Справа №351/401/25
Номер провадження №2/351/511/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Мартинюка В.І,

з участю секретаря Григоращук В.І.,

представника позивачів Зленка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвоката Зленка Віталія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Заболотівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій учасників справи.

Адвокат Зленко В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до Заболотівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , матір позивачки ОСОБА_2 та баба позивачки ОСОБА_1 . ОСОБА_4 все своє майно заповіла своїй онуці ОСОБА_1 . На час смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала зі спадкодавицею, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину. ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ з державною реєстрацією права власності за померлою на спадкове майно.

Згаданий вище житловий будинок належить колгоспному двору, частки у якому не визначені. Згідно з довідкою Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області № 296 від 10.12.2024, житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належав до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 15.04.1991, у ньому проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4 , 1928 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , 1952 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , 1952 р.н., ОСОБА_6 , 1975 р.н., ОСОБА_7 , 1977 р.н. Отже, станом на 15.04.1991 р. кожному із членів даного колгоспного двору належало по 1/5 частки житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 чоловік ОСОБА_2 та батько ОСОБА_1 . Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилась заповіт від його імені не посвідчувався. Згідно з довідкою Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області № 231 від 11.11.2024 на час смерті ОСОБА_5 з ним були зареєстровані його дружина ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_1 . Отже, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 успадкували в рівних частках 1/5 частки спірного житлового будинку, тобто по 1/10 частки ( 1/5:2= 1/10). У підсумку, позивач ОСОБА_2 набула права власності на 3/10 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (1/5 частки, як член колишнього колгоспного двору + 1/10 частки, як спадкоємець за законом ОСОБА_5 ).

Позивач ОСОБА_1 набула права власності на 1/2 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (1/5 частки, як член колишнього колгоспного двору + 1/5 частки, як спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 + 1/10 частки, як спадкоємець за законом ОСОБА_5 ).

Позивачка ОСОБА_3 набула права власності на 1/5 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями І спорудами, як член колишнього колгоспного двору.

У зв`язку із вказаним, просили суд визнати за ними право власності на належні їм частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися.

Їх представник адвокат Зленко В.І. у судовому засіданні підтримав позону заяву просив її задовольнити.

Представник відповідача Заболотівської селищної ради в судове засідання не з`явилася. Подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що справу розглядати без її участі, рішення прийняти на розсуд суду (а.с. 45).

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

18 березня 2025 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття загального позовного провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

19 травня 2025 року ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.02.2001 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11).

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 29.12.1956 вбачається, що ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Борщів Заболотівського району Станіславської області. ЇЇ батьками є: батько ОСОБА_9 , мати ОСОБА_4 (а.с. 12).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 18.03.1973 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 18.03.1973 зареєстрували шлюб у с. Борщів Снятинського району Івано-Франківської області, про що в книзі записів актів громадського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 4. Прізвище після реєстрації одруження чоловіка - ОСОБА_10 , дружини - ОСОБА_10 (а.с.13).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 06 липня 1975 року ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Борщів Снятинського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 17. ЇЇ батьками є: батько - ОСОБА_5 , мати ОСОБА_2 (а.с. 26).

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 15.07.1993 ОСОБА_12 та ОСОБА_11 уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 8. Прізвище після укладення шлюбу чоловіка ОСОБА_13 , дружини ОСОБА_13 (а.с.27).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 11.06.1977, ОСОБА_14 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Борщів Снятинського району Івано-Франківської області. Її батьком є ОСОБА_5 , матір ОСОБА_2 (а.с. 21).

Із копії свідоцтва про шлюб, виданого повторно 07.11.2024, серії НОМЕР_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 7. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка ОСОБА_16 , дружини ОСОБА_16 (а.с. 20).

У відповідності до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від 17.12.2004 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 27 (а.с. 22).

Із витягу з Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.12.2024 за № 79460749 вбачається, що інформація про спадкові справи після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутня (а.с. 23).

Згідно з витягом Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.12.2024 за № 79460757, інформація про наявність заповіту після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутня (а.с. 24).

У відповідності до довідки Заболотівської селищної ради від 11.11.2024 № 231, на день смерті ОСОБА_5 , 1952 р. нар., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у АДРЕСА_1 крім померлого були зареєстровані ОСОБА_2 , 1952 р. нар., ОСОБА_1 , 1977 р. нар, ОСОБА_15 , 1971 р. нар., ОСОБА_15 1995 р. нар., ОСОБА_15 , 1999 р. нар. Заповіт від імені померлого ОСОБА_5 не посвідчувався (а.с. 25).

Як вбачається із копії заповіту, посвідченого 05.04.2000 секретарем Борщівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області Антонюк М.М., ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належало їй і на що вона за законом мала право, заповіла своїй онуці ОСОБА_1 , 1977 р. нар. (а.с. 15).

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 11.11.2024 заповіт № 44503373 у Спадковому реєстрі чинний, заповідач ОСОБА_4 (а.с.16).

Відповідно до довідки Заболотівської селищної ради від 10.12.2024 № 246, на день смерті ОСОБА_4 , 1928 р. нар., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у АДРЕСА_1 крім померлої були зареєстровані ОСОБА_5 , 1952 р. нар., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , 1952 р.нар., ОСОБА_1 , 1977 р. нар, ОСОБА_15 , 1971 р. нар., ОСОБА_15 1995 р. нар., ОСОБА_15 , 1999 р.нар. Після смерті ОСОБА_4 в управління спадковим майном вступила її онука ОСОБА_1 . Заповіт від імені померлої ОСОБА_4 посвідчувався у виконкомі Борщівської сільської ради 05.04.2000 за № 40, не скасовувався та не відмінявся (а.с. 17).

Із довідки приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лахнюк О.М. від 11.11.2024 № 505/02-14 вбачається, що спадкоємцем за заповітом на все майно після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , жителька с. Борщівська Турка Коломийського району Івано-Франківської області. Спадкова справа № 191/2024 (а.с.18).

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 отримала постанову приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лахнюк О.М № 50/02-14 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ з державною реєстрацією права власності за померлою на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами/, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47).

Згідно з довідкою Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області № 296 від 10.12.2024, житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належав до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 15.04.1991, у ньому проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4 , 1928 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , 1952 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , 1952 р.н., ОСОБА_6 , 1975 р.н., ОСОБА_7 , 1977 р.н. (а.с. 10).

Отже, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачами свого права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який відносився до суспільної групи колгоспний двір, частки в якому не визначені. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України.

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено судам, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків.

З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті її бабусі, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, зокрема на спірний житловий будинок. Позивачка спадщину прийняла відповідно до вимог закону, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Однак позивачка отримала від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок.

Проте, суд вважає, що право позивачки, у зв`язку з тим, що остання вчинила усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивачка має право на звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Як встановлено у судовому засіданні спадковий житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991 були зареєстровані ОСОБА_4 , 1928 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , 1952 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , 1952 р.н., ОСОБА_6 , 1975 р.н., ОСОБА_7 , 1977 р.н., а отже, їх частки у цьому майні були рівні та складали по 1/5 частки житлового будинку. Після смерті ОСОБА_4 її частку за заповітом успадкувала онука ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 успадкували в рівних частках 1/5 частки спірного житлового будинку, тобто по 1/10 частки ( 1/5:2= 1/10). У підсумку, позивач ОСОБА_2 набула права власності на 3/10 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (1/5 частки, як член колишнього колгоспного двору + 1/10 частки, як спадкоємець за законом ОСОБА_5 ).

На думку суду, без визнання права власності за цими позивачами на їх частки колгоспного двору у судовому порядку не дозволить позивачці ОСОБА_1 оформити свою спадщину за заповітом.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що доводи, викладені позивачами у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог є достовірними, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позовні вимоги адвоката Зленка В.А., в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Заболотівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно, підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивачів, якими судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивачів в даному випадку буде несправедливим.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов адвоката Зленка Віталія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Заболотівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 3/10 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_9 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_10 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКП НОМЕР_11 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Заболотівська селищна рада, місцезнаходження: 78315, Івано-Франківська область, Коломийський район, смт. Заболотів, пл. С. Бандери, 3, .

Повний текст судового рішення складено 19 червня 2025 року.

Суддя Василь МАРТИНЮК