Номер провадження: 22-ц/813/3881/25
Справа № 522/4994/24-Е
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеса від 23 грудня 2024 року,

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якої зазначило, що 01.03.2012року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, підписала заяву № б/н, відповідно до якої підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався умовами договору на підставі яких відповідачка при укладанні договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Відповідачка порушила зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 18.03.2024 року, виникла заборгованість у розмірі 54 486,49 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01.03.2012 року в розмірі 54 486,49 грн, яка станом на 18.03.2024 року, складається з: 43 008,02 грн - заборгованість за кредитом, 11 478,47 грн - заборгованість за відсотками за користуванням кредитом; судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 23 грудня 2024 року задовольнив частково позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.03.2012 року в розмірі 43 008,02 грн та 1 911,78 грн судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 01.03.2012 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з якою отримала кредитний ліміт на кредитну карту. З Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/), Про актуалізацію Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що такі відповідач не підписував.

Оскільки відповідачем використовувалися кредитні кошти, проте в добровільному порядку борг повністю не повернутий позивачу, то суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню.

Разом з тим суд вважав, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже вимоги про стягнення відсотків є необґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2024 року по справі № 522/4994/24-Е в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам у розмірі 11 478,47 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту та заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг. Безпосередньо в заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 03.06.2022 року, підписаній відповідачкою, зазначено основні умови кредитування, в тому числі в п. 1.3 процентна ставка, п. 1.5 передбачає наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором. Підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 03.06.2022 року без будь-яких застережень відповідачка підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами договору. Та обставина, що відповідачка тривалий час вносила плату відповідно до умов зазначеної вище угоди, вказує на вільне волевиявлення позичальника в момент укладення правочину, повну обізнаність та погодження з умовами кредитування.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що нарахування відсотків за договором, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 не передбачено, а тому вони не підлягають стягненню, крім того, суд безпідставно застосував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, провадження № 14-131цс1.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.01.2025 року відкрито провадження у справі, та ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву не надходило.

Копію ухвали про відкриття провадження позивач отримав в особистому кабінеті Електронного суду 21.01.2025 року, що підтверджується довідкою.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги відповідачка отримала у відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості у розмірі 54 484,49 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що заочне рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.03.2012 року в сумі 43008,02 грн ніким із сторін в установленому законом порядку не оскаржується, тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року.

Предметом апеляційного розгляду є рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 01.03.2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з якою отримала кредитний ліміт на кредитну карту. З Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/), Про актуалізацію Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що такі відповідач не підписував.

Оскільки відповідачем використовувалися кредитні кошти, проте в добровільному порядку борг повністю не повернутий позивачу, то суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню.

Разом з тим суд вважав, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже вимоги про стягнення відсотків є необґрунтованими.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі в оскаржуваній частині колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.03.2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за якою отримала кредитний ліміт на кредитну картку.

В заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, та виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну картку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює банк (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість у сумі 54 486,49 грн, яка складається з: 43 008,02 грн - заборгованість за кредитом; 11 478,47 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви від 01.03.2012 року, яка підписана ОСОБА_1 ; розрахунок заборгованості за договором б/н від 01.03.2012 року станом на 18.03.2024 року, копію витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03.06.2022 року; довідку про зміну кредитування та обслуговування картрахунку; копію довідки про видані картки; виписку по рахунку по картці, паспорт споживчого кредиту.

Довідкою АТ КБ «ПриватБанк» підтверджується, що ОСОБА_1 відкрито рахунок та видані наступні картки: НОМЕР_1 , строком дії до січня місяця 2016 року; НОМЕР_2 , строком дії до травня місяця 2019 року; 884062, строком дії до лютого місяця 2023 року.

При цьому, Витяг з «Умов та правил надання банківських послугу» повний текст якого розміщено на сайті www.privatbank.ua/terms не підписаний ОСОБА_1 , матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання боржником кредитних коштів містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування.

У анкеті-заяві від 01.03.2012 року, яка підписана ОСОБА_1 , відсутні умови щодо сплати процентів за користування кредитом, а саме: їх розмір і порядок нарахування, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів.

Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Витяги з Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами.

Із матеріалів справи вбачається, що 03.06.2022 року ОСОБА_1 підписано як паспорт споживчого кредиту, так і Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Однак, як зазначалося вище Умови та правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» та Витяг з Тарифів користування кредитною карткою не підписані ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Тобто договір має бути укладено після, а не до підписання паспорту споживчого кредиту.

Як паспорт споживчого кредиту, так і заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг підписані відповідачкою через десять років після підписання анкети-заяви і не містять посилань на Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 01.03.2012 року.

Колегія суддів звертає увагу, що в паспорті споживчого кредиту міститься зауваження про те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що паспорт споживчого кредиту та Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не можуть бути визнані належними і достатніми доказами на підтвердження обставин погодження сторонами умов кредитування за анкетою-заявою від 01.03.2012 року, саме щодо сплати відсотків за користування кредитом.

Позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору про встановлення розміру процентів за користування кредитом.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 11 478,47 грн не підлягають задоволенню, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розділ тарифи, Паспорт споживчого кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору від 01.03.2012 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та висновків, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2024 року в оскаржуваній частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими процентами залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених пунктом 2 частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П.Лозко