Справа № 484/2621/25
Провадження № 2/484/1230/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Маржиної Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ціна позову 22 833 грн. 80 к., -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3562925 від 17.12.2021 року в сумі 22 833 грн. 80 к.

Позовна заява мотивована тим, що 17.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3562925 на умовах строковості, зворотності, платності. За умовами договору відповідачу було надано споживчий кредит в сумі 15 000 грн., із стандартною (базовою) процентною ставкою за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, із процентом за користування кредитом 4 500 грн., які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Зазначений Договір було підписано електронним підписом позичальника, який було відтворено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повернути кредит. Однак зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 22 833 грн. 80 к., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 11 385 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на дату відступлення права вимоги 11 448 грн. 80 к. 26.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за договорами, в тому числі за кредитним договором № 3562925 від 17.12.2021 року. За таких обставин позивач просить стягнути на його користь з відповідача зазначену суму кредитної заборгованості. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, в тому числі витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422 грн. 40 к. та витрати на професійну правову допомогу в сумі 13 000 грн.

Ухвалою суду від 15.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі; відповідачу копію позовної заяви з додатками.

21.05.2025 року відповідач ОСОБА_1 надіслав до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що останній платіж за кредитом було здійснено 16.01.2022 року, а останні нарахування по договору датовані 24.02.2022 року, тобто загальний строк позовної давності, який становить три роки, сплив 24.02.2025 року. Позов подано до суду лише 13.05.2025 року, отже позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за договором.

06.06.2025 року від позивача надійшли заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, в яких він позов підтримав, просив задовольнити, мотивуючи тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» № 540-ІХ від 30.03.2020 Перехідні та прикінцеві положення ЦК України доповнено п.12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року в Україні запроваджено карантин, який продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1428 від 23.12.2022 року до 30.04.2023 року. У постанові від 22.09.2022 року у справі № 920/724/21 Верховний Суд зазначив про автоматичне продовження строків позовної давності пов`язане саме зі встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону. Підсумовуючи вищезазначене, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30.06.2023 року. Вважає, що строк позовної давності міг початись би з 30.06.2023 року, однак відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією рф по відношенню до України на території України з 05:30 години 24.02.2022 року введено воєнний стан, строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався ВР України та діє до цього часу. Враховуючи, що до введення воєнного стану загальний строк позовної давності не минув, на момент звернення позивача до суду з позовом діяв правовий режим воєнного стану, а відповідно, позовна заява подана в межах строку позовної давності. Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Вважає, що перебіг строку позовної давності за Кредитним договором (позики) станом на дату подачі позовної заяви, тобто станом на 12.05.2025 (дата подачі позовної заяви до суду) не настав, а позиція відповідача не враховує вищезазначених норм.

09.06.2025 року відповідач надіслав до суду додаткові пояснення у справі, в яких просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що він не має можливості пригадати деталі взаємодії з позивачем або попереднім кредитором, оскільки зобов`язання, на які він посилається, виникли декілька років тому. Протягом того періоду було укладено багато кредитних договорів, і він не зберігав документацію за кожним з них. Жодного виконавчого напису нотаріуса йому не вручалося, про його існування він не був повідомлений. Крім того, позивач не надав підтверджень того, що такий напис був вчинений у межах строків, встановлених законом (1 рік з моменту виникнення вимоги), а також про те, що він належним чином повідомив його про наявність виконавчого напису. Посилання позивача на карантинні обмеження є безпідставним. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що карантин сам по собі не призупиняє перебіг строку позовної давності. Відсутні докази того, що саме внаслідок карантину позивач був позбавлений можливості звернутись до суду у належний строк. Позивач не надав ані доказів платежів з його боку, ані будь-яких інших дій, що прямо свідчили б про визнання боргу або переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України. Крім того, зазначив, що відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 р. у справі № 161/2512/20 продовження строку позовної давності у зв`язку з карантином не є безумовним та потребує аналізу конкретних обставин. Вважає, що позивач мав всі технічні та правові можливості для звернення до суду ще з 2022 року, що підтверджується: наявністю електронного правосуддя, відсутністю доведених обставин, які об`єктивно перешкоджали зверненню, активною діяльністю самого позивача та аналогічних компаній у судах протягом 20202023 років. Крім того, законодавчі норми щодо продовження строків у карантинний період не передбачають автоматичного зупинення перебігу позовної давності у спорах між приватними сторонами без доведення реальної неможливості звернення до суду. Зазначив, що Позивач посилається на п.19 Прикінцевих положень ЦК України, згідно з яким строки можуть продовжуватись на час дії воєнного стану. Закон № 3219-ІХ, який запровадив це положення, набрав чинності 04.09.2023 року, а позов було подано 12.05.2025. Однак зазначена норма не має автоматичної дії вона застосовується лише за умови доведених об`єктивних перешкод для звернення до суду. Правова позиція Верховного Суду у постанові від 17.01.2024 у справі № 761/4566/21 чітко зазначає: "Продовження строків позовної давності в умовах воєнного стану не є абсолютним і має застосовуватись диференційовано, лише за наявності об`єктивних перешкод для захисту прав." Позивач не надав жодного доказу того, що воєнний стан унеможливлював йому звернення до суду в попередні роки. Щодо відсутності дій, що переривають позовну давність зазначив, що він не визнавав борг; жодних платежів не здійснював; виконавчих написів не отримував; не укладав додаткових угод, що могли б перервати чи поновити строк позовної давності. Таким чином, підстав вважати, що строк не сплив, немає. Зазначив, що дата виникнення прострочення за кредитним договором, який є предметом позову, припадає, як правило, на 3090 днів після видачі кредиту, а отже, якщо кредит було укладено у 20202021 роках, то строк позовної давності сплив у 20232024 роках. Позовна заява подана лише 12.05.2025 року після завершення карантину (30.06.2023) та після набрання чинності Законом № 3219-ІХ, але без жодних доведених обставин, які могли б обґрунтувати поновлення або непреривність строку, тому підстав для визнання позову в межах строку немає.

Сторони про місце, день та час розгляду справи були повідомлені завчасно і належним чином.

До початку розгляду справи будь-яких інших заяв, клопотань, доказів сторонами не подано.

Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 17.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3562925 на умовах строковості, зворотності, платності. За умовами договору відповідачу було надано споживчий кредит в сумі 15 000 грн., із стандартною (базовою) процентною ставкою за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, із процентом за користування кредитом 4 500 грн., які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Зазначений Договір був підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом позичальника, який було відтворено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису).

Кредитні кошти в сумі 15 000 грн. ОСОБА_1 були перераховані 17.12.2021 року на картку, яку він вказав самостійно - № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 23.01.2025 року.

Відповідач взятих на себе за цим договором зобов`язань належним чином не виконував, грошові кошти та відсотки за їх користування кредитору не повернув, у зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість.

26.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за договорами, в тому числі за кредитним договором № 3562925 від 17.12.2021 року, що вбачається з витягу з Реєстру боржників до договору № 26-07/2024 від 26.07.2024 року.

Відповідно до наданої позивачем виписки з особового рахунку кредитна заборгованість в сумі 22 833 грн. 80 к. складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 11 385 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими на дату відступлення права вимоги в сумі 11 448 грн. 80 к.

Зазначена сума заборгованості відповідачем не сплачена.

З будь-якими заявами відповідач до позивача не звертався, причин прострочення зобов`язання не пояснював.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Позичальник згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 року Перехідні та прикінцеві положення ЦК України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року в Україні запроваджено карантин, який продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1428 від 23.12.2022 року до 30.04.2023 року.

У постанові від 22.09.2022 року у справі №920/724/21 Верховний Суд зазначив про автоматичне продовження строків позовної давності пов`язане саме зі встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону.

Підсумовуючи вищезазначене, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30.06.2023 року.

В подальшому відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, чинного на момент звернення позивача до суду з позовом, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації по відношенню до України, відповідно п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - на території України з 05:30 години 24.02.2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався Верховною радою України та діє до цього часу.

Враховуючи те, що до введення воєнного стану загальний строк позовної давності не минув, на момент звернення позивача до суду з позовом діяв правовий режим воєнного стану, а відповідно позовна заява подана в межах строку позовної давності.

Отже законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

З вищенаведеного слідує висновок, що перебіг строку позовної давності за кредитним договором (позики) станом на дату подання позовної заяви до суду - 12.05.2025 року не настав, отже в задоволенні заяви про застосування строку позовної давності слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 3562925 від 17.12.2021 року, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в загальній сумі 22 833 грн. 80 к.

За таких обставин суд, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 к.

Крім того, за змістом ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі № 199/3939/18-ц аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Тому суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

На підтвердження вказаних витрат позивачем суду надано договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року, укладений мж ТОВ «ФК «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» і АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявку на надання юридичної допомоги № 1040 від 01.03.2025 року та прейскурант послуг АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС».

Враховуючи вищевикладене, складність справи, ціну позову, тривалість витраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, в сумі 13 000 грн. слід зменшити до 3 500 грн., а тому зазначену суму слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 274, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ціна позову 22 833 грн. 80 к., - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», код ЄДРПОУ 42640371, заборгованість за кредитним договором № 3562925 від 17.12.2021 року в сумі 22 833 (двадцять дві тисячі вісімсот тридцять три) грн. 80 к., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 11 385 (одинадцять тисяч триста вісімдесят п`ять) грн. та заборгованість за відсотками, нарахованими на дату відступлення права вимоги 11 448 (одинадцять тисяч чотириста сорок вісім) грн. 80 к.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», код ЄДРПОУ 42640371, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 к. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн., а всього 5 922 (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять дві) грн. 40 к.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», , адреса: вул. Ґедройця Єжи, 6/521, м. Київ, 03150.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 12 червня 2025 року.

СУДДЯ: