ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 червня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/318/25

Головуючий у першій інстанції Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1062/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач фізична особа підприємець ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 квітня 2025 року(місце ухвалення - м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору підряду та стягнення коштів. В обґрунтування позову посилався на те, що 15.12.2023 між ним та відповідачем був укладений договір підряду № 15, за умовами якого відповідач зобов`язувався за завданням позивача виконати роботи по проектуванню та монтажу корпусних меблів (кухні) з матеріалів позивача в строк 60 днів з дня остаточного розрахунку.

Вказує, що умовами договору сторони погодили, що ціна договору становить 97815,00 грн та складається з попередньої оплати для придбання матеріалів і плати за проектування, розкрій та монтаж меблів і після підписання договору позивачем сплачено визначену п. 2.2. Договору попередню суму у розмірі 56400 грн (1500 доларів США за курсом 37,60 грн) для придбання матеріалів.

За доводами позову, позивач станом на 07.03.2024 провів повну оплату за договором, натомість відповідач, з огляду на виникнення між ними суперечностей з приводу кольору виготовлених фасадів кухні, відмовився завершити монтаж корпусних меблів у визначений договором термін.

У позові ОСОБА_1 просить розірвати договір підряду № 15 від 15.12.2023, укладений між ним та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 , на виготовлення та монтаж корпусних меблів та стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 97815,00 грн сплачених коштів за договором підряду.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.04.2025 в задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем не доведено, що виконання робіт по проектуванню та монтажу корпусних меблів (кухні), які є предметом оспорюваного договору підряду, ФОП ОСОБА_2 належним чином не виконані, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання договору підряду.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення коштів за договором підряду, суд першої інстанції, враховуючи положення ч. 4 ст. 653 ЦК України, дійшов висновку про виконання відповідачем значного обсягу робіт за договором підряду, що підтверджується матеріалами справи, разом з тим договором підряду не передбачено відповідальність відповідача у вигляді повернення замовнику грошових коштів за несвоєчасне чи неналежне надання послуг.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.04.2025 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

За доводами скарги рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм матеріального та недотримання норм процесуального права.

Заявник не погоджується з висновком суду про відсутність доступу до квартири, оскільки позивач не заперечував проти проведення робіт у квартирі та в період часу з 13.03.2024 по початок вересня 2024 року, ключі знаходилися у відповідача, що не заперечує і сам відповідач, тобто відповідач протягом шести місяців мав вільний доступ та можливість змонтувати кухню і закінчити роботу, а з вересня 2024 року позивач, у зв`язку з паралельним проведенням робіт іншими спеціалістами забрав комплект ключі у відповідача, однак надавав доступ до квартири за дзвінком відповідача.

Тому заявник вважає, що ненадання ключів на весь час робіт судом не може кваліфікуватися як відмова в доступі, оскільки жодних зобов`язань передбачених Договором № 15 від 15.12.2023, передати ключі в постійне користування відповідача, позивач не мав, а те, що позивач не надавав ключі, але надавав доступ за дзвінком відповідача, не є відмовою в доступі до об`єкта за змістом договору, якщо інше прямо не встановлено договором.

В обґрунтування зазначених доводів заявник посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 18.04.2023 у справі № 522/5091/19, від 12.10.2022 у справі № 308/10418/19.

Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16.05.2023 у справі № 640/15252/19, заявник зазначає,що відповідачем під час розгляду справи не надано жодних доказів, які б підтвердили факт відмови у доступі до квартири, натомість позивач надавав суду відповідні докази, а саме скрипи переписок у месенджері «Viber», які підтверджують, що ОСОБА_1 неодноразово писав повідомлення відповідачу та цікавився коли будуть виконуватися роботи з монтажу кухні, зокрема коли вони будуть і завершені, однак суд розцінив це як відмову.

Як стверджує заявник, судом першої інстанції неправомірно не було враховано факт порушення строків виконання робіт за договором підряду, тому вважає, що суд дійшов неправильного висновку про те, що відповідач саме з вини позивача об`єктивно не мав можливості завершити роботи по монтажу кухні та вважав вимоги позивача щодо розірвання договору підряду необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також заявник посилається, що відповідач не звертався до позивача з проханням про продовження термінів на виготовлення та монтаж кухні, або з претензією про відмову у виконанні кухні в іншому кольорі (колір був погоджений в день підписання договору), а навпаки погоджувалися на виконання робіт, підтверджували закінчення монтажу робіт, що підтверджується скриншотами переписки, проте відповідач недобросовісно віднісся до своєї роботи, домовленостей з замовником та умов договору.

В обґрунтування вказаних доводів заявник посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 17.11.2021 у справі № 522/19857/20, від 13.05.2020 у справі № 686/2043/19.

Заявник не погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні клопотання про виклик і допит як свідка ОСОБА_3 , враховуючи, що позивач на момент укладення договору та виконання робіт був військовослужбовцем та перебував в зоні ведення активних бойових дій, тому з відповідачем спілкувалась дружина позивача ОСОБА_3 щодо проведення робіт, тому вона могла повідомити суду обставини, що мають значення для справи.

Також за доводами скарги, під час підготовчого судового засідання 25.03.2025 судом надано сторонам строк для можливості закінчення відповідачем робіт з монтажу кухні та для встановлення можливості примирення сторін до початку судового розгляду справи по суті згідно положень ч. 3 ст. 197 ЦПК України, проте, як зазначає заявник, 26.03.2025 судом було постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до розгляду по суті, що вважає порушенням норм процесуального права.

Крім того, заявник не погоджується з розміром стягнутих на користь відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки відповідач не довів реальність, обґрунтованість та співмірність розміру таких витрат.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник фізичної особи підприємця ОСОБА_2 адвокат Лутай Н.М. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін, а також просить стягнути з позивача витрати на правову допомогу за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 9200 грн. В обґрунтування посилається, що 07.03.2024 відбулась зустріч ФОП ОСОБА_2 з дружиною позивача ОСОБА_3 , на якій було продемонстровано фото зібраної кухні, яка перебувала в той момент у цеху Позивача, що підтверджується перепискою у застосунку Viber з дружиною Позивача. Вказує, що 13.03.2024 до квартири відповідача впустила саме ОСОБА_3 та залишила від неї ключі, щоб ФОП ОСОБА_2 міг безперешкодно здійснювати монтаж кухні у будь-який час. 17.03.2024 були продовжені роботи з монтажу кухні позивача, про хід установки було повідомлено дружину позивача шляхом надсилання фото процесу встановлення меблів у застосунку Viber. Як зазначає заявник, з фото монтажу кухні від 13.03.2024, так і від 17.03.2024 видно, що колір панелей є сірим, однак будь-яких зауважень висловлено ані Позивачем, ані його дружиною не було, роботи приймались без заперечень, проте після майже остаточного монтажу кухні на об`єкті Позивача дружина ОСОБА_3 вирішила змінити колір фасадів з темно-сірого на білий, тому 18.04.2024 розроблено новий макет кухні та здійснено новий розрахунок вартості робіт з перероблення вже готової кухні і для узгодження всіх деталей зміни вже виготовленої кухні, роботи з остаточного її монтажу на квартирі Апелянта були призупинені до погодження всіх істотних умов, отже строк виконання монтажу кухні було затримано саме з дій апелянта, які полягали спочатку в зміні фасадів вже виготовленої кухні (з сірих на білі), а потім в зміні способу з`єднання стільниці та додаванні інших елементів кухні, зокрема, пеналу бару. Щодо мирного врегулювання спору, заявник посилається, що після судового засідання, яке відбулось 25.03.2025, представником відповідача було запропоновано позивачу завершити встановлення елементів кухні, проте відповідач відмовився. Заявник погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні клопотання про допит свідка та в частині вирішення питання стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 15.12.2023 між ОСОБА_1 як замовником та ФОП ОСОБА_2 як підрядником був укладений договір підряду №15, за умовами якого підрядник бере на себе зобов`язання за завданням замовника згідно оригінал-макету і заявки специфікації виконати роботи по проектуванню та монтажу корпусних меблів з матеріалів замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказані роботи (замовлення) (а.с. 6-17 т. 1).

Згідно п. 3.1 договору, строк виконання замовлення (монтажу меблів) становить 60 робочих днів з дня здійснення замовником остаточного розрахунку. Повний остаточний розрахунок позивачем за договором підряду був здійснений 07.03.2024.

Судом також встановлено, що вибір та узгодження кольору фасаду кухні здійснювався між сторонами в усній формі та шляхом листування у месенджері «Viber», заявка-специфікація, яка передбачена п.1.1 договору, сторонами не підписувалась.

Зі змісту листування між ФОП ОСОБА_2 та дружиною позивача у месенджері «Viber», що узгоджується з поясненнями представників в судовому засіданні, судом встановлено виникнення спору щодо кольору фасадів кухні вже на етапі її монтажу (а.с. 32-82 т. 1).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що відповідач, з огляду на виникнення між ними суперечностей з приводу кольору виготовлених фасадів кухні, відмовився завершити монтаж корпусних меблів у визначений договором термін.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявність підстав для розірвання договору підряду та стягнення коштів.

З висновком суду першої інстанції в цій частині погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (стаття 837 ЦК України).

У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Змістом частин першої та третьої статті 857 ЦК України підтверджено обов`язок підрядника виконати роботу відповідно до умов договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимог, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Частинами 2 та 3 ст. 849 ЦК України встановлено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, Замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання Підрядником цієї вимоги-відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Вказаною нормою передбачено право замовника на відмову від договору підряду у разі, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим. При цьому наслідком такої відмови є виникнення саме у замовника права вимагати відшкодування збитків з підрядника.

У частинах першій та другій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою, зокрема, передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені положеннями статті 651 ЦК України, відповідно до яких зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як зазначено у ч. 2 ст. 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом правильно встановлено та не спростовано позивачем, що на виконання умов укладеного договору відповідачем було виготовлено корпусні меблі та здійснено частковий монтаж, а позивачем в свою чергу, такі роботи були оплачені, а в подальшому через виникнення непорозуміння у сторін щодо кольору фасаду кухні та неузгодженості позивача щодо додаткової оплати за їх перероблення, що підтверджується наданим листуванням у месенджері «Viber» та поясненнями в судовому засіданні, позивач обмежив вільний доступ підрядника до квартири, де здійснювався монтаж меблів, у зв`язку з відсутністю домовленості щодо оплати, що унеможливило виконання відповідачем оспорюваного договору підряду.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору підряду, ОСОБА_1 посилався на те, що до 13.03.2024 р. жодних претензій до відповідача щодо монтажу кухні не було, проте виявивши невідповідність кольорів, позивач виявив бажання змінити колір фасадів кухні та інші параметри, проте відповідач відмовився.

Апеляційний суд враховує, що відповідно п. 6.2 укладеного договору підряду зміна умов та дострокове розірвання договору можливе тільки за домовленістю Сторін, при цьому вартість уже виконаних робіт Замовнику не повертається. Всі зміни, доповнення, уточнення, а так само розірвання договору дійсні у тому випадку, якщо вони викладені у формі додаткових угод і підписані уповноваженими представниками Сторін.

Позивачем не надано суду першої інстанції, як не доведено і у суді апеляційної інстанції належними доказами укладення між сторонами додаткової угоди про зміну умов та строку договору підряду після виявлення недоліків встановлених фасадів щодо їх кольору, а також не надано доказів направлення відповідачу письмової вимоги-претензії про зміну фасадів з врахуванням обраного кольору, оскільки таким правом позивач не скористався.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач підтверджував готовність завершити монтаж кухні, однак саме позивач відмовився надати доступ до житлового приміщення, що не спростовано позивачем ні в суді першої інстанції, ні під час звернення з апеляційною скаргою, оскільки між підрядником і замовником не узгоджено вартість та строки виготовлення нових фасадів обраного кольору.

Всі встановлені по справі обставини в їх сукупності та взаємозв`язку свідчать про належне виконання підрядником договірних робіт, а також про те, що роботи тривали, а виявлені розбіжності підрядник намагався усунути, запропонувавши нові строки виконання та здійснення доплати з укладенням додаткової угоди.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду про відсутність підстав для розірвання договору підряду № 15 від 15.12.2023 з підстав неналежного виконання ФОП ОСОБА_2 умов договору, оскільки позивачем не доведено факту порушення відповідачем умов договору підряду, які є підставою для розірвання договору.

З огляду на положення ч. 4 ст. 653 ЦК України та п. 6.2. Договору підряду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача про повернення грошових коштів, сплачених за договором підряду, враховуючи, що умовами укладеного договору не передбачено відповідальність відповідача у вигляді повернення замовнику грошових коштів за несвоєчасне чи неналежне надання послуг.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для розірвання договору підряду та стягнення коштів.

Твердження заявника про те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність доступу відповідача до квартири, а також те, що відповідачем під час розгляду справи ненадано жодних доказів, які б підтвердили факт відмови у доступі до квартири, натомість позивач надавав суду відповідні докази, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, враховуючи, що обов`язок доказування покладається на ту сторону, яка посилається на обставини як на підставу своїх вимог або заперечень, тому позивач має довести обставини, на яких ґрунтується його позов та вимоги. Надані позивачем скріншоти переписок у месенджері«Viber» не є належними доказами неналежного виконання відповідачем умов договору підряду.

Безпідставними є посилання заявника у скарзі на те, що судом першої інстанції неправомірно не було враховано факт порушення строків виконання робіт за договором підряду та те, що відповідач не звертався з проханням продовжити термін виготовлення та монтажу кухні, враховуючи, що у встановлений договором строк відповідачем було виготовлено корпусні меблі за замовленням позивача та здійснено частковий їх монтаж, що позивачем не заперечувалось, проте роботи були призупинені у зв`язку з тим, що в процесі встановлення меблів позивач виявив бажання змінити колір меблів, що потребує значного проміжку часу для їх нового виготовлення та встановлення. А отже обставини, на які посилався ОСОБА_1 у своєму позові, щодо прострочення ФОП ОСОБА_2 виконання зобов`язання, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Доводи скарги про необґрунтовану відмову судом першої інстанції в задоволенні клопотання про виклик і допит як свідка ОСОБА_3 , оскільки з відповідачем спілкувалась дружина позивача ОСОБА_3 щодо проведення робіт через перебування позивача на військовій службі, тому вона могла повідомити суду обставини, що мають значення для справи, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки обставини укладення договору підряду не можуть бути підтверджені показаннями свідків, які не є його сторонами.

Посилання заявника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо не надання судом можливості примирення сторін до початку судового розгляду є необґрунтованими, оскільки відповідно до положень ЦПК України позивач не позбавлений права на укладення мирової угоди або відмови від позову протягом всього часу розгляду справи, проте матеріали справи не містять наданої до суду сторонами мирової угоди.

Посилання на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.04.2023 у справі № 522/5091/19, від 12.10.2022 у справі № 308/10418/19, від 16.05.2023 у справі № 640/15252/19, від 17.11.2021 у справі № 522/19857/20, від 13.05.2020 у справі № 686/2043/19, від 21.11.2022 у справі235/3094/10, від 14.03.2023 у справі № 607/17379/20, як таке із вказівкою про неоднакове застосування норм права у різних справах, хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, ухвалюючи рішення в частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції правильно виходив з наявності підстав для їх стягнення в повному обсязі, проте апеляційний суд не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром таких витрат.

У підтвердження витрат на професійну правничу допомогу заявником надано договір про надання правової (професійної правничої) допомоги № 17/02/25/2 від 17.02.2025 (а.с. 145-147 т. 1), рахунок на оплату № 68 від 17.02.2025 (а.с. 148 т. 1), копію квитанції (а.с.149 т. 1) та ордер на надання правничої допомоги (а.с. 150 т.1).

Представником ФОП ОСОБА_2 адвокатом Лутай Н.М. в передбаченому частиною восьмою статті 141 ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених ФОП ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 16000 грн, проте апеляційний суд враховує наступне.

П. 3.1 Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги № 17/02/25/2 від 17.02.2025 передбачено, що вартість послуг (гонорару) за даним Договором складає 16000 грн.

Перевіряючи аргументи скарги щодо розміру стягнутих витрат на правову допомогу, апеляційний суд враховує складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співмірності, доходить висновку, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, якщо встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним.

Враховуючи викладене, витрати на правничу допомогу в сумі 16000 грн є неспівмірними з розумною необхідністю витрат для цієї справи, яка є малозначною, а тому витрати, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 , слід зменшити з 16000 грн до 6000 грн у суду першої інстанції.

Такий висновок колегії суддів повністю узгоджується із правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, 21 листопада 2022 року у справі № 463/6544/20 та від 11 січня 2023 року у справі № 479/475/21.

За викладених вище підстав, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення до стягнення розміру витрат на правову допомогу підлягає зміні шляхом зменшення стягнутого з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 розміру витрат на правову допомогу з 16000 грн до 6000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу, крім іншого, представник ФОП ОСОБА_2 адвокат Лутай Н.М. просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9200 грн. У підтвердження витрат на професійну правничу допомогу заявником надано договір про надання правової (професійної правничої) допомоги № 1605/25/1 від 16.05.2025 (а.с. 6 зворот - 7 т. 2), рахунок на оплату № 134 від 16.05.2025 (а.с. 8 т. 2), копію квитанції (а.с. 8 зворот т. 2), акт надання послуг № 124 від 19.05.2025 (а.с. 9 т. 2) та ордер на надання правничої допомоги (а.с. 11 зворот т. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У встановлений судом строк позивачем ОСОБА_1 клопотання про зменшення витрат на правову допомогу подано не було.

Представником ФОП ОСОБА_2 адвокатом Лутай Н.М. в передбаченому частиною восьмою статті 141 ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених ФОП ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 9200 грн, проте апеляційний суд враховує наступне.

Згідно акту надання послуг № 124 віл 19.05.2025 на підставі договору № 16/05/25/1 від 16.05.2025 виконавцем були виконані наступні роботи (надані послуги): надання правової (професійної правничої) допомоги на суму 9200 грн.

Пунктом 3.1 Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги № 16/05/25/1 від 16.05.20205 передбачено, що вартість послуг (гонорару) за даним Договором складає 9200 грн.

Враховуючи викладене та відсутність заперечення позивача щодо заявленого розміру витрат на правову допомогу, апеляційний суд враховує складність справи (розгляд справи апеляційним судом у порядку письмового провадження без виклику учасників справи), обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співмірності, доходить висновку, що витрати на правничу допомогу в сумі 9200 грн є неспівмірними з розумною необхідністю витрат для цієї справи, а тому витрати, як підлягають стягненню з ОСОБА_1 , слід зменшити до 4000 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 4, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 квітня 2025 року в частині визначених до стягнення з ОСОБА_1 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_2 розміру витрат на професійну правничу допомогу - змінити, зменшивши стягнуту суму з 16000 грн до 6000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 )витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції 4000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11.06.2025.

Головуючий Судді :