Номер провадження: 22-ц/813/5078/25
Справа № 522/905/25
Головуючий у першій інстанції Спічак В.О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді Спічака В.О., про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калінюк Ганни Олександрівни, ОСОБА_2 про заборону видавати свідоцтво про право на спадщину,

встановив:

17.01.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О., ОСОБА_2 про заборону видавати свідоцтво про право на спадщину

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.03.2025 року позовну заяву було повернуто ОСОБА_1 (т.1, а.с.99-100).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.03.2025 року та позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (т.2, а.с.1-4).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Баранова О.В. просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.2, а.с.194-198).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 18.06.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви передбачено п. 6 ч.1 ст. 353 ЦПК України.

За змістом ч.2 с. 369 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви, що передбачено п.6 ч.1 ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними матеріалами, без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч.4, 6 ст. 19, ч.ч.1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Також слід зазначити, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі від 21.04.2025 року (т.2, а.с.168-169), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином (т.2, а.с.184-185), що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не усунула недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 20.02.2025 року про залишення без руху позовної заяви (т.1, а.с.99-100).

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.02.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з тих підстав, що позовну заяву було подано без додержання вимог ст.ст. 175 та 177 ЦПК України, а саме позовна заява не зазначає:

-відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача або його номер і серію паспорта, якщо такі відомості позивачу відомі.

-відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

-відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

-засвідчення відповідно до положень ст. 95 ЦПК України копій документів, доданих до заяви, а також зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

-зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

-відомості про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

-підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Позивачу ОСОБА_1 було запропоновано усунути недоліки, зазначені в ухвалі суду від 20.02.2025 року у десятиденний строк з дня отримання ухвали (т.1, а.с.64-65).

Копію ухвали від 20.02.2025 року про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 отримала 13.03.2025 року (т.1, а.с.98).

12.03.2025 року ОСОБА_1 подала заяву із додатками про усунення недоліків позовної заяви, що на її думку, було достатнім для виконання ухвали суду від 20.02.2025 року про залишення без руху позовної заяви (т.1, а.с.77-97).

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії»).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Вище вказане також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 9901/736/18.

За таких обставин, твердження суду першої інстанції в ухвалі про те, що позовна заява не зазначає:

-відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача або його номер і серію паспорта, якщо такі відомості позивачу відомі.

-відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

-відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

-засвідчення відповідно до положень ст. 95 ЦПК України копій документів, доданих до заяви, а також зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

-зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

-відомості про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

-підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав,

у даному випадку, на думку колегії суддів, з врахуванням обставин справи, особи заявника, є надмірним формалізмом, який не може бути підставою недопущення заявника до суду.

Крім того, колегія суддів також зазначає, що за змістом ст.ст.2,5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або порушених, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спосіб захисту має бути ефективним.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про незаконність і необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її спростовують, оскільки ухвала постановлена не у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Часткове задоволення апеляційної скарги полягає в тому, що апелянт в прохальній частині апеляційної скарги просить також ухвалити судове рішення по суті заявлених позовних вимог, що в даному випадку є неприпустимим, оскільки судом першої інстанції дана справа не розглянута.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2025 року про повернення позовної заяви - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева