Провадження № 2/521/1282/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2025 року Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Гриневич І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про зняття обтяжень,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Хаджибейського районного суду міста Одеси знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про зняття обтяжень.

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати накладені Постановою слідчого прокуратури Малиновського району міста Одеси від 28.12.2011 року обтяження з нерухомого майна позивача, а саме - обтяження із наступними параметрами: Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Реєстраційний номер обтяження: 12043471; Зареєстровано: 06.01.2012 11:29:30 за № 12043471 реєстратором: Одеська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 65017, Одеська обл., м. Одеса, вул. Бреуса, буд. 26/2, ; Підстава обтяження: Постанова про накладання арешту на майно, 76, 28.12.2011, Прокуратура Малиновського району міста Одеси, слідчий Султан О.С.; Об?єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; Власник: ОСОБА_1 , Код: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; Обтяжувач: Прокуратура Малиновського району міста Одеси, Код: 05383419, 65008, Одеська обл., м. Одеса, вул. Головківська, буд. 1; Заявник: Прокуратура Малиновського району міста Одеси.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою прокуратури Малиновського району м. Одеси від 28.11.2011 накладено арешт на усе майно позивача та у подальшому вироком у справі № 1519/1311/2012 його визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК України, а також частково задоволено позов потерпілого ТОВ «Торгівельний будинок «ВАССМА» та стягнуто з обвинуваченого 235 735, 14 грн..

Ухвалою суду від 15 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 22 січня 2025 року було замінено неналежного відповідача у справі Малиновську окружну прокуратуру міста Одеси належним відповідачем - Одеську обласну прокуратуру.

21.03.2025 року представником відповідача надіслано до суду письмові пояснення, в яких представник просив закрити провадження у справі № 521/16715/24 за позовом ОСОБА_1 на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду у суді у порядку цивільного судочинства.

Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгля по суті позовних вимог.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд закрити провадження по справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Відповідно ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У відповідності до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідності до положень ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 20 ЦПК України передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до матеріалів справи вбачається, що арешт на нерухоме майн обуло накладено Постановою слідчого прокуратури Малиновського району міста Одеси від 28.12.2011 року, слідчим Султан О.С., у ході досудового розслідування у кримінальній справі.

Так, вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 22.10.2012 (справа № 1519/1311/2012) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та із застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями, строком на 1 рік без конфіскації майна. На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням, строком на 3 роки.

Потерпілим в справі було ТОВ «Торгівельний будинок «ВАССМА». Вирок набрав чинності. Вироком позивача було визначно винним, звільнено від відбування покарання, задоволено частково позов ТОВ «Торгівельний будинок «ВАССМА» на суму 235735,14 гривень.

У подальшому, 05.11.2015р. Малиновським районним судом м. Одеси ОСОБА_1 звільнений від покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку (справа № 521/17684/15-к).

Окрім того, 30.01.2013р. постановою Малиновського районного суду м. Одеси засудженому відмовлено у задоволенні заяви про зняття арешту, поданої у порядку ст. 409 КПК України в редакції 1960 року, з підстав невиконання вироку суду в частині відшкодування збитків потерпілому, зокрема судом зазначено, що накладений арешт на майно ОСОБА_1 є забезпеченням цивільного позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 272/469/21 сформулював такі правові висновки.

Позивач оскаржує арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Ця правова норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960 року.

Порядок щодо скасування арешту на майно було передбачено таким чином - на підставі постанови слідчого в порядку частини шостої 126 КПК України 1960 року, або судом під час попереднього судового засідання в порядку статті 253КПК України 1960 року, під час ухвалення вироку в порядку статті 324 КПК України 1960 року, або судом в порядку виконання вироку в порядку статей 409, 411 КПК України 1960 року.

Згідно ст. 126 КПК України (в ред. 1960 року) забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Як визначено у п. 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема щодо виконання вироку у частині цивільного позову чи конфіскації майна.

Відповідно ч. 1 ст. 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

Тобто, зняття арешту має здійснювати суд, який постановив вирок по цій справі.

З огляду на вказане вище у сукупності, касаційний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що питання про скасування арешту, за встановлених обставин цієї справи, який був накладений за правилами кримінального судочинства 1960 року, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки арешт було накладено на майно позивача (обвинуваченого) під час досудового слідства у кримінальній справі, за результатами розгляду якої було ухвалено вирок.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд і у постанові від 30 липня 2021 року у справі № 185/9002/20.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).

Отже, у випадках, визначених зазначеною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді відповідного суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України 2012 року суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє не закрито, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства.

Суд при розгляді цивільної справи не може приймати з цього приводу рішення по суті питання (навіть й про відмову у задоволенні позову), оскільки таке рішення передбачає оцінку питань поза межами компетенції суду в рамках цивільного судочинства.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року по справі №727/2878/19, зокрема, спори про звільнення майна з - під арешту, накладеного за правилами КПК України та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства.

При цьому, Верховний Суд у своїх постановах від 30.07.2021 у справі № 185/9002/20, від 01.12.2021р. у справі № 272/469/21, в ухвалі від 01.11.2022р. у справі № 522/9324/21 за подібних правовідносин, що виникли у справі за позовом ОСОБА_1 , зазначив, що «питання про скасування арешту, за встановлених обставин цієї справи, який був накладений за правилами кримінального судочинства 1960 року, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки арешт було накладено на майно позивача (обвинуваченого) під час досудового слідства у кримінальній справі, за результатами розгляду якої було ухвалено вирок».

Оскільки арешт на нерухоме майно позивача ОСОБА_1 був накладений в межах кримінального провадження, та беручи до уваги те, що при ухваленні вироку судом не було вирішено питання про зняття арешту з майна, питання про зняття арешту з майна має вирішуватись в порядку, передбаченому КПК України, який діяв на час розгляду кримінального провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищезазначене, вважаю, що подана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 352-354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про зняття обтяжень закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення.

Суддя І.А. Мазун