Справа № 456/1417/21 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р. Т.
Провадження № 22-ц/811/323/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , споживає природний газ для побутових потреб.

Стверджував, щоТовариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» виконало свої зобов`язання, надавши споживачу послуги з постачання природного газу, які відповідач повністю не оплачував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, що станом на 11 лютого 2021 року становить 54576,82 грн.

Зазначав, що відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг, оскільки передбаченому праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги кореспондує обов`язок оплачувати фактично отримані житлово-комунальні послуги.

Вказував, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цивільного законодавства.

Вважав, що між ним та відповідачем виникло грошове зобов`язання, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання у виді стягнення з боржника інфляційних втрат, що за період з 01 січня 2019 року по 11 лютого 2021 року становлять 2292,23 та 3 % річних за цей період в розмірі 1906,45 грн.

Просило стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» заборгованість в розмірі 54576,82 грн., інфляційні втрати в розмірі 2292,23 грн., та 3 % річних в розмірі 1906,45 грн.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 листопада 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 54576,82 грн., інфляційні втрати в сумі 2292,23 грн., 3 % річних в сумі 1906,45 грн. та судові витрати в сумі 2270.00 грн.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 листопада 2024 року оскаржила представник ОСОБА_1 Пилипів Ольга Василівна.

В апеляційній скарзі покликається на те, що позивач не надав детального розрахунку заборгованості з відомостями щодо показників лічильника, ціни за 1 куб.м., нарахованих сум, періоду надання послуг, наявності оплати наданих послуг тощо.

Стверджує, що оператор ГРМ зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази подання показників лічильника газу за період з 2009 року по 2015 рік, а також підтвердження проведення контрольного зняття показників за цей період.

Вказує, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, однак таке звернення позивача не перериває строк позовної давності.

Вважає, що строк позовної давності може продовжуватися тільки для розрахункового періоду, починаючи з березня 2017 року, відтак вимоги позивача про стягнення заборгованості за період до березня 2017 року подані з пропуском строку позовної давності, тому не підлягають до задоволення.

Звертає увагу, що за період з березня 2017 року по 28 липня 2017 року у ОСОБА_1 наявний борг за спожиті 419.15 куб.м. газу, а за період з 28 липня 2017 року по 14 червня 2018 року за 12 куб.м., відтак враховуючи те, що ціна 1 куб.газу становить 6,9579 грн., заборгованість за спожиті послуги з газопостачання складає 3000 грн.

Наголошує, що оскільки борг ОСОБА_1 становить 3000 грн., то заборгованість за інфляційними втратами становить 117 грн., а за 3 % річних 105 грн.

Просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 листопада 2024 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» заборгованість за послуги з газопостачання за період з липня 2017 року по червень 2018 року в сумі 3000 грн., інфляційні втрати в розмірі 117 грн. та 3 % річних в розмірі 105 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, до житлово-комунальних послуг також належить, зокрема, газопостачання.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З 01 травня 2019 року набув чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами

Пунктом 24 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496, передбачено, що розрахунковим періодом за договором постачання природного газу побутовим споживачам є календарний місяць.

Свідоцтвом про право власності на квартиру від 19 квітня 1995 року підтверджується, що квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою № 378 від 02 липня 2018 року, виданою виконкомом Загірненської сільської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 .

Для оплати послуг з газопостачання абоненту ОСОБА_1 за вищезазначеною адресою відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою № 367 від 13 грудня 2021 року, видною виконавчим комітетом Стрийської міської ради Львівської області, в квартирі АДРЕСА_2 , починаючи з 2010 року фактично ніхто не проживає.

Згідно з актом про розпломбування та демонтаж засобу вимірювальної техніки на повірку від 28 липня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , демонтовано засіб вимірювальної техніки марки «Matrix», G-4, № 159311, 1995 року випуску.

Протоколом повірки підтверджується, що лічильник марки «Matrix», G-4, № 159311, 1995 року випуску, є придатним.

Згідно з актом на припинення газопостачання від 14 червня 2018 року подачу природного газу абоненту ОСОБА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , припинено шляхом опломбування крану перед лічильником.

Отже, починаючи з 14 червня 2018 року ОСОБА_1 не отримував послуги з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

Судовим наказом Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2019 року у справі № 456/4874/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» заборгованість за спожитий газ у сумі 54576.82 грн., інфляційних втрат у сумі 8914,65 грн., 3 % річних у сумі 3736,48 грн. та витрат про сплаті судового збору у розмірі 192,10 грн.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2021 року судовий наказ від 16 грудня 2019 року, виданий Стрийським міськрайонним судом Львівської області за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості скасовано, роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», що заявлені ними вимоги можуть бути розглянуті в порядку позовного провадження.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за надані послуги з газопостачання вбачається, що за період з жовтня 2016 року до червня 2018 року така становить 54276.82 грн., з яких 49982.27 грн. нараховано ОСОБА_1 лише за один місяць серпень 2017 року.

Згідно з листом АТ «Львівгаз» від 16 лютого 2022 року № 79-лв-3396-0222 за адресою:АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ) акт про порушення не складався.

При цьому матеріали справи не містять правових підстав для нарахування відповідачу заборгованості в розмірі 49982.27 грн. за серпень 2017 року.

Крім того, наданий позивачем розрахунок не містить тарифів, за якими здійснювалося щомісячне нарахування відповідачу плати за надані послуги з газопостачання, а також фактичних показників лічильника чи розрахунку нарахувань розрахунковим методом, у випадку, якщо споживач не подавав фактичні показники лічильника.

На підтвердження правильності нарахування оплати за газопостачання Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження обсягів спожитого природного газу споживачем.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не дослідив належним чином наданий розрахунок заборгованості та підставність нарахування такої за надані послуги з газопостачання адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у розрахунку заборгованості включена сума заборгованості в розмірі 49982.27 грн., нарахована лише за серпень 2017 року, підставність її нарахування і правова природа є незрозумілмими.

Відтак, на думку колегії суддів, звертаючись з позовними вимогами Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» не надало належних та допустимих доказів які б підтверджували наявність у відповідача заборгованості за послуги з газопостачання в серпні 2017 року в розмірі 49982,27 грн.

З врахуванням даних щодо непідтвердження заборгованості ОСОБА_1 за надані послуги з газопостачання на суму 49982.27 грн. у серпні 2017 року, колегія суддів вважає, що ця сума не може включатися в розрахунок заборгованості.

З огляду на наведене,колегія суддів приходить до висновку про наявність у ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з газопостачання за період з жовтня 2016 року по травень 2018 року в розмірі 4594,55 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», крім заборгованості за надані послуги з газопостачання, просило стягнути з відповідача також інфляційні втрати за період з 01 січня 2019 року по 11 лютого 2021 року та 3 % річних за цей період.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Розрахунок суми 3 % річних здійснюється за такою формулою:

Сума санкції = С x 3 % x Д / 365(366), де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Відтак,заборгованість відповідача за 3 % річних за період з 01 січня 2019 року до 11 лютого 2021 року становить 291.16 грн. (4594,55 x 3 % x 365 / 365 з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2019 року) + (4594,55 x 3 % x 365 / 366 з 01 січня 2020 року до 31 грудня 2020) + (4594,55 x 3 % x 42 / 365 з 01 січня 2021 року по 11 лютого 2021 року) = 137.84 грн. + 137,46 грн. + 15,86 грн. = 291.16 грн.)

Оскільки сума заборгованості ОСОБА_1 за надані послуги з газопостачання встановлена судом в розмірі 4594,55 грн., то інфляційні втрати за період з 01 січня 2019 року до 11 лютого 2021 рокустановлять 424,90 грн. (4594,55 грн. х 109,248% / 100% 4594,55 грн. = 424.90 грн.).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» заборгованості за послуги з газопостачання в розмірі 4594,55 грн., інфляційні втрати в розмірі 424,90 грн. та 3 % річних в розмірі 291.16 грн.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пенсійним посвідченням серія НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи загального захворювання довічно.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» в частині стягнення з ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору, на його користь 5310.61 грн, що становить 9.04 % позовних вимог, то за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачу підлягає компенсація 205.21 грн. судового збору за подання позову, що пропорційно до задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та відмову у задоволенні позовних вимог на 90.96 %, то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» в дохід держави слід стягнути 3097.19 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи наведене, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» в дохід держави підлягає стягненню 2891.98 грн. судового збору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» заборгованість за послуги з газопостачання за період з жовтня 2016 року по травень 2018 року в розмірі 4594.55 грн., інфляційні втрати за період з 01 січня 2019 року по 11 лютого 2021 року в розмірі 424.90 грн. та 3 % річних за період з 01 січня 2019 року по 11 лютого 2021 року в розмірі 291.16 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» в дохід держави 2891,98 грн. судового збору

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.