ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5017/25 Справа № 188/1704/24 Суддя у 1-й інстанції - Бурда П. О. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служба у справах дітей Петропавлівської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої доньки з батьком та зобов`язання вчинити певні дії,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє за довіреністю ОСОБА_3 ,

на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

20.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити такі заходи забезпечення позову: заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод позивачу у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 та зобов`язати відповідача організовувати спілкування доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачему режимі відеозв`язку через мобільні телефони з 19.00 год. (за часом України), протягом 30 хвилин кожної середи, кожної суботи, кожної неділі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служба у справах дітей Петропавлівської селищної ради, , місцезнаходження: 52700, Україна, Синельниківський район, Дніпропетровська область, селище Петропавлівка, вулиця Героїв України, будинок, 62, про визначення місця проживання малолітньої доньки з батьком та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити зобов`язання ОСОБА_2 організовувати спілкування доньки ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 у режимі відеозв`язку через мобільні телефони з 19.00 за часом України кожної середи, кожної суботи, кожної неділі протягом десяти хвилин кожного разу до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

18.04.2025 року від ОСОБА_2 , в інтересах якої діє за довіреністю ОСОБА_3 надійшла апеляційна скарга, в якій просить ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року скасувати та у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції задовільнивши заходи забезпечення позову шляхом встановлення графіка зустрічей із дитиною, по суті вирішив спір, який має ініціюватися окремо з обов`язковим врахуванням висновків органів опіки та побажання та можливості самої дитини.

Враховуючи те, що предметом позову є визначення місця проживання дитини з батьком, а способом забезпечення позову позивач визначив встановлення обов`язку відповідачки визначити порядок спілкування дитини з батьком, вважаю, що обраний позивачем вид забезпечення позову фактично є тотожним позовним вимогам.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

18.04.2025 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд, ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

21.04.2025 року від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що тотожність позовних вимог заходам забезпечення позову має наслідком відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та відповідно скасування оскаржених судових рішень.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.138-140), у судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с.141-150), що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Виходячи із сталої судової практики та приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді», суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково, тому що не вжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з ним.

Разом з тим, враховуючи вік дитини та спосіб спілкування з батьком, який є можливим за обставин, які склалися у цій справі: перебування сторін у різних країнах, законодавча заборона батькові, який є військовозобов`язаним, в умовах воєнного стану у особливий період виїжджати з України і небезпека для життя дитини та матері в разі повернення до України в умовах повномасштабної агресії Російської Федерації, суд вважає доцільним обмежити час спілкування до десяти хвилин кожного разу.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив заяву про забезпечення позову, оскільки не вжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Отже, з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача, необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод у спілкуванні з донькою.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми процесуального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє за довіреністю ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: