ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5582/25 Справа № 175/3934/24 Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гусакової Оксани Борисівни на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що 26 вересня 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, під час якого ними у спільну сумісну власність було набуто майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем: квартира загальною площею 59.3 кв.м. та житловою площею 34.8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 2018 року; земельна ділянка площею 0,03 га з кадастровим номером :00:001:0543 на підставі договору купівлі-продажу від 26 лютого 2021 року; гараж загальною площею 188.4 кв.м. та, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ДЦ08 від 30 червня 2021 року; автомобіль марки KIA модель SPORTAGE, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 дата останньої реєстрації ТЗ 22 листопада 2016 року, місце проведення останньої реєстрація ТСЦ 1442. Позивач посилалася на презумпцію рівності часток у праві спільне майно подружжя. На підставі викладеного ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 59.3 кв.м. та житловою площею 34.8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину гаражу загальною площею 188.4 кв.м. та земельної ділянки площею 0,03 га з кадастровим номером :00:001:0543, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ; на 1/2 частину автомобіля KIA SPORTAGE 2013 року випуску державний номер НОМЕР_1 , державна реєстрація здійснена ТСЦ 1442.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку поділу спільного майна подружжя: право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 59.3 кв.м. та житловою площею 34.8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,03 га з кадастровим номером :00:001:0543; право власності на 1/2 частину гаражу загальною площею 188.4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки KIA модель SPORTAGE 2013 року випуску державний номер НОМЕР_1 , місце проведення останньої реєстрації ТСЦ 1442. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір 15 140 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гусакова О.Б. просить рішення суду від 13 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Звернувшись до суду із позовом, позивач ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 59.3 кв.м. та житловою площею 34.8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину гаражу загальною площею 188.4 кв.м. та земельної ділянки площею 0,03 га з кадастровим номером :00:001:0543, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ; на 1/2 частину автомобіля KIA SPORTAGE 2013 року випуску державний номер НОМЕР_1 , державна реєстрація здійснена ТСЦ 1442, посилаючись на те, що вказане майно було придбано у період шлюбу сторін і є спільною сумісною власністю подружжя.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Згідно з вимогами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).

Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу, і тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до положень ст. ст.69, 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У справі встановлено, з 26 вересня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5).

Заочним рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 24 липня 2024 року у справі №175/3888/24 шлюб між сторонами було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 26 серпня 2024 року (а.с.62, 63).

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторін у справі було придбано наступне майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 :

- квартира загальною площею 59.3 кв.м. та житловою площею 34.8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Пигіда С.І., серія та номер: 245 (а.с.7).

- земельна ділянка площею 0,03 га з кадастровим номером :00:001:0543, розтагшована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 26 лютого 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Берзінь-Усовою І.А., серія та номер 384 (а.с.6, 7);

- гараж загальною площею 188.4 кв.м. та, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ДЦ08 від 30 червня 2021 року;

- автомобіль марки KIA модель SPORTAGE, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 дата останньої реєстрації ТЗ 22 листопада 2016 року, місце проведення останньої реєстрація ТСЦ 1442 (а.с.8, 9).

17 вересня 2024 року позивач ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_4 та змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с.64).

Звернувшись до суду із цим позовом, позивач, посилаючись на те, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та з урахуванням рівності часток, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного спірного майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку.

Згідно з частинами першою, другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідач ОСОБА_1 не заперечував, що спірне майно було придбано у період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, однак зазначав про те, що вказане майно було придбано саме за його особисті кошти та є його особистою власністю.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Слід зазначити, відповідачем не надано суду жодних належних доказів на підтвердження того, що спірне майно було придбано у період шлюбу сторін у справі, але саме за його особисті кошти.

Таким чином, враховуючи, що спірне нерухоме майно було придбано у період шлюбу сторін, доказів придбання спірного майна за особисті кошти відповідачем суду не надано, тому колегія суддів дійшла висновку про те, що придбане сторонами спірне майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Враховуючи презумпцію рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, право власності на яке зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1 , належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності в рівних частках, по 1/2 частині кожному.

Отже, за ОСОБА_6 на теперішній час прізвище - ОСОБА_7 та за ОСОБА_1 , за кожним окремо, слід визнати права власності на 1/2 частину квартири загальною площею 59.3 кв.м. та житловою площею 34.8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,03 га з кадастровим номером :00:001:0543, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; на 1/2 частину гаражу загальною площею 188.4 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; та на 1/2 частину автомобіля KIA SPORTAGE 2013 року випуску державний номер НОМЕР_1 , державна реєстрація здійснена ТСЦ 1442.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що спірне майно, яке було придбано у період шлюбу сторін, але було придбано саме за особисті кошти відповідача ОСОБА_1 є безпідставними та не підтверджуються належними доказами у справі.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гусакової Оксани Борисівни - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна скасувати.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ): квартиру загальною площею 59.3 кв.м. та житловою площею 34.8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,03 га з кадастровим номером :00:001:0543, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; гараж загальною площею 188.4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль KIA SPORTAGE 2013 року випуску державний номер НОМЕР_1 , державна реєстрація здійснена ТСЦ 1442.

Визнати за ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на: 1/2 частину квартири загальною площею 59.3 кв.м. та житловою площею 34.8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,03 га з кадастровим номером :00:001:0543, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; на 1/2 частину гаражу загальною площею 188.4 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; на 1/2 частину транспортного засобу марки KIA модель SPORTAGE 2013 року випуску державний номер НОМЕР_1 , місце проведення останньої реєстрації ТСЦ 1442.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на: 1/2 частину квартири загальною площею 59.3 кв.м. та житловою площею 34.8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,03 га з кадастровим номером :00:001:0543, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; на 1/2 частину гаражу загальною площею 188.4 кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; на 1/2 частину транспортного засобу марки KIA модель SPORTAGE 2013 року випуску державний номер НОМЕР_1 , місце проведення останньої реєстрації ТСЦ 1442.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 7570 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови

проголошена у судовому засіданні 10 червня 2025 року.

Повний текст постанови складено 11 червня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова