12.06.2025 Справа № 758/2539/25
Номер справи 758/2539/25
Номер провадження 2/756/4962/25
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

12 червня 2025 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Шролик І.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2025 року позивач ОСОБА_1 , через представника адвоката Гребенченка О.А. звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21 квітня 2025 року позовну заяву надіслано до Оболонського районного суду м.Києва для розгляду за підсудністю за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2

05 червня 2025 року справа надійшла до Оболонського районного суду м.Києва.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2025 року матеріали позовної заяви передано для розгляду судді Шролик І.С.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви, суддя дійшла висновку про повернення позовної заяви та долучених до неї документів за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 32 ЦПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. При цьому згідно частини 1 цієї статті спори між судоами про підсудність не допускаються.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 21 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 надіслано до Оболонського районного суду м.Києва для розгляду за підсудністю за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 .

Як вбачається предметом заявлених ОСОБА_1 позовних вимог є звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка розташована в АДРЕСА_1 , що територіально розташована в Подільському районі м.Києва.

Частиною 1 статті 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, від 26.05.2021 р. у справі 506/33/19.

Так, з аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Як убачається зі змісту поданої позовної заяви, порушене позивачем питання стосується в рахунок заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на іпотечне майно, тому суддя приходить до висновку, що в даному випадку застосуванню підлягають правила виключної підсудності, визначені частиною першою статті 30 ЦПК України щодо розгляду спору за місцезнаходженням майна або його основної частини, відтак у даному випадку не має правового значення місце реєстрації відповідача.

Як вбачається предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка розташована в АДРЕСА_1 , що територіально розташована в Подільському районі м.Києва. Таким чином, розгляд даної справи територіально не підсудний Оболонському районному суду м. Києва.

Компетентним та належним судом для розгляду даної справи є Подільський районний суд міста Києва за правилами виключної підсудності.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 серпня 2019 року в справі №855/364/19 зазначено, що якщо суд першої інстанції помилково чи неправильно направив до суду тієї самої інстації справу, яка за предметом спору, суб`єктним складом учасників, характером спірних правовідносин відноситься до його підсудності, а суд,якому булла направлена справа (позовна заява), повернув її назад як направлену внаслідок порушення правил підсудності, то рішення суду , який повернув справу адресату, не може розцінюватися як ознака спору щодо підсудності чи порушення заборони про передавання справ. Таке рішення суду свідчить про виконання вимог процесуального закону

Щодо забезпечення дієвості і обов`язковості положень інституту підсудності справ і є реалізацією гарантії кожного на розгляд справи судом, встановленим законом. Таке рішення є виконанням вимог закону.

Вказані вище обставини свідчать про те, що справа направлена до Оболонського районного суду міста Києва не в порядку статті 31 ЦПК України, а з порушенням вимог цієї статті та статті 30 ЦПК України, щодо правил виключної підсудності.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до положень ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

З досліджених у справі матеріалів, приходжу до висновку, що справа не підлягає розгляду в Оболонському районному суду м. Києва, тому слід повернути для розгляду до Подільського районого суду міста Києва, за правилами виключної підсудності.

Керуючись ст. 30, 31, 32, 378 ЦПК України, суддя

УХВАЛИЛА:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки передати на розгляд до Подільського районого суду міста Києва.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Шролик І.С.