Номер провадження: 22-ц/813/4283/25
Справа № 523/7645/23
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Державне підприємство «Адміністрація морських портів України»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційними скаргами Державного підприємства Адміністрація морських портів України та ОСОБА_1 ,

на рішенняСуворовського районного суду м. Одеси від 13 січня 2025 року,

за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування пункту 2 наказу державного підприємства "Адміністрація морських портів України", про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про стягнення моральної шкоди

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ДП «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування пункту 2 наказу державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначила, що вона з листопада 2018 року перебуває у трудових відносинах з ДП «Адміністрація морських портів України», а з 01.06.2021 року працює на посаді провідного юрисконсульта відділу загально-правової роботи управління організації правової роботи юридичного департаменту апарату управління ДП «АМПУ».

Указом Президента України від 24 квітня 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено та діє по теперішній час.

Наказом ДП «АМПУ» від 28 лютого 2022 року № 84-к «Про організаційні заходи, пов`язані з веденням воєнного стану в Україні» (зі змінами), погодженого з Первинною профспілковою організацією працівників ДП «АМПУ», встановлено початок простою в апараті управління ДП «АМПУ» з 08 год. 30 хв. 01 березня 2022 року - до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Наказом ДП «АМПУ» від 30 серпня 2022 року № 224-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » припинено з 30 серпня 2022 року простій та призупинено з 30 серпня 2022 року дію трудового договору, укладеного із ОСОБА_1 до відновлення можливості виконувати нею роботу, але не пізніше дня після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

На думку позивача, пункт 2 наказу ДП «АМПУ» від 30 серпня 2022 року № 224-к в частині призупинення дії трудового договору є незаконним, суперечить вимогам статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки у обох сторін трудових відносин була та є можливість виконувати обов`язки, а тому у ДП «АМПУ» були відсутні підстави для призупинення дії трудового договору, укладеного з позивачем.

Зазначає, що призупинення дії трудового договору є зміною умов трудового договору та оплати праці, а тому зміна умов трудового договору та оплати праці шляхом призупинення дії трудового договору між позивачем та ДП «АМПУ», потребує отримання попередньої згоди від профспілки відповідно до приписів п. 8.1.8 Колективного договору. Проте наказ ДП «АМПУ» від 30.08.2022 № 224-к, яким змінено умови трудового договору, виданий без попередньої згоди первинної профспілкової організації працівників ДП «Адміністрація морських портів України», членом якої являється позивач, тобто ДП «АМПУ» не дотримано вимоги п. 8.1.8 Колективного договору.

Враховуючи ту обставину, що трудовим законодавством не врегульовано порядок відновлення права працівника у зв?язку з незаконним припинянням дії трудового договору шляхом його відсторонення та компенсації у зв?язку з цим втраченої частини заробітної плати, позивач вважає, що є підстави для застосування аналогії закону та вирішити питання поновлення порушеного права та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв?язку з незаконним відсторонення без збереження заробітної плати, застосовуючи порядок визначений в ст. 235 К3пП України.

Вважає, що позивач має право на отримання належної їй суми заробітної плати за період незаконного призупинення дії трудового договору.

Позивач посилається, що внаслідок незаконних рішень ДП «АМПУ» вона втратила авторитет та повагу серед колег по роботі та змушена постійно виправдовуватися, відчуваючи почуття власного приниження, пережила сильний психоемоційний стрес та відчуття меншовартості та пригніченості, адже за тривалий період роботи на посаді провідного юрисконсульта, позивач завжди належно виконувала свої трудові обов?язки, дотримувалася виробничої дисципліни, сумлінно виконувала законні розпорядження керівництва та вимагала цього від своїх колег, дисциплінарних стягнень не мала взагалі. Усі зазначені обставини призвели до втрати нормальних життєвих зв?язків та вимагають від позивача докладання додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з чим їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінює у сумі 30000 гривень.

ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про залишення позовних вимог без розгляду в частині поновлення трудового договору, просила суд визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу ДП «Адміністрація морських портів України» від 30.08.2022 № 224-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 »; стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.08.2022 року (дата призупинення дії трудового договору) по 01.05.2023 року (день поновлення дії трудового договору) з утриманням із цієї суми встановлених законодавством України податків та зборів; стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» 30000 гривень моральної шкоди, судовий збір у розмірі 3757,60 грн; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення дії трудового договору та про стягнення середньомісячного заробітку за один місяць у розмірі 66808,72 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Суворовський районний суд м. Одеси рішенням від 13 січня 2025 року позов ОСОБА_1 до ДП «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування пункту 2 наказу державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про стягнення моральної шкоди, про стягнення судового збору - задовольнив частково. Визнав незаконним та скасував пункт 2 Наказу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 30.08.2022 № 224-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 ». Стягнув з ДП « Адміністрація морських портів України » на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.08.2022 року по 01.05.2023 року (день поновлення дії трудового договору) у сумі 263234 гривень 16 копійок та відшкодування моральної шкоди у сумі 10000 гривень. Стягнув з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3757 гривень 60 копійок. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив. Допустив негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один календарний місяць у сумі 32526 гривень 60 копійок.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що як на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду даної справи, ДП «АМПУ» не припиняло свою діяльність, при цьому трудові відносини були відповідачем призупинені вибірково з окремими працівниками, а не з усіма працівниками. Крім того, у період призупинення дії трудового договору із ОСОБА_1 , три працівники відділу загально-правової роботи юридичного департаменту, які мали ідентичні посадові обов`язки із позивачкою, були переведені на дистанційну форму організації праці. Суд дійшов висновку, що ДП «АМПУ» не було позбавлене можливості надати позивачці роботу. При цьому, саме по собі погіршення фінансового стану підприємства не є тією обставиною, яка надає роботодавцю право призупиняти трудові договори з працівниками на підставі ст. 13 Закону № 2136-ІХ. Суд вважав, що призупинення дії трудового договору із ОСОБА_1 є незаконним, оскільки обставин неможливості відповідача, у зв`язку з військовою агресією проти України, надати позивачу роботу, а останній її виконувати - не встановлено, та доводи заперечень ДП «АМПУ» на позовну заяву цього не спростовують.

Враховуючи, що незаконні дії відповідача позбавили позивачку ОСОБА_1 можливості працювати та призвели до порушення її конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю суд застосував до спірних правовідносин норму ч. 2 ст. 235 КЗпП України, яка регулює подібні за змістом відносини, та покладає на відповідача обов`язок відшкодувати позивачу середній заробіток за час її перебування у вимушеному прогулі та дійшов висновку, що середній заробіток за час призупинення дії трудового договору, який підлягає стягненню з відповідача ДП «АМПУ» на користь позивачки, становить 263234,16 грн з 30.08.2022 року по 01.05.2023 року.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір моральної шкоди повинен становити 10000 гривень, що буде відповідати принципам розумності та справедливості, і є достатнім для відновлення попереднього стану.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

ДП «Адміністрація морських портів України» в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.01.2025 у справі № 523/7645/23 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.01.2025 по справі № 523/7645/23 в частині стягнення суму середнього заробітку змінити, збільшивши суму середнього заробітку, який підлягає стягненню з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 , до розміру 758041,44 грн, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи осій, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга ДП «Адміністрація морських портів України» вмотивована тим, що 02.11.2023 року позивачкою за допомогою електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС подано клопотання про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 в частині вимог про поновлення дії трудового договору, проте, нормами цивільного процесуального законодавства не передбачено такого порядку зміни предмета/підстав позову як шляхом подачі клопотання про залишення позову в якійсь частині позовних вимог без розгляду. Разом з тим, судом першої інстанції, з порушенням норм ст. 257, 263, 264, 265 ЦПК України не досліджено змісту заявленого позивачем клопотання та постановлено ухвалу від 08.11.2023 року про задоволення клопотання позивача про залишення позову в частині «про поновлення дії трудового договору» без розгляду, що призвело до винесення судом першої інстанції рішення з порушенням норм процесуального законодавства.

Відповідач посилається, що об`єктивні і незалежні від ДП «АМПУ» причини: збройна агресія російської федерації проти України, закриття морських портів, обмеження руху суден у інших портах, неможливість здійснення своєї господарської діяльності та виконання цілей та мети утворення підприємства, неможливості функціонування виробничих потужностей портової інфраструктури, різке погіршення фінансового стану підприємства, зумовили зменшення обсягу роботи, яку підприємство могло надавати працівникам, та виключили можливість ДП «АМПУ» забезпечення повного функціонування всіх працівників відділу загально-правової роботи управління організації правової роботи юридичного департаменту апарату управління ДП «АМПУ», зокрема забезпечити роботою позивачку відповідно до її посадових обов`язків.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів та позивачкою не надано доказів, що навіть попри збройну агресію російської федерації та запровадження на території України військового стану, закриття частини морських портів України, що вплинуло на фінансовий стан підприємства, на підприємстві зберігались організаційні та технічні умови для виконання ним своєї роботи в період дії оспорюваного наказу та виконання такої роботи було можливим та необхідним. Перебуваючи у обставинах неможливості надати працівнику роботу, та відповідно неможливості її виконання працівником, ДП «АМПУ» на підставі норм спеціального законодавства в період дії воєнного стану в межах дискреційних повноважень прийняло рішення щодо призупинення дії трудового договору з позивачкою. З урахуванням вищезазначеного, вбачається неможливість виконання обов`язків обома сторонами трудового договору.

Відповідач вважає, що період призупинення дії трудового договору не є вимушеним прогулом, за який працівникові виплачується середній заробіток, а працівникові за період призупинення дії трудового договору відшкодовується заробітна плата, гарантійні та компенсаційні виплати за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі державою, що здійснює збройну агресію проти України відповідно до положень ст. 13 Закону № 2136-ІХ, а тому підстави для покладення на роботодавця обов`язку виплатити працівнику середній заробіток під час призупинення дії трудового договору відсутні.

Щодо стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, що позивачем не подано суду жодного доказу на підтвердження понесених ним моральних переживань внаслідок призупинення дії трудового договору. Більш того, матеріали справи містять інформацію та докази, що позивач з 07.11.2022 була працевлаштована у ДП «Класифікаційне товариство Регістр судноплавства України». Отже, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з ДП «АМПУ» у розмірі 10000,00 грн є передчасним та необґрунтованим.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що не погоджується з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.01.2025 по справі № 523/7645/23 в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки з 01.03.2022 по 30.08.2022 вона знаходилася на простої та не відпрацювала жодного повного місяця. Здійснюючи розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 , суд першої інстанції помилково взяв до уваги надану ДП «АМПУ» довідку ДП «АМПУ» від 23.08.2023 року №10-04-01-01-26/93, оскільки в ній містилася інформація щодо отримання позивачем заробітку за останні два місця до призупинення трудового договору, ті, в яких працівник не працювала, а перебувала у простої, під час якого за нею зберігався заробіток частково, тільки посадовий оклад, без врахування інших заохочувальних виплат, які вона зазвичай отримувала, виконуючи свої посадові обов`язки.

Вважає, що останніми двома відпрацьованими місяцями роботи, які передували простою та події, з якою пов`язана виплата, є січень 2022 року та лютий 2022 року.

Згідно розрахункового листка позивача за січень 2022 року виплачено 45556,54 грн за лютий 2022 року виплачено 60101,21 грн. Окрім того, з розрахункового листа позивача за грудень 2021 року вбачається, що позивачу було виплачено квартальну премію у розмірі 39808,83 грн, яку також потрібно врахувати при визначені розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, розмір виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначено шляхом множення середньоденної заробітної плати 4356,56 грн на кількість днів вимушеного прогулу за зазначений період, і складає 758041,44 грн (4356,56 грн х 174 дня).

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 14.02.2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Адміністрація морських портів України», роз`яснив ОСОБА_1 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

ДП «Адміністрація морських портів України» копію ухвали про відкриття провадження від 14.02.2025 року отримало 14.02.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження від 14.02.2025 року та копію апеляційної скарги ДП «Адміністрація морських портів України» отримала 14.02.2025 року та 13.02.2025 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 25.02.2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , роз`яснив ДП «Адміністрація морських портів України» право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження від 25.02.2025 року отримала 27.02.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ДП «Адміністрація морських портів України» копію ухвали про відкриття провадження від 25.02.2025 року та копію апеляційної скарги ОСОБА_1 отримало 27.02.2025 року та 25.02.2025 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України», в обґрунтування якого зазначено, що доводи ДП «АМПУ» щодо відсутності правових підстав для залишення без розгляду частини позовних вимог є безпідставними та ґрунтуються на власному помилковому тлумаченні заявником норм процесуального права, оскільки відсутня законодавча заборона на постановлення ухвали про залишення без розгляду частини позовних вимог на стадії підготовчого судового засідання. При цьому така заборона суперечила б положеннями частини першої, третьої статті 13 ЦПК України.

Позивач зазначає, що посилання відповідача на зменшення обсягів робіт і фінансування, відсутність можливості забезпечити роботою усіх працівників і здійснювати виплату заробітної плати тощо не є підставою для призупинення дії трудового договору з позивачем, оскільки не свідчить про неможливість роботодавця забезпечити позивача, який обіймав посаду провідного юрисконсульта відділу загально-правової роботи управління організації правової роботи юридичного департаменту, роботою. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 149/1089/22, від 06.11.2024 у справі № 359/6714/23, від 11.12.2024 у справі № 932/2934/23.

Вважає, встановивши, що незаконні дії відповідача позбавили позивача можливості працювати, суд першої інстанції обґрунтовано поклав на відповідача обов`язок відшкодувати йому середню заробітну плату за час його перебування у вимушеному прогулі, однак не в повному обсязі, про що зазначено у апеляційній скарзі ОСОБА_1 . У зв`язку із зазначеним просила суд апеляційну скаргу ДП «АМПУ» залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.01.2025 по справі №523/7645/23 в частині стягнення суму середнього заробітку змінити, збільшивши суму середнього заробітку, який підлягає стягненню з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 , до розміру 758041,44 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

ДП «Адміністрація морських портів України» у відзиві на апеляційну скаргу просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.01.2025 у справі №523/7645/23 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що період призупинення дії трудового договору не є вимушеним прогулом, за який працівникові виплачується середній заробіток, а працівникові за період призупинення дії трудового договору відшкодовується заробітна плата, гарантійні та компенсаційні виплати за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі державою, що здійснює збройну агресію проти України відповідно до положень ст. 13 Закону № 2136-ІХ.

Щодо розрахунку розміру середнього заробітку відповідач зазначає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. З урахуванням згаданих положень Порядку та, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 з 01.03.2022 по 30.08.2022 перебувала у простої, тобто у розрахунковому періоді (червень-липень 2022 року та квітень-травень 2022 року) у позивача не було заробітної плати, то розрахунок середнього заробітку слід проводити з установленої в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу позивача (абз. 3 п.4 Порядку). На підтвердження зазначеного ДП «АМПУ» до суду першої інстанції надавалася довідка щодо розрахунку середньоденного заробітку від 23.08.2023 № 10-04-01.01-26/93, де розмір середньоденного заробітку становить 1512,84 грн, виходячи із встановленого розміру посадового окладу 32526 грн, який правомірно був взятий Суворовським районним судом м. Одеси у рішенні від 13.01.2025 року, а наведений у апеляційній скарзі позивачем розрахунок середнього заробітку зі включенням премій за підсумками роботи за 2021 рік та за ІІІ квартал 2021 року не відповідає нормам Порядку та наявній судовій практиці, а лише направлений на отримання якомога більше коштів середнього заробітку, які позивачу не належать.

Разом із відзивом на апеляційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України» подало до суду клопотання про зупинення розгляду справи.

ДП «Адміністрація морських портів України» судову повістку отримало 19.03.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 судову повістку отримала 19.03.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

В судовому засіданні 05.06.2025 року представник ДП «Адміністрація морських портів України» - Неїжпапа Ю.А. не підтримала клопотання про зупинення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд витребувати у ДП «АМПУ» довідку щодо розміру середньої місячної заробітної плати ОСОБА_1 за січень та лютий 2022 розрахованої на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.06.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання про витребування довідки щодо розміру середньої місячної заробітної плати ОСОБА_1 за січень та лютий 2022, оскільки частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, проте таких виключних випадків позивачем не зазначено і не викладено в апеляційній скарзі, що перешкоджало під час розгляду справи в суді першої інстанції витребувати зазначені документи, крім того, в матеріалах справи містяться розрахункові листи на підставі яких можливо встановити зазначені обставини.

Представник ДП «Адміністрація морських портів України» - Неїжпапа Ю.А. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скарги задовольнити, скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.01.2025 у справі № 523/7645/23 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відмовити у задоволенні апеляційної скарги ДП «Адміністрація морських портів України».

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що як на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду даної справи, ДП «АМПУ» не припиняло свою діяльність, при цьому трудові відносини були відповідачем призупинені вибірково з окремими працівниками, а не з усіма працівниками. Крім того, у період призупинення дії трудового договору із ОСОБА_1 , три працівники відділу загально-правової роботи юридичного департаменту, які мали ідентичні посадові обов`язки із позивачкою, були переведені на дистанційну форму організації праці. Суд дійшов висновку, що ДП «АМПУ» не було позбавлене можливості надати позивачці роботу. При цьому, саме по собі погіршення фінансового стану підприємства не є тією обставиною, яка надає роботодавцю право призупиняти трудові договори з працівниками на підставі ст. 13 Закону № 2136-ІХ. Суд вважав, що призупинення дії трудового договору із ОСОБА_1 є незаконним, оскільки обставин неможливості відповідача, у зв`язку з військовою агресією проти України, надати позивачу роботу, а останній її виконувати - не встановлено, та доводи заперечень ДП «АМПУ» на позовну заяву цього не спростовують.

Враховуючи, що незаконні дії відповідача позбавили позивачку ОСОБА_1 можливості працювати та призвели до порушення її конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю суд застосував до спірних правовідносин норму ч. 2 ст. 235 КЗпП України, яка регулює подібні за змістом відносини, та покладає на відповідача обов`язок відшкодувати позивачу середній заробіток за час її перебування у вимушеному прогулі та дійшов висновку, що середній заробіток за час призупинення дії трудового договору, який підлягає стягненню з відповідача ДП «АМПУ» на користь позивачки, становить 263234,16 грн з 30.08.2022 року по 01.05.2023 року.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з квітня 2018 року перебуває у трудових відносинах з державним підприємством «Адміністрація морських портів України» та працює на посаді провідного юрисконсульта відділу загально-правової роботи управління організації правової роботи юридичного департаменту апарату управління ДП «АМПУ», що підтверджується записами у трудовій книжці, виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповненої 7 серпня 1989 року.

Наказом ДП «АМПУ» від 28 лютого 2022 року № 84-к «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» встановлено початок простою в апараті управління ДП «АМПУ» з 08 год. 30 хв. 01 березня 2022 року - до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Простій не стосується працівників апарату управління ДП «АМПУ», які проходять військову службу за призовом під час мобілізації; залучених до виконання трудової повинності; працюють згідно з змінним графіком роботи.

Підпунктом 3.2. наказу від 28 лютого 2022 року № 84-к визначено, що залучення працівників апарату управління ДП «АМПУ» до роботи за основним місцем роботи (робочому місці) відбувається виключно у разі крайньої необхідності, за погодженням або з ініціативи керівника відповідного структурного підрозділу апарату управління, та виключно за умови гарантування безпечних умов праці.

28 лютого 2022 року в.о. голови ДП «АМПУ» видано наказ № 85-к «Про внесення змін до наказу ДП «АМПУ» від 28 лютого 2022 року № 84-к «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні», яким внесено зміни до наказу ДП «АМПУ» від 28 лютого 2022 року № 84-к, зокрема, підпункт 3.2 пункту 3 викладено у такій редакції: «3.2. Залучення працівників апарату управління ДП «АМПУ» до роботи відбувається виключно у разі крайньої необхідності за їх згодою, за ініціативи керівника підприємства та/або керівника відповідного структурного підрозділу апарату управління, та виключно за умови гарантування безпечних умов роботи.

Наказом ДП «АМПУ» від 28 лютого 2022 року № 86-к «Щодо припинення простою для працівників, які залучаються до роботи» установлено, що простій для працівників апарату управління ДП «АМПУ», які залучаються до роботи відповідно до підпункту 3.2. пункту 3 наказу ДП «АМПУ» від 28 лютого 2022 року № 84-к «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» (зі змінами), припиняється виключно на день/дні їх залучення до роботи.

ДП «АМПУ» наказом від 30 серпня 2022 року № 224-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 », керуючись Указом Президента України від 12.08.2022 року №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15.08.2022 року №2500-ІХ, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», враховуючи наказ Міністерства інфраструктури України від 28.04.2022 року №256 «Про закриття морських портів», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2022 року за №470/37806, а також призупинення діяльності портових операторів в більшості морських портів України, що вплинуло на фінансовий стан підприємства, відсутність організаційних та технічних умов для виконання роботи певними категоріями працівників апарату управління ДП «АМПУ», відповідно до п.1 - припинено з 30 серпня 2022 року простій, встановлений наказом ДМ «АМПУ» від 28.02.2022 року № 84-к «Про організаційні заходи, пов`язані з веденням военного стану в Україні» (зі змінами), провідному юрисконсульту відділу загально-правової роботи управління організації правової роботи юридичного департаменту апарату управління ОСОБА_1 ; відповідно до п.2 призупинено з 30 серпня 2022 року дію трудового договору, укладеного із ОСОБА_1 , до відновлення можливості виконувати нею роботу, але не пізніше наступного дня після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Наказом ДП «АМПУ» від 14 квітня 2023 року № 167-к «Про поновлення дії трудових договорів», керуючись ст.13 Закону України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (зі змінами), враховуючи рапорт з основної діяльності директора юридичного департаменту апарату управління Мельникова Д.О. від 03.04.2023 року №148/10-01-01-р, відновлено з 01 травня 2023 року дію трудових договорів, укладених з працівниками апарату управління, зокрема, з провідним юрисконсультом відділу загально-правової роботи управління організації правової роботи юридичного департаменту апарату управління ДП «АМПУ» ОСОБА_1 .

ДП «АМПУ» повідомлено позивачку про призупинення дії трудового договору шляхом вручення копії наказу від 30.08.2022 року за № 224-к, про що позивачка ОСОБА_1 поставила підпис , та була ознайомлена з наказом 30.08.2022 року, а про відновлення дії трудового договору - шляхом направлення листа.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами другою та третьою статті 1 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в редакції на час видання наказу, призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору (частина друга статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»).

Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо (постанова Верховного Суду від 22.05.2024 року у справі № 755/10764/22, постанова Верховного суду від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22).

Звертаючись до суду позивач просила, зокрема визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 30.08.2022 № 224-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 », в обґрунтування зазначивши, що у обох сторін трудових відносин була та є можливість виконувати обов`язки, а тому у ДП «АМПУ» були відсутні підстави для призупинення дії трудового договору, укладеного з нею.

В наказі ДП «АМПУ» № 224-к від 30 серпня 2022 року підставою для призупинення дії трудового договору із ОСОБА_1 , зазначається про призупинення діяльності портових операторів в більшості морських портів України, що вплинуло на фінансовий стан підприємства, відсутність організаційних та технічних умов для виконання роботи певними категоріями працівників апарату управління ДП «АМПУ»

Судом першої інстанції встановлено, що як на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду даної справи, ДП «АМПУ» не припиняло свою діяльність, при цьому трудові відносини були відповідачем призупинені вибірково з окремими працівниками, а не з усіма працівниками.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом ДП «АМПУ» від 01 вересня 2022 року № 264-к «Про припинення простою та запровадження дистанційної роботи працівникам апарату управління ДП «АМПУ» припинено з 05 вересня 2022 року простій, встановлений наказом ДП «АМПУ» від 28 лютого 2022 року № 84-к «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» (зі змінами), працівникам апарату управління згідно з переліком, що додається (пункт 1 наказу); запроваджено з 05 вересня 2022 року дистанційну роботу для працівників апарату управління згідно з переліком, що додається, тимчасово до припинення або скасування воєнного стану в Україні (пункту 2 наказу).

Згідно із Переліком працівників апарату управління ДП «АМПУ», яким припиняється простій та запроваджується дистанційна робота з 05 вересня 2022 року, який є додатком до наказу ДП «АМПУ» 01 вересня 2022 року №264-к, дистанційну роботу запроваджено працівникам апарату управління ДП «АМПУ». Серед працівників, зазначених у переліку, позивач відсутній.

Судом першої інстанції встановлено, що у період призупинення дії трудового договору із ОСОБА_1 , три працівники відділу загально-правової роботи юридичного департаменту, які мали ідентичні посадові обов`язки із позивачкою, були переведені на дистанційну форму організації праці.

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що об`єктивних обставин неможливості забезпечити саме позивачку роботою відповідач не довів, що у зв`язку зі збройною агресією росії проти України був позбавлений можливості надати позивачу роботу за укладеним трудовим договором, а останній не мав змоги виконувати свої трудові обов`язки. Погіршення фінансового стану підприємства не є тією обставиною, яка надає роботодавцю право призупиняти трудові договори з працівниками на підставі ст. 13 Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Отже пункт 2 наказу ДП «АМПУ» № 224-к від 30.08.2022 року «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » є незаконним та підлягає скасуванню.

Щодо стягнення середнього заробітку

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, так як це не є ні простоєм, ні звільненням працівника.

Водночас частиною дев`ятою статті 10 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19.

Враховуючи, що наслідком незаконних дій ДП «АМПУ» стало позбавлення позивача можливості працювати, такі дії відповідача як роботодавця призвели до порушення конституційного права позивача на своєчасне одержання винагороди за працю.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі № 758/4178/22 (провадження № 61-6935сво24), відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватися не тільки визнанням наказу про призупинення дії трудового договору з працівником незаконним й поновленням дії трудового договору, а так само виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми статті 235 КЗпП України.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, у випадку обґрунтованості призупинення дії трудового договору. Якщо ж незаконні дії роботодавця (незаконне призупинення дії трудового договору) позбавили працівника можливості працювати, то на роботодавця покладається обов`язок відшкодувати працівнику середню заробітну плату за час його перебування у вимушеному прогулі.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок № 100 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин)).

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100, основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з абзацами третім-п`ятим пункту 4 Порядку, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Обчислюючи середній заробіток за час перебування позивача у вимушеному прогулі, суд першої інстанції вважав, оскільки позивач перебував у простої, матеріали справи не містять даних про середній заробіток позивача за два місяці, що передують події, тому при визначенні розміру середньої заробітної плати, за обставин справи, необхідно виходити із встановленого працівнику посадового окладу.

Вказаний висновок відповідає висновкам Верховного Суду викладеним у постанові від 28.05.2025 року у справі № 522/17582/22.

Згідно Довідки щодо розрахунку середньоденного заробітку ДП «АМПУ» від 23.08.2023 року №10-04-01-01-26/93 позивачці ОСОБА_1 у червні та липні 2022 року встановлений посадовий оклад у розмірі 32526 грн.

У червні та липні 2022 року було 43 робочих дні.

Таким чином, середньоденна заробітна плата становить у сумі 1512,84 грн, з розрахунку: (32526 + 32526)/ 43 = 1512,84 грн.

Судом першої інстанції правильно встановлено розрахунковий період вимушеного прогулу позивача, який тривав з 30 серпня 2022 року (день призупинення дії договору) до 01 травня 2023 року (день поновлення дії трудового договору), тобто 174 робочі дні.

Ураховуючи викладені обставини колегія судів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час призупинення дії трудового договору у сумі 263234,16 грн., з розрахунку - 1512,84 грн. * 174 днів.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

У постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року справа № 757/27799/21-ц (провадження № 61-11515св24) викладено правовий висновок про те, що податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та вираховуються при виплаті працівнику. Отже, присуджена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів при її виплаті.

Колегія суддів вважає, що із присудженої позивачу суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід утримати установлені законодавством України податки і збори, тому абзац третій резолютивної частини рішення суду після «16 копійок» слід доповнити словами «визначений без утримання податків, зборів, інших обов`язкових платежів».

З урахуванням викладених обставин не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про помилкове визначення судом першої інстанції розміру середньоденної заробітної плати.

Разом з тим, частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ДП «АМПУ» щодо розміру стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Із позовної заяви вбачається, що підставою для стягнення моральної шкоди позивачка зазначала незаконність наказу про призупинення дії трудового договору, що призвело до моральних страждань, відчуття постійної тривоги, розчарування, несправедливості, позбавлення можливості зареєструватися в центрі зайнятості, як безробітна та отримувати відповідну соціальну виплату по безробіттю. Зазначає, що відповідно до наказу від 07.11.2022 року № 330-к працевлаштувалась у державному підприємстві «Кваліфікаційне товариство Регістр судноплавства України» на посаду головного фахівця юридичного відділу на умовах сумісництва.

З урахуванням встановленого факту незаконності зупинення дії трудового договору, що призвело до порушення трудових прав позивачки та завдання моральних страждань, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ДП «АМПУ» на користь позивачки моральної шкоди, разом з тим суд помилково визначив розмір моральної шкоди 10000 грн, без урахування всіх обставин справи, працевлаштування позивачки за сумісництвом, періоду зупинення дії трудового договору, тому рішення суду в частині стягнення моральної шкоди слід змінити, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди з 10000 грн до 5000 грн, що відповідає засадам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги ДП «АМПУ» про порушення судом норм процесуального права щодо залишення без розгляду частини позовних вимог не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що 02.11.2023 року позивачка за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд звернулася із клопотанням про залишення позову без розгляду в частині вимог про поновлення дії трудового договору на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Інші позовні вимоги просила залишити.

Суворовський районний суд м. Одеси ухвалою від 08.11.2023 року клопотання позивача ОСОБА_1 про залишення без розгляду в частині позовних вимог по цивільній справі задовольнив. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу незаконним та скасування, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, в частині про поновлення дії трудового договору залишив без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) виснувала, що в разі надходження до суду такої заяви суд з огляду на її зміст, а також зміст раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та всупереч принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20).

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду (пункт 5 частини першої статті 257 ЦПК України).

Закріплене за позивачем право на подання заяви про залишення позову без розгляду є абсолютним і не залежить від думки інших учасників процесу. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд (постанови Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 548/2531/18, від 05 жовтня 2021 року у справі №308/13199/17, від 04 квітня 2022 у справі № 441/1609/19).

Слід зауважити, що законодавчо заборона на постановлення ухвали про залишення без розгляду частини позовних вимог на стадії підготовчого судового засідання відсутня. При цьому така заборона суперечила б положеннями частини першої, третьої статті 13 ЦПК України.

Схожий правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 202/11928/14-ц, від 22 березня 2021 року у справі № 753/8125/17.

Отже є помилковим послання скаржника за обставин даної справи на те, що нормами процесуального законодавства не передбачено такого порядку зміни предмета/підстав позову як шляхом подачі клопотання про залишення позову в частині позовних вимог без розгляду, оскільки позивачка звернулась із клопотанням про залишення частини позовних вимог на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 січня 2025 року слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з Державного підприємства Адміністрація морських портів України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 10000 грн до 5000 грн. Доповнити абзац третій резолютивної частини рішення суду після «16 копійок» словами «визначений без утримання податків, зборів, інших обов`язкових платежів». В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 січня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з Державного підприємства Адміністрація морських портів України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 10000 грн до 5000 грн.

Доповнити абзац третій резолютивної частини рішення суду після «16 копійок» словами «визначений без утримання податків, зборів, інших обов`язкових платежів».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 червня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов