З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"18" червня 2025 р. Справа153/1607/24
Провадження2/153/394/24-ц
Ямпільський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Швеця Р.В.
за участю секретаря судового засідання Гуцол Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років. Вказала, що 12 серпня 2023 року в Чеській Республіці вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини є відповідач. Позивач просить суд шлюб розірвати, посилаючись на те, що вони з відповідачем припинили шлюбні відносини на початку червня 2024 року, перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги один до одного, разом не проживають, спільного бюджету не мають, спільне господарство не ведуть. Також позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від своїх обов`язків щодо їх малолітнього сина, взагалі не надає матеріальної допомоги на його забезпечення та утримання. Син перебуває на її утриманні та проживає разом з нею. Відповідач проживає окремо від них у Республіці Молдова та у Чеській республіці, де він має офіційну високооплачувану роботу, щомісячний дохід від якої складає 750 євро. Крім цього, відповідач відмовляє їй у виділенні коштів на її утримання як матері, що забезпечує належний догляд за малою дитиною і позбавлена джерел доходів. Тому позивач вимушена звернутися до суду і просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 12 серпня 2023 року в Чеській Республіці, про що в книзі реєстрації актів про одруження відділення реєстрації актів цивільного стану Міської адміністрації м.Клатови, район Клатови в томі 9 за 2023 рік на сторінці/листі 58 зроблено запис за №54; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї четвертої частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи із дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача кошти на її утримання в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років та витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору.
Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 07.10.2024 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження та призначено перше судове засідання у справі з повідомленням (викликом) сторін, доручено компетентному суду (органу) Республіки Молдова вручити відповідачу копію позовної заяви та доданих до неї документів, копію ухвали про відкриття провадження у справі, повідомлення про день судового засідання, а також доручено відібрати у відповідача пояснення та документи, які він вважає за потрібне долучити до справи.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сінчак О.В., в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява, вх.№3228 від 21.05.2025, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності та за відсутності позивача. Заявлені позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження не з`явився. Як вбачається з матеріалів судового доручення іноземному суду, вказане судове доручення повернулося без виконання, позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження та виклик (повідомлення) про день судового розгляду у справі відповідачу Лопата Георге судом або іншим компетентним органом Республіки Молдова не вручені, а повернулися до Ямпільського районного суду Вінницької області.
При цьому, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
З огляду на викладене відповідач ОСОБА_2 про день, час та місце розгляду справи повідомлявся - через оголошення, розміщеному 06.06.2025 на офіційному веб-сайті судової влади України, тобто не пізніше ніж за десять днів до судового засідання, що відповідає приписам ч.11 ст.128 ЦПК України. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив суду не подав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло.
З урахуванням положень ст.ст.223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно п.11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із сімейних відносин, враховуючи, що сімейні правовідносини з іноземним елементом пов`язані одразу з двома, а іноді й більше державами, і, відповідно, з двома або кількома правовими системами, які часто по-різному врегульовують питання шлюбу і сім`ї (встановлення шлюбного віку, умов вступу в шлюб, підстав та допустимості розірвання шлюбу, визначення належності і поділу майна подружжя, порядку стягнення аліментів на дитину та одного з подружжя тощо).
Розглядаючи справи про розірвання шлюбу, про визнання шлюбу недійсним, суду слід брати до уваги наступне.
Правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі.
Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Спільним особистим законом подружжя, які є громадянами України, незалежно від місця їхнього постійного проживання є право України, а тому розірвання шлюбу між ними здійснюється за законодавством України.
Згідно зі ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні.
Відповідно до ст.60 ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.
Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.
Відповідно до ст.26 Договору між Україною і Республікою Молдова «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах» - розірвання шлюбу провадиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи. Якщо в момент порушення справи один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий громадянином іншої Договірної Сторони, розірвання шлюбу провадиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої вони мають місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, орган якої порушив справу. У справах про розірвання шлюбу, в випадку, передбаченому в пункті 1, компетентним є орган тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи. У справах про розірвання шлюбу, в випадку, передбаченому в пункті 2, компетентним є орган тієї Договірної Сторони, на території якого подружжя має місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, компетентними є органи обох Договірних Сторін. Суд, до компетенції якого належить винесення рішення про розірвання шлюбу, є також компетентним в винесенні рішення про батьківські права і аліменти на користь малолітніх дітей.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Республіки Молдова. Позивач є громадянкою України. Шлюб укладений на території Чеської Республіки, але на час розірвання шлюбу позивач ОСОБА_1 проживає на території України, а відтак, суд вважає за необхідне до зазначених правовідносин при вирішенні справи про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на її утримання до досягнення дитиною трьох років застосувати законодавство України.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження, номер формуляру суворого обліку: НОМЕР_1 , виданого 14.08.2023, ОСОБА_2 12 серпня 2023 року в Чеській Республіці зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 , про що в книзі реєстрації актів про одруження відділення реєстрації актів цивільного стану Міської адміністрації м.Клатови, район Клатови в томі 9 за 2023 рік на сторінці/листі 58 зроблено запис за №54 (а.с.14,15).
Із копії свідоцтва про народження, серія НОМЕР_2 , номер формуляру суворого обліку: НОМЕР_3 , виданого 30.08.2023, встановлено, що 23.08.2023 в м.Клатови, район Клатови ІІ, пор.№ НОМЕР_4 , народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що в книзі записів актів громадського стану про народження Міської адміністрації Клатови, район Клатови в томі №51 за 2023 рік на сторінці 239 під №431 зроблено відповідний запис (а.с.9, 10).
Із копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №03-07.5/492 від 02.09.2024, виданої Дзигівським старостинським округом №5 Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована по АДРЕСА_1 і до складу її сім`ї входить син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).
Із копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, номер НОМЕР_6 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (а.с.13).
Із копії паспорта громадянина Молдови, номер НОМЕР_7 , встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Молдови (18).
Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ст.1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.
Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
З урахуванням небажання позивача підтримувати подружні стосунки, збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення, а тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими і суд має підстави для розірвання шлюбу між сторонами.
Вирішуючи питання заявлених позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд оцінює усі докази, що є у справі, у їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають у обов`язку матері, батька утримувати дитину.
Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).
Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п.17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.
У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно ч.ч.1, 2 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно ч.ч.1, 5 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів, суд виходить із того, що відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З огляду на викладене, беручи до уваги матеріальне становище сторін: позивача, на утриманні якої є малолітня дитина, та відсутні відомості про наявність у неї доходів, а також відповідача, стосовно якого відсутні відомості про його непрацездатність, стан здоров`я, про наявність у нього інших утриманців, а тому суд визнає необхідним визначити розмір стягнення з ОСОБА_6 аліментів на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Суд вважає, що аліменти на утримання дитини у вказаному розмірі будуть достатніми для матеріального забезпечення дитини і відповідають принципу рівноправності визначених обов`язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню дитини.
Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 01.10.2024.
У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і в цій частині.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Відповідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.
Як установлено судом - дитина проживає разом з матір`ю.
Судом не встановлено виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дружини, з якою проживає дитина, а тому відповідне право позивача є порушене та підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дружини.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд враховує соціально-економічні умови сьогодення, те, що відповідач є працездатною особою молодого віку, має можливість працювати, оскільки доказів того, що він не може працювати за станом здоров`я суду не надано, на утриманні інших осіб не має, зобов`язаний та спроможний сплачувати кошти на утримання дружини, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки на її утриманні перебуває малолітня дитина, і вважає, що виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, необхідно стягнути аліменти з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_1 до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач не надала доказів на підтвердження наявності у відповідача значних доходів, і не довела спроможності відповідача виплачувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у визначеному нею розмірі - 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. Тому підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі, зазначеному позивачем, суд не вбачає.
Згідно з ч.1 ст.79 СК України аліменти на дружину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В даному випадку позов пред`явлено 01.10.2024.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при подачі позову і документально підтверджені квитанцією ІD: 5516-0064-6544-9295 від 29.09.2024 в частині розірвання шлюбу, за правилами ст.141 ч.1 ЦПК України покладаються на відповідача у розмірі, встановленому п.п.3 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трьохрічного віку, суд виходить із того, що позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трьохрічного віку, а тому, в порядку ст.141 ч.1 ЦПК України, має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір", у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок, тобто, по 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок за кожну позовну вимогу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 137, 141, 247, 263, 264, 265, 280-289, 430 ЦПК України суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , зареєстрований 12 серпня 2023 року в Чеській Республіці, про що в книзі реєстрації актів про одруження відділення реєстрації актів цивільного стану Міської адміністрації м.Клатови, район Клатови в томі 9 за 2023 рік на сторінці/листі 58 зроблено запис за №54.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.10.2024 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 01.10.2024 і до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , судовий збір в сумі у 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір в дохід держави в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) НОМЕР_8 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: с.Кетрошіка-Ноуе Єдинецький район Республіка Молдова, закордонний паспорт Республіки Молдова НОМЕР_7 , виданий 23.07.2018.
Повний текст рішення складено 18.06.2025.
Суддя Р.В. Швець