Провадження 2/127/3496/25
УХВАЛА

11 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Іщук Т. П., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану його представником, про забезпечення позову в цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області є вказана справа. Позивач, звертаючись до суду, вказує, що 30 березня 2023 року під час шлюбу сторонами було придбано у спільну сумісну власність автомобіль марки «Hyundai IX 35», 2013 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який використовується для потреб сім`ї, але був зареєстрований за відповідачкою. На даний час між сторонами ставиться питання про розірвання шлюбу у судовому порядку та існує спір щодо права власності на вказаний автомобіль. За вказаних обставин просив визнати спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу цього майна визнати за відповідачкою право особистої власності на автомобіль, стягнувши з неї на користь позивача компенсацію в розмірі 2/3 частки ринкової вартості автомобіля.

Представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить накласти арешт на спірний транспортний засіб - загальний легковий універсал марки «Hyundai IX 35», 2013 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , із забороною вчиняти щодо цього автомобіля будь-які дії по відчуженню права власності. В обґрунтування заяви вказує на те, що відповідачка, залишаючись номінальним власником зареєстрованого за нею спірного транспортного засобу, має можливість безперешкодно його відчужити на користь третіх осіб у будь-який момент, що у свою чергу може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду по цій справі.

Дослідивши вказану заяву, матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних права бо інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити, зокрема, вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави, тощо (постанови Верховного Суду від 25.09.2019 в справі №910/7141/13 , від 25.02.2019 в справі № 922/2673/18, від 17.10.2018 в справі №183/5864/17-ц). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналіз змісту наведеного вище свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, у т.ч. щодо витребування майна у добросовісного набувача.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом із цим, подана заявником заява ґрунтується лише на обставинах набуття майна під час шлюбу, погіршення відносин подружжя та на припущеннях щодо навмисних недобросовісних дій одного із подружжя у розпорядженні цим майном. В той же час вказані обставини не є такими, які б свідчили про можливе ускладнення чи унеможливлення в майбутньому виконання судового рішення в даній справі. Інших доводів та належних та допустимих доказів в розумінні положень ЦПК України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову, та які би свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, заявником не зазначено та не надано.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на можливість відчуження відповідачем майна не може свідчити про утруднення та/або неможливість виконання рішення у справі в разі задоволення позову.

Суд також зауважує на відсутність у заяві обґрунтованої позиції щодо співмірності запропонованого заходу забезпечення самому обсягу заявленим позовним вимог, виходячи з предмета спору та фактичним обставинам, на які посилається заявник та на положення ст. 60 СК України, які не припиняють свою дію в разі розірвання шлюбу.

Так, предметом спору по справі є визнання права власності на транспортний засіб та його поділ шляхом припинення частки в праві власності одного із співвласників та з компенсацією вартості частки іншому із співвласників (заявнику). При цьому, обраний спосіб захисту майнового права за предметом позовних вимог виходить із самої властивості речі, як спірного майна. Позивач просить визнати за відповідачкою право особистої власності на цей автомобіль та стягнути з останньої грошову компенсацію. Запропонований же захід забезпечення, що полягає в обмеженні розпорядження майном є неспівмірним, оскільки не призведе до ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, враховуючи те, що за змістом позовних вимог ставиться питання про залишення спірного майна у власності відповідача з отриманням за неї компенсації.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 зазначено, що «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 524/7234/18 вказано, що «вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів».

Таким чином, перевіривши аргументованість поданої заяви та надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданій його представником, про забезпечення позову в цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: