Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1675/24

02 червня 2025 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 10.05.2023 року біля 17 год 30 хв в с.Росільна Дзвиняцької територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області між нею та ОСОБА_2 виник конфлікт під час якого вона штовхнула останню. По цьому факту вона була притягнута до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України. Під час конфлікту у неї з рук випав мобільний телефон, який ОСОБА_2 підняла і кинула до стінки криниці, внаслідок чого пошкодила його. Вартість ремонту телефону склала 1980 грн, яку просить стягнути з відповідачки. Крім того, ОСОБА_2 спричинила їй моральну шкоду, оскільки тривалість ремонту телефону становила 9 днів, протягом цього часу вона була позбавлена можливості спілкуватися з рідними та слідкувати за подіями в державі. Це спричинило їй хвилювання, вона втратила спокій. Розмір моральної шкоди визначає у сумі 20000 грн, яку просить стягнути з відповідачки. Також просить стягнути з ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору, а також витрати на правову допомогу адвоката.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги про відшкодування вартості ремонту телефону визнала. Зазначила, що внаслідок її побиття ОСОБА_1 , вона була у стресовому стані, мала злість на неї, а тому взяла телефон позивачки та кинула його на сусідське подвір`я. Щодо стягнення моральної шкоди заперечила. Вважає, що жодної моральної шкоди позичці завдано не було, а навпаки цією подією моральна шкода заподіяна їй та компенсована позивачкою за вироком суду. Також вважає безпідставними вимоги про стягнення з неї судових витрат у справі.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 травня 2023 року біля 17 год 30 хв в с.Росільна Дзвиняцької територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт, під час якого ОСОБА_1 заподіяла ОСОБА_2 тілесні ушкодження. Вироком Богородчанського районного суду від 31 січня 2024 року ОСОБА_1 засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу та стягнуто 5000 грн моральної шкоди.

Під час конфлікту ОСОБА_2 кинула до стінки криниці телефон ОСОБА_1 , внаслідок чого його було пошкоджено, що підтверджується фотографією (а.с.7) та диском із відеозаписом події за 10.05.2023 року (а.с.9). Факт умисного пошкодження телефону позивачки та вартість його ремонту ОСОБА_2 не оспорює.

Вартість ремонту телефону становить 1980 грн, про що свідчить товарний чек №12 від 19.05.2023 року (а.с.8).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З урахуванням вищевказаного, оскільки відповідачка позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди визнає, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачкою цих позовних не встановлено, визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав, свобод чи законних інтересів, то суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивачки 1980 грн матеріальної шкоди.

Також позивачка заявила вимогу про стягнення на її користь 20000 грн моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Слід зазначити, що позивачка вимагає відшкодування моральної, яка настала внаслідок пошкодження її майна - телефону.

Факт умисного пошкодження телефону в судовому засіданні підтвердила відповідачка, наголосивши, що це відбулося внаслідок сильного її душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями позивачки.

Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, вказується, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Суд вважає за необхідне констатувати, що позивачкою не наведено належного обґрунтування заподіяння їй моральної шкоди відповідачкою, як і не наведено належного обґрунтування заявленого розміру відшкодування моральної шкоди.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, в тому числі й у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

Зважаючи на обставини справи, беручи до уваги те, що відповідачка визнала позов у частині відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає такий факт справедливою сатисфакцією у цій справі, а тому у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Крім того, у ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на суму 1980 грн, що складає 9% від заявленої суми позову, то відповідно з відповідачки на користь позивачки підлягає до стягнення сума збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 190 грн.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: копію квитанції №039394 від 03.10.2024 року, відповідно до якої вартість наданих послуг становить 4000 грн.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом (Постанова ВС від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17).

Верховний Суд у постанові Великої Палати від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведеними.

Враховуючи те, що стороною позивача не наданодоговір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, то суд вважає, що такі судові витрати не є доведеними, що суперечить ч.1 ст.81 ЦПК України, тому вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, ст. 1166, 1167, ЦК України, 141, 150, 157, 161 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 206, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду в сумі 1980 грн, а також 109 грн судового збору.

У задоволенні решти позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 12.06.2025 року.

Головуючий О. А. Шишко