Справа № 368/194/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Шевченко І.І

за участі секретаря Назаренко А.І.

представника заявника адвоката Клапчука Ф.П.

заявника ОСОБА_1

та представника позивача адвоката Лисюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Клапчук Федір Петрович про перегляд заочного рішення, -

встановив:

09 травня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Клапчук Федір Петрович про перегляд заочного рішення, обґрунтовуючи заяву наступним.

Відповідач не погоджується з вищевказаним рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 23 квітня 2025 р. та вважає, що наявні усі підстави для його скасування і перегляду, виходячи з наступного.

Щодо відсутності належного повідомлення відповідача про судовий розгляд.

Відповідачу не було відомо про розгляд даної справи, а тому він не міг своєчасно надати до суду свої заперечення проти позову.

Відповідач не проживає за місцем реєстрації у АДРЕСА_1 та на даний час перебуває за кордоном. Через це, відповідач не отримував судових повісток та не був присутнім при розгляді справи.

Частинами 1, 3 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Положення ч. 5 та ч. 6 ст. 128 ЦПК України визначають, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасниками судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судового повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Проте, відповідач особисто не отримував повісток від суду та не міг подати свої заперечення проти позову, які могли б вплинути на зміст ухваленого рішення. Наведені обставини є підставою для скасування Оскаржуваного заочного рішення та призначення справи до розгляду у загальному порядку.

Відповідно до ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 05.05.2007 по 06.03.2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Зазначає, що на даний час обов`язок по вихованню та утриманню дитини позивач виконує самостійно, що є підставою для стягнення з відповідача аліментів на утримання спільного сина у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття.

Відповідач вважає за необхідне заперечити проти вимог позивача з наступних підстав.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України свідчить про те. що аліменти за рішенням суду на утримання дитини присуджуються на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Позивач стверджує, що вона проживає разом з сином ОСОБА_2 , на підтвердження чого додає довідку по зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №1265 від 07.11.2024 року, згідно з якою позивач і син ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 з 21.12.2017 року по даний час.

У той же час позивач сама зазначає в позовній заяві, що місце її фактичного проживання: АДРЕСА_3 , що вказано на першому аркуші позовної заяви. З викладеного слідує, що позивач не довела факт спільного проживання разом з сином. Окрім того, відповідачу відомо, що син ОСОБА_2 , якому у жовні цього року виповниться 18 років, не проживає разом з позивачем.

Оскільки право на стягнення аліментів залежить від місця проживання дитини, а саме таке право має той із батьків, з ким проживає дитина, у той час як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає разом з позивачем, то підстав для стягнення аліментів з відповідача в даному випадку немає.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, Сімейним кодексом визначено, що аліменти можуть стягуватися як в твердій грошовій сумі, так і в частці від заробітку - на вибір особи, яка звертається до суду із заявою про стягнення аліментів. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, за змістом статті 183 Сімейного кодексу України, на одну дитину стягуються аліменти у розмірі 1/4 доходу.

Стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж це передбачено ст. 183 СК України, може здійснюватися за наявності для цього підстав - зокрема, наявності відповідного доходу у платника аліментів та(або) наявності в дитини спеціальних потреб, які охоплюються сплатою аліментів та не є додатковими витратами на дитину.

Втім, позивачем не було жодним чином обгрунтовано потребу у більшому розмірі аліментів, ніж це передбачено Сімейним кодексом України. Зокрема, позивачем не зазначено та не надано доказів наявності у відповідача доходу, який дозволяв би йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це передбачено ст. 183 Сімейного кодексу України, а також не зазначено і не підтверджено доказами потреби дитини у такому розмірі аліментів.

Отже, відповідач зазначає, що визначений відповідачем розмір аліментів нічим не обгрунтований.

Більш того, на даний час відповідач об`єктивно не в змозі сплачувати аліменти на дитину у визначеному позивачем розмірі.

Так, відповідач офіційно не працює та має проблеми зі здоров`ям, які перешкоджають йому повноцінно функціонувати і забезпечувати сім`ю.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

1)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

2)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

3)інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судому разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Доданими до цього відзиву доказами підтверджується, що відповідач не працевлаштований та не має офіційного доходу. Відповідач забезпечує собі мінімальне прожиття займаючись тимчасовими підробітками, дохід з яких не є стабільним і прогнозованим. Таким чином, відповідач не може повноцінно утримувати сина в розмірі, про який просить позивач.

Відповідач допомагає матері пенсійного віку, ОСОБА_3 , розмір пенсії якої не дозволяє їй забезпечувати собі нормальний рівень життя. Відповідач є єдиною особою, яка може допомагати своїй матері.

Таким чином, спільний з позивачем син - ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , є не єдиною особою, яку відповідач зобов`язаний утримувати.

Також, відповідач не є повністю фізично здоровим, як про це стверджує позивач, а має захворювання, які перешкоджають йому нормально функціонувати та вимагають додаткових витрат на лікування. На підтвердження вказаної обставини відповідач проходить медичне обстеження з метою надання суду найбільш актуальних відомостей про його стан здоров`я. Медичні документи будуть подані до суду невідкладно по отриманню.

Представник позивача ОСОБА_4 адвокат Лисюк Оксана Василівна заперечувала проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення, оскільки при винесенні рішення було враховано, що дитина знаходиться на утриманні позивача, а відповідач зобов`язаний надавати кошти на утримання спільної неповнолітньої дитини.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

23 квітня 2025 р. було винесено заочне рішення по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яким було вимоги позивача задоволено.

Відповідач на судового засідання не з`являвся.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У відповідності зі ст. 223 ч. 3 п. 1 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки

Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що відповідач повідомлялися про день та час судового засідання, проте суд розглянув справу у відсутності відповідача, проте виніс заочне рішення без врахування тверджень наданих представником відповідача.

Дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви.

Керуючись ст. ст.. 280-289 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Клапчук Федір Петрович про перегляд заочного рішення - задовольнити.

Скасувати заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23.04.2025 р. у справі № 368/194/25 та призначити справу до спрощеного позовного провадження.

Призначити судове засідання на 26 червня 2025 р. на 09 год. 00 хв. в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області.

Повідомити учасників справи про судове засідання.

Запропонувати: відповідачеві у 15-деннийстрок з дня вручення даної ухвали надіслати одночасно:

суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу копію відзиву та доданих до нього документів.

У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову, відзив підписується відповідачем або його представником з додаванням довіреності чи іншого документу, що підтверджує повноваження представника відповідача.

Відзив повинен містити:

1) найменування (ім`я) позивача і номер справи;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) відповідача, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти, за наявності;

3) у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які визнаються відповідачем;

4) обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, надану позивачем, з якою відповідач погоджується;

5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права;

6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання;

7) заперечення (за наявності) щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті;

8) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

До відзиву додаються:

1) докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем;

2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Роз`яснити відповідачеві, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Позивач має право у триденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, в якій він викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотивів їх визнання або відхилення.

Відповідь на відзив підписується позивачем або його представником.

До відповіді на відзив застосовуються вищезазначені правила, встановлені для відзиву.

Відповідач має право у триденний строк з дня отримання відповіді на відзив подати заперечення, в яких він викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

Заперечення підписується відповідачем або його представником.

До заперечень застосовуються вищезазначені правила, встановлені для відзиву.

Роз`яснити відповідачеві,що він має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву, тобто у 15-денний строк з дня вручення даної ухвали.

Інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 13.06.2025 р.

Суддя І.І. Шевченко