Справа № 298/440/25
Номер провадження 2/298/68/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року с-ще Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Ротмістренко О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Хомин Л.Р.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Кульчицького Р.Р.,

третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Станенської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

13.03.2025 ОСОБА_1 , інтерси якої представляє адвокат Кульчицький Р.Р., звернулась до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є дружиною та спадкоємцем за законом на все майно свого чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 25 від 02.03.2015 та прийняла спадщину, на все майно померлого, в тому числі і на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на день смерті спадкодавця проживала разом з ним. Як зазначає позивачка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день смерті був головою дворогосподарства в АДРЕСА_1 , і разом з ним на дату смерті за вищевказаною адресою були зареєстровані і проживали: дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , невістка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , онук ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Позивачка вказує, посилаючись на повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського від 12 березня 2025 року №26/01-16, що приватним нотаріусом нотаріального округу Закарпатської області Чурей А.В. їй відмовлено у оформленні спадщини, оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок не був зареєстрований у встановленому законодавством порядку та відповідно право власності на вказаний житловий будинок у ОСОБА_3 не виникло. Тому позивачу запропоновано нотаріусом вирішити питання щодо встановлення права власності в порядку спадкування у судовому порядку.

Ухвалою судді Великоберезнянський районний суд Закарпатської області від 27.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження.

У підготовче судове засідання, призначене до розгляду на 29.05.2025, сторони не з`явилися. Водночас подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 29.05.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні, призначеному до розгляду на 16.06.2025, представник позивачки, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові та просив такі задовольнити. При цьому вказав, що належними та допустимими доказами у справі підтверджено наявність обставин, на які посилається позивачка як на підставу для задоволення позовних вимог.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові, просила такі задовольнити.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 , у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача, будучи повідомленим про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи містяться заяви, подані представнником відповідача, в якій він просить вирішвати справу без їх участі за наявними матеріалами.

В силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка учасника, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу положень статей 76 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 64 років помер ОСОБА_3 , про що, 02.03.2015 складено відповідний актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29.12.2015, місце державної реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Великоберезнянського районного управління юстиції.

З довідки, виданою Стужицьким старостинським округом Ставенської сільської ради № 43 від 12 березня 2025 року на підставі погосподарської книги сільської ради № 1 на 2011 2015 р.р., вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день смерті був головою дворогосподарства в АДРЕСА_1 , і разом з ним на дату смерті, за вищевказаною адресою були зареєстровані і проживали його: Дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , невістка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , онук ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно з витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 80419789 від 12.03.2025 за вказаними параметрами запиту у спадковому реєстрі інформація відсутня.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 417422320 від 12.03.2025 за параметрами запиту права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, за адресою: АДРЕСА_1 , відомості у вказаних реєстрах відсутні.

До позовної заяви додано копію технічного паспорта, виданого товариством з обмеженою відповідальністю «Байт» № 4154 від 20 січня 2025 року на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , замовником якого є ОСОБА_1 .

Згідно з даними технічного паспорта загальна площа житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , 136, 1 кв. м., житлова площа 55, 3 кв. м., допоміжна (підсобна) площа 80,8 кв. м.

Вартість вищевказаного житлового будинку згідно за звітом № про оцінку майна становить 148 232 грн.

До позовної заяви додано заяву ОСОБА_2 , адресованої компетентним органам, в якій ОСОБА_2 , повідомив, що усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, цією заявою стверджує, що спадщину за померлим батьком в установлені законом строки він не прийняв, за продовженням цього строку до суду звертатись не буде та на належну йому частку спадкового майна після смерті свого батька не претендує. Не заперечує, щоб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , його мати та дружина померлого, оформила право власності в порядку спадкування за померлим ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 19.07.2018 № 2126-1 місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване з 27.06.2018.

3 повідомлення приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу 26/01-16 від 12.03.2025 убачається, що приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Чурей А.В. на усне звернення про надання консультації повідомив позивачку, що відповідно до п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає реєстрації, право власності виникає з моменту державної технічної інвентаризації. реєстрації. Так, до 1 січня 2013 року державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельних ділянках проводилася реєстраторами бюро технічної інвентаризації. Враховуючи вищенаведене, оскільки свідоцтво про право власності на нерухоме майно не було виготовлено та не було зареєстроване у встановленому законодавством порядку та відповідно право власності на житловий будинок у гр. ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 не виникло, позивачці запропоновано вирішити питання щодо встановлення права власності в порядку спадкування у судовому порядку.

До позовної заяви додано також паспорт громадянина України ОСОБА_2 , а також кваліфікаційний сертифікат, зміст якого встановити не вдається можливим.

Вирішуючи порушене перед судом питання, суд виходить з такого.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

На конституційному рівні встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно з ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

У ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46цього Кодексу) (ст. 1220 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265цього Кодексу (ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка просить визнати за нею право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , з яким вона проживала на момент смерті, і таким чином фактично прийнявши спадщину, є спадкоємцем за законом після смерті померлого.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

За змістом ч. ч. 3, 4 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Питання допустимості доказів урегульовано в ст. 78 ЦПК України. За змістом наведеної норми суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом ; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено в ході судового розгляду, належними та допустимими доказами у справі підтверджено факт смерті ОСОБА_3 .

Водночас, посилаючись на те, що позивачка є дружиною померлого, факт чого підтверджено документально, до позову не долучено доказу, який відповідає положенням ст. 78 ЦПК України та підтверджує факт наявності шлюбних відносин між нею та померлим ОСОБА_3 .

Як ідеться у позовній заяві, за життя ОСОБА_3 заповіт не складав, що підтверджується згідно з позицією сторони позивача витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 80419706 від 12.03.2025 № 80419789, доданого представником позивача.

Водночас, як убачається з вказаного витягу, в ньому йдеться про те, що 02.12.2008 Ужгородським міським приватним нотаріусом Семеном Є.В. посвідчено заповіт, у якому заповідачем є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , № у спадковому реєстрі 45950605, № в реєстрі нотаріальних дій 4525, бланк DMA 499799 (статус документа чинний).

Таким чином позивачем належними та допустимими доказами у справі не доведено тої обставини, що ОСОБА_3 за життя заповіту не складав.

Крім того, за твердженням позивачки, вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка, яка проживала разом з ним, прийнявши цим самим фактично спадщину за померлим.

Водночас, як убачається з довідки, виданої Стужицьким старостинським округом Ставенської сільської ради № 43 від 12 березня 2025 року на підставі погосподарської книги сільської ради № 1 на 2011 2015 р.р., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , на день смерті був головою дворогосподарства в АДРЕСА_1 , і разом з ним на дату смерті, за вищевказаною адресою були зареєстровані і проживали його: Дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , невістка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , онук ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Тобто, з урахуванням інформації з вказаної довідки, після смерті ОСОБА_3 , не тільки вона, а й син ОСОБА_2 , в розумінні положень ст. 1261, ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що фактично прийняв спадщину після померлого.

Наведена обставина, зокрема, підтверджується тим, що ОСОБА_2 подано заяву, адресовану «компетентним органам», в якій він відмовляється від будинку.

При цьому позивачкою до позовної заяви не додано доказів про те, що ОСОБА_2 проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в порядку, визначеному ст. ст. 1267, 1270, заявив про відмову від неї.

Суд наголошує, що згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу у письмовій формі (п. п. 3.1 п. 3 Глави 10).

Крім того, до матеріалів позові не додано доказів, якими б підтверджувався факт родинних відносин між померлим та ОСОБА_2 .

Водночас як убачається зі змісту позовних вимог, в даному спорі позивачка звернулась із позовною вимогою до Ставненської сільської ради Закарпатської області, а ОСОБА_2 залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Суд звертає увагу, що згідно зі ст. 175 ЦПК України, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є його правом. На останньому лежить обов`язок довести, що саме позивачу належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Тож визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Відповідачами у справі про визнання права власності в порядку спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Зважаючи на ту обставину, що в ході судового розгляду встановлено, що є інший спадкоємець, суд констатує, що позивачем у справі заявлено позов до неналежного відповідача.

Водночас з урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Так, Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Водночас позивачкою у справі не додано доказів про те, що вона зверталась до нотаріуса з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та в матеріалах спадкової справи відсутнє підтвердження того, що нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, позивачкою не доведено неможливість в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, як і не доведено, що її право на спадщину оспорюється або не визнається відповідачем.

При цьому суд зауважує, що він не може підміняти собою нотаріуса, уповноваженого вчиняти нотаріальні дії, приймаючи рішення, та вирішувати питання, які належать до компетенції такого суб`єкта.

Зважаючи на наведене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові на позивача.

Так як судом відмовлено у задоволенні позовних вимог судові витрати у справі необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 10, 12 - 13, 76 - 81, 89, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Ставненської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Ставненська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, , адреса: с. Ставне, буд. 253, Ужгородський район, Закарпатська область.

Третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та проголошено 17.06.2025.

Головуюча О.В. Ротмістренко