ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5768/25 Справа № 214/5490/24 Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/5490/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Пшиченко Юрій Володимирович, на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року, яке ухвалено суддею Євтушенком О.І.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 14 лютого 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі КПТМ «Криворіжтепломережа») про встановлення факту належності на праві приватної власності житлових приміщень.

Позовна заява мотивована тим, що 05.02.2018 КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулося до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору на постачання теплової енергії до нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 (цивільна справа №216/611/18, головуючий суддя Онопченко Ю.В.). Зі змістом пред`явленого позову, з яким ознайомився адвокат Пшиченко Ю.В., як представник відповідача, у серпні 2018 року, стало відомо, що предмет спору стосується визнання укладеним між КПТМ «Криворіжтепломережа» та ОСОБА_1 договору постачання теплової енергії №11543 від 18.07.2017 до нежитлових приміщень №№4, 37, вбудованих в буд. АДРЕСА_2 . При цьому, Князю Арх ОСОБА_2 дійсно, на праві власності, належать приміщення АДРЕСА_3 , однак, ці приміщення є житловими, а саме, квартирами. З моменту купівлі приміщень та набуття права власності на них, Князь Арх ОСОБА_2 не проводив реконструкцію приміщень, не змінював їх статус на нежитлові. КПТМ «Криворіжтепломережа» віднесло належні позивачеві квартири до об`єктів нежитлового фонду саме на підставі рішень Криворізької міської ради №39 від 11.02.2009, №303 від 14.10.2009 «Про переведення жилих приміщень у нежитлові». Проте, підприємство залишило поза увагою той факт, що вказані рішення втратили чинність після спливу 3-х років з моменту їх прийняття та на момент пред`явлення КПТМ «Криворіжтепломережа» до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позову до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору на постачання теплової енергії до нежитлових приміщень, рішення органу місцевого самоврядування втратили чинність, жодну з вимог, вказаних у рішенні задля переведення жилих приміщень у нежитлові, Князь Арх ОСОБА_2 не виконав. Зважаючи на вищевказане, позивач вважає, що саме КПТМ «Криворіжтепломережа» не визнає правовий статус належних йому приміщень, які є житловими та до нежитлового фонду не переводились, що обумовило його звернення до суду з даним позовом в обраний спосіб захисту.

Посилаючись на викладене, просив суд: визнати за ОСОБА_1 право власності на житлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_4 та кв. АДРЕСА_5 ; стягнути з відповідача на користь позивача 3 000 грн. витрат по сплаті судового збору.

У липні 2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із уточненною позовною заявою зі зміною предмету позову у порядку ст.49 ЦПК України, в якій просив суд: встановити факт належності Князю Арх ОСОБА_2 на праві приватної власності жилих квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 ; стягнути з відповідача на користь позивача 3 000 грн. судового збору.

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву в уточненій редакції від 16.07.2024 зі зміною предмету позову у цивільній справі №214/5490/24 та залучено з ініціативи суду до участі у цивільній справі №214/5490/24, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Виконавчий комітет Криворізької міської ради.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Пшиченко Ю.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з?ясування судом всіх обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом позову є не факт чинності/втрати чиності рішень Виконкому Криворізької міської ради №39 від 11 лютого 2009 року та №303 від 14 жовтня 2009 року, зокрема станом на час виникнення спірних правовідносин між сторонами у лютому 2018 року, а факт належності позивачу на праві приватної власності спірних житлових приміщень, які відповідач КПТМ «Криворіжтепломережа» не визнає жилими, вважаючи квартири нежилими приміщеннями тільки на підставі вказаних рішень виконкому.

Ввважає, що суд не вирішив по суті спір між сторонами та помилково послався на Порядок переведення жилих будинків і приміщень (квартир) у нежилі у м. Кривому Розі №2926 від 24.12.2008, оскільки на момент виникнення правовідносин між сторонами діяв Порядок №2161 від 28.08.2013.

Наполягає на тому, що фактично позивачем не було виконано дій щодо переведення квартир у нежитлові приміщення, зокрема щодо їх переобладнання, у зв?язку з чим йому й було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартири, як нежитлові приміщення.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач КПТМ «Криворіжтепломережа»зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пшиченка Ю.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача КПТМ «Криворіжтепломережа» - адвоката Демченка А.Г., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.06.2008 ОСОБА_2 (дійсне прізвище ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 19.04.2012) придбав у власність квартиру, загальною площею 62,5 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_8 , на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2008, посвідченого державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори/в.о. державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2420. Право приватної власності зареєстроване за позивачем КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР 17.07.2008, запис №33 в книзі 73п-33, реєстраційний номер 14965408, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.07.2008 №19577299. Відомості про реєстрацію права власності за позивачем на вказаний об`єкт нерухомого майна також наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

21.06.2008 ОСОБА_2 (дійсне прізвище ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 19.04.2012) придбав у власність квартиру, загальною площею 62,45 кв.м., житловою площею 43,10 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2008, посвідченого державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори / в.о. державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2646. Право приватної власності зареєстроване за позивачем КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР 17.07.2008, запис №325 в книзі 238п-325, реєстраційний номер 12435877, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.07.2008 №19577290. Відомості про реєстрацію права власності за позивачем на вказаний об`єкт нерухомого майна також наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Із метою переведення вищевказаних жилих приміщень у нежилі (з наступним переобладнанням) та зміною мети використань, у 2008-2009 р.р. Князь Арх ОСОБА_2 звертався до Виконавчого комітету Криворізької міської ради з відповідними заявами, як власник цих квартир.

За результатами розгляду заяв позивача, враховуючи наявність погоджень, технічних висновків, письмової згоди власників приватизованих квартир під`їзду жилого будинку та суміжних жилих квартир, керуючись ЖК УРСР, ЦК України, рішенням міської ради від 21.12.2008 №2926 «Про порядок переведення жилих будинків і приміщень (квартир) у нежилі у м. Кривому Розі», виконком Криворізької міської ради вирішив перевести жилі приміщення у нежилі з правом спільного користування земельними ділянками прибудинкових територій відповідно до часток власності у спорудах жилих будинків, зокрема, квартиру, загальною площею 62,45 кв.м., житловою площею 43,10 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4 під офіс (рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №39 від 11.02.2009 «Про переведення жилих приміщень у нежитлові», додаток №1 до рішення). При цьому, у п.3 рішення передбачено надання дозволу на перепланування та переобладнання приміщення для потреб власника згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Крім того, у п.5 рішення передбачено, що власники приміщень повинні: п.5.1) відповідно до чинного законодавства: оформити проекту документацію на перепланування та переобладнання приміщень і погодити її у встановленому порядку; отримати у Криворізькому регіональному відділенні інспекції ДАБК у Дніпропетровській області дозволи на виконання робіт з перепланування та переобладнання;- перед початком будівельних робіт з ремонту та реконструкції приміщення приміщень укласти угоди зі спеціалізованими підприємствами, які мають ліцензію на збирання та вивезення будівельного сміття; п.5.2) у разі наміру щодо зміни цільового призначення приміщення, яке переведене в нежитловий фонд, звернутися виконкому міської ради для внесення відповідних змін у рішення виконкому міської ради; п.5.3) у місячний термін укласти договори з житлово-комунальними підприємствами на постачання комунальних послуг, утримання жилих будинків у прибудинкових територій;

Аналогічне рішення Виконавчим комітетом Криворізької міської ради за №303 від 14.10.2009 «Про переведення жилих приміщень у нежилі» було прийнято за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 відносно квартири АДРЕСА_7 з наданням дозволу на переобладнання та перепланування під офіс (додаток до рішення №303 від 14.10.2009).

За інформацією Департаменту інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради від 17.01.2024 №К-7-П/05-01-31 (у відповідь на звернення Князя Арх Топольського В.В.), підтверджено дійсність прийняття рішень №39 від 11.02.2009, №303 від 14.10.2009 щодо переведення жилих приміщень №№37, 4 у буд. АДРЕСА_2 у нежилі, на підставі Порядку переведення жилих будинків і приміщень (квартир) у нежилі у м. Кривому Розі, затвердженого рішенням Криворізької міської ради від 24.12.2008 №2926. Пунктом 2.11 Порядку встановлено, що у разі невведення об`єкта бізнесу в експлуатацію протягом 3-х років, рішення виконкому міськради про надання дозволу на переведення приміщення із житлового фонду в нежитловий втрачає чинність. При цьому, наразі Порядок втратив чинність, переведення приміщень із житлового фонду в нежитловий є адміністративною послугою та здійснюється відповідно до рішення виконкому міської ради від 14.03.2018 №122 «Про реформування адміністративних, інших публічних послуг в органах місцевого самоврядування м. Кривого Рогу».

Відомості про наявність за позивачем державної реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомості, як на нежитлові будівлі, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.12.2023, у цивільній справі №216/1168/18, стягнуто з Князя Арх ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість за теплову енергію в розмірі 26 672,62 грн., надану до нежитлових приміщень №№37, 4 у буд. АДРЕСА_2 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.03.2024 рішення суду першої інстанції залишено без змін. При цьому, судом апеляційної інстанції стверджено, що невжиття Князем Арх ОСОБА_2 заходів, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», щодо реєстрації переведення житлового приміщення в нежитлове, за наявності рішень Криворізької міської ради про переведення цих приміщень в нежитлові, які є чинними, не є підтвердженням того, що житлові приміщення, що йому належать, є житловими. За змістом ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Судом апеляційної інстанції також зауважено, що рішеннями виконкому Криворізької міської ради № 39 від 11.02.2009 (п.5.2) та №303 від 14.10.2009 (п.2.2) чітко передбачено, що у разі наміру щодо зміни цільового призначення приміщення, яке переведено в нежитловий фонд, власник приміщення зобов`язаний звернутись до виконкому міської ради для внесення відповідних змін у рішення виконкому міськради. Проте, Князем Арх Топольським В.В. відповідних дій здійснено не було, тому є всі законні підстави вважати, що відповідні рішення виконкому Криворізької міської ради є чинними, приміщення є нежитловими, а тому нарахування позивачем за постачання теплової енергії здійснюється за тарифами, передбаченими для категорії «інші споживачі».

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі №216/1168/18.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 вказував, що з моменту купівлі приміщень та набуття права власності на них він не проводив реконструкцію приміщень, не змінював їх статус на нежитлові, тому вони залишаються житловими.

Разом з тим, КПТМ «Криворіжтепломережа» віднесло належні позивачеві квартири до об`єктів нежитлового фонду на підставі рішень виконкому Криворізької міської ради №39 від 11.02.2009, №303 від 14.10.2009 «Про переведення жилих приміщень у нежитлові», здійснивши нарахування вартості послуг за тарифами, що діють для нежитлових приміщень.

В рамках цивільної справи №216/611/18 за позовом КПТМ «Криворіжтепломережа» до Князя Арх Топольського В.В. про визнання укладеним договору на постачання теплової енергії до нежитлових приміщень, позивачеві стало відомо, що КПТМ «Криворіжтепломережа» не визнає правовий статус належних йому приміщень, які є житловими та до нежитлового фонду не переводились, що обумовило його звернення до суду з даним позовом в обраний спосіб захисту.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав, оскільки питання чинності та дійсності рішень виконкому Криворізької міської ради №39 від 11.02.2009 та №303 від 14.10.2009 «Про переведення жилих приміщень у нежитлові», наявність яких впливає на правовий статус належних позивачеві об`єктів нерухомості, не тільки не належить до компетенції КПТМ «Криворіжтепломережа», а й не може бути замінена, шляхом встановлення заявленого позивачем факту як такого, що має юридичне значення. До того ж з приводу цих рішень позивачеві вже було неодноразово акцентовано увагу на наявності у нього права на позасудове звернення до виконкому Криворізької міської ради для внесення відповідних змін до рішень виконкому міськради, а у випадку виникнення спору щодо їх чинності чи наявності підстав для скасування вирішення його в судовому порядку.

Загалом, усі наведені позивачем та його представником доводи стосовно предмету ініційованого ними спору та підстав зводяться до викладення фактичних обставин із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для позивача, а також наведенням заперечень по суті позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» в рамках цивільних справ №216/618/18, №216/1168/18, задля отримання їх переоцінки судом, що загалом є свідченням недобросовісності. Відтак, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог як таких, що заявлені в результаті невірно обраного способу захисту, що не позбавляє позивача права на врегулювання питання правового статусу належних йому об`єктів нерухомості у позасудовому порядку шляхом звернення до суб`єкта владних повноважень (у даному випадку виконкому Криворізької міської ради), а в разі виникнення спору до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, особа, звертаючись до суду, вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до положень ч.1 ст. 4 ЦПК України право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом, та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Таким чином, під ефективним засобом (способом) захисту слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.

Водночас, питання належності та ефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права або законного інтересу підлягає вирішенню судами після повного встановлення усіх фактичних обставин справи, а також після з`ясування того, чи існує у позивача право або законний інтерес та чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем (близька за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.06.2020 у справі № 922/2529/19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Судом встановлено та в апеляційній інстанції не спростовано, що 11.06.2008 ОСОБА_2 (дійсне прізвище ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 19.04.2012) придбав у власність квартиру, загальною площею 62,5 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_8 , на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2008, посвідченого державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори/в.о. державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2420. Право приватної власності зареєстроване за позивачем КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР 17.07.2008, запис №33 в книзі 73п-33, реєстраційний номер 14965408, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.07.2008 №19577299. Відомості про реєстрацію права власності за позивачем на вказаний об`єкт нерухомого майна також наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

21.06.2008 ОСОБА_2 (дійсне прізвище ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 19.04.2012) придбав у власність квартиру, загальною площею 62,45 кв.м., житловою площею 43,10 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2008, посвідченого державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори / в.о. державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2646. Право приватної власності зареєстроване за позивачем КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР 17.07.2008, запис №325 в книзі 238п-325, реєстраційний номер 12435877, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.07.2008 №19577290. Відомості про реєстрацію права власності за позивачем на вказаний об`єкт нерухомого майна також наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Виконавчого комітету Криворізької міської ради №39 від 11.02.2009 «Про переведення жилих приміщень у нежитлові», додаток №1 до рішення, вирішено перевести жиле приміщення - квартиру, загальною площею 62,45 кв.м., житловою площею 43,10 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , у нежиле з правом спільного користування земельними ділянками прибудинкових територій відповідно до часток власності у спорудах жилих будинків.

Рішенням Виконавчого комітету Криворізької міської ради за №303 від 14.10.2009 «Про переведення жилих приміщень у нежилі» вирішено перевести жиле приміщення - квартири АДРЕСА_7 у нежиле, з наданням дозволу на переобладнання та перепланування під офіс.

Відомості про наявність за позивачем державної реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомості, як на нежитлові будівлі, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

Посилаючись на ту обставину, що з моменту купівлі приміщень та набуття права власності на них він не проводив реконструкцію приміщень, не змінював їх статус на нежитлові, тому вони залишаються житловими, натомість, КПТМ «Криворіжтепломережа» вважає ці приміщення неежитловими та у судовому порядку намагається визнати укладеним договір на постачання теплової енергії до нежитлових приміщень, позивач ОСОБА_1 просить суд встановити юридичний факт належності Князю Арх ОСОБА_2 на праві приватної власності жилих квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вказаних позовних вимог з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту порушенного парва, оскільки, фактично позивач Князь Арх Топольський В.В., ініціювавши дане судове провадження, заперечує проти позиції КПТМ «Криворіжтепломережа» щодо постачання теплової енергії до квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , як до нежитлових приміщень,чому має бути надана правова оцінка в рамках цивільної справи №216/611/18 за позовом КПТМ «Криворіжтепломережа» до Князя Арх Топольського В.В. про визнання укладеним договору на постачання теплової енергії до нежитлових приміщень.

При цьому, колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що предметом позову є не факт чинності/втрати чиності рішень Виконкому Криворізької міської ради №39 від 11 лютого 2009 року та №303 від 14 жовтня 2009 року, зокрема станом на час виникнення спірних правовідносин між сторонами у лютому 2018 року, а факт належності позивачу на праві приватної власності спірних житлових приміщень, які відповідач КПТМ «Криворіжтепломережа» не визнає жилими, вважаючи квартири нежилими приміщеннями тільки на підставі вказаних рішень виконкому.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив про те, що питання чинності та дійсності рішень виконкому Криворізької міської ради №39 від 11.02.2009 та №303 від 14.10.2009 «Про переведення жилих приміщень у нежитлові», наявність яких впливає на правовий статус належних позивачеві об`єктів нерухомості, не тільки не належить до компетенції КПТМ «Криворіжтепломережа», а й не може бути замінена, шляхом встановлення заявленого позивачем факту як такого, що має юридичне значення, у зв?язку з чим колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині.

Не мають правового значення для вирішення данного спору й доводи апеляційної скарги про те, що фактично позивачем не було виконано дій щодо переведення квартир у нежитлові приміщення, зокрема щодо їх переобладнання, у зв?язку з чим йому й було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартири, як нежитлові приміщення, оскільки у задоволенні позову відмовлено у зв?язку з обраням неефективного способу судового захисту та оцінка фактичним обставинам справи у данному випадку судом не надавалася.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Пшиченко Юрій Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: