ОСОБА_2 систематично ображає її, погрожує фізичною розправою та висловлюється на її адресу нецензурною лайкою.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, не звернув уваги, що заявницею не надано доказів вчинення будь-якого домашнього насильства стосовно доньки ОСОБА_3 .

Заявницею в судовому засіданні зазначено, що заінтересованою особою не вчинялося дій пов`язаних з домашнім насильством стосовно їх доньки ОСОБА_3 .

У постановах Верховного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 753/23624/18 (провадження № 61-9012св19) та від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 (провадження № 61-15016св19) зроблено висновок, що суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Матеріали справи не містять належних доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно доньки. Так само не місять доказів того, що ОСОБА_2 продовжує вчинювати психологічне насильство відносно заявниці шляхом надсилання повідомлень на телефон, іншими засобами спілкування чи її розшукування.

Звернення у відділ освіти з приводу в якому навчальному закладі навчається спільна донька, та приїзд ОСОБА_2 до школи де навчалася його донька не може свідчити про вчинення заінтересованою особою домашнього насильства.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 з визначенням заходів тимчасового обмеження його прав стосовно доньки ОСОБА_3 .

Колегія суддів враховуючи, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, спрямованим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи, з огляду на встановлені судом обставини, а саме те, що заявниця зверталась до правоохоронних органів, та відповідно до договору про надання соціальний послуг №1065 від 18 лютого 2025 року по теперішній час перебуває в Центрі кризової підтримки де їй надається психологічна допомога, колегія суддів приходить до висновку щодо доведеності вчинення ОСОБА_2 домашнього психологічного насильства стосовно своєї дружини, а тому, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав ОСОБА_1 , колегія суддів вважає наявні підстави для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 шляхом заборони ОСОБА_11 перебувати за адресою проживання ( АДРЕСА_2 ) постраждалої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 6 місяців.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відсутні докази про притягнення скаржника до будь якого виду відповідальності та те, судом першої інстанції не було встановлено, що інформація викладена у заяві, перевіркою, проведеною працівниками поліції не підтвердилася, колегія суддів зазначає, що сама по собі відсутність кримінального провадження щодо вчинення домашнього насильства не може автоматично свідчити про відсутність домашнього насильства, як і наявність кримінального провадження також не свідчить автоматично про вчинення домашнього насильства. Це все фактори, наявність чи відсутність яких має оцінюватись цивільним судом у комплексі для вирішення питання про видання обмежувального припису. Як зазначалося вище, колегія суддів вважає, що наявні підстави для видачі обмежувального припису

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі, яким заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на строк 6 (шість) місяців, з визначенням заходів тимчасового обмеження його прав у виді:

заборонити ОСОБА_2 перебувати за адресою проживання ( АДРЕСА_2 ) постраждалої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 6 місяців.

У задоволенні заяви в іншій частині колегія суддів вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. З урахуванням положень ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України копію вказаною постанови необхідно направити уповноваженому підрозділу органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявниці та виконавчому комітету Лисецької селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2025 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на строк 6 (шість) місяців, з визначенням заходів тимчасового обмеження його прав у виді:

заборонити ОСОБА_2 перебувати за адресою проживання ( АДРЕСА_2 ) постраждалої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 6 місяців.

У задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В. А. Девляшевський