Справа № 404/994/25
пров. 2/393/116/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року селище Кам`янець

Новгородківський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Подліпенця Є.О.,

за участю секретаря судових засідань Гладир К.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерство оборони України,

представники учасників справи:

представник позивача адвокат Пузир В.О.,

представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради - Поровчук А.,

представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерство оборони України - Застеба А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Кам`янець, за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Пузиря В.О., в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерство оборони України про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою, вказуючи, що між ним та відповідачкою ОСОБА_2 02.12.2013р. укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новгородківського районного управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено актовий запис №40. Від даного шлюбу вони мають спільну малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 02.07.2015р. Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2022р. у справі №393/373/22, шлюб між ними розірвано. Рішенням суду встановлено, що їхня малолітня дитина проживає спільно з батьком. Вказане судове рішення набрало законної сили 14.11.2022р. Починаючи з серпня 2022 року ОСОБА_4 безперервно та постійно проживала разом з ним, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади від 19.09.2023р. №2023/007512121, від 23.07.2024р. №2025/000084439 та довідкою квартального комітету №7 Фортечного району м. Кропивницький від 11.01.2025р. №6. Він з вказаного періоду та по по теперішній час самостійно виховує, утримує та матеріально забезпечує свою малолітню доньку без участі матері дитини ОСОБА_2 . Також, він самостійно та одноособово забезпечує гармонійний, фізичний, психологічний та інтелектуальний розвиток дитини, одноособово спілкується із педагогами щодо успішності у навчанні своєї доньки, цікавиться шкільним життям дитини, бере активну участь у її вихованні, забезпеченні її культурного та соціального розвитку. Його донька навчається у 4 класі КЗ «Новомиколаївська гімназія Кропивницької міської ради». Довідкою КЗ «Новомиколаївська гімназія Кропивницької міської ради» від 07.01.2025р. №01 встановлено, що до основного місця навчання дитини та в зворотному напрямку останню постійно супроводжує лише позивач, а також зазначеною довідкою підтверджується факт відсутності матері доньки ОСОБА_2 від участі у шкільному житті та навчанні доньки в цілому. Крім того, донька відвідує спортивні заняття з пляжного волейболу у КЗ «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа №3 Кропивницької міської ради». Згідно з довідкою даного спортивного закладу від 06.01.2025р. №02 позивач самостійно забезпечує дитину всім необхідним для тренувань спорядженням, бере участь у навчально-тренувальному процесі доньки, приводить і забирає дитину з тренувань та відвідує батьківські збори. З серпня 2022 року він самостійно без участі відповідачки забезпечує дитину необхідним медичним доглядом, регулярно приводить її на обстеження та бере активну участь у відвідуванні медичних консультацій, що підтверджується довідкою сімейного лікаря КНП Новгородківської селищної ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_5 від 08.01.2025р. №06. Відповідачка протягом 2,5 років не проявляє до дитини уваги, не цікавиться її життям, розвитком та вихованням, не виявляє бажання бачитись з донькою та не відвідує її. Разом з тим, відповідачкою не надається жодних коштів на утримання ОСОБА_4 , а дитина перебуває виключно на його повному матеріальному забезпеченні. При цьому, в добровільному порядку виплачувати або надавати кошти на утримання дитини відповідачка відмовляється. Зокрема, судовим наказом Новгородківського районного суду від 06.03.2023р. у справі №393/89/23 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів до повноліття дитини. Постановою старшого державного виконавця Новгородківського відділу ДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області ПМУМЮ (м. Одеса) від 08.03.2023р. за вказаним судовим наказом відкрито виконавче провадження №71231000, яке 09.03.2023р. передано за територіальною підвідомчістю за адресою боржника та місцем її роботи, а саме до Фортечного відділу ДВС у місті Кропивницькому ПМУЮ (м. Одеса). Листом останнього встановлено, що у відповідачки наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, яка згідно з розрахунком від 29.01.2025р. №2329/30.19-29 станом на 01.01.2025р. складає 37 710,05 грн. На даний час, він проходить військову службу в Збройних Силах України, що позбавляє його можливості належним чином доглядати за своєю донькою. Встановлення даного факту необхідно для реалізації позивачем права на звільнення як військовослужбовця на підставі абз.3 п.3 ч.12 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та є важливим для дитини, оскільки постійне перебування його як батька на військовій службі не має спотворювати у дитини відчуття його відсутності та почуття самотності. В зв`язку з чим, просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним дитини віком до 18 років, а саме своєї рідної доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 12.03.2025 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Крім цього, відповідачці визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачка у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала.

Ухвалою суду від 10.04.2025 року за клопотанням сторони позивача залучено по справі Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та Міністерство оборони України як третю особу яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Встановлено залученим третім особам строк для подання пояснень щодо позову та відзиву - 15 днів з дня вручення даної ухвали та зобов`язано Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради надати висновок щодо доцільності встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 своєї малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.04.2025 року та 09.05.2025 року від представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради до суду надійшли пояснення по даній справі, в яких вказано, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради не перебуває. Інформація щодо невиконання батьківських обов`язків, а також утримання відсутня.

14.05.2025р. від представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерства оборони України до суду надійшли пояснення щодо позову, в яких останній просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи це тим, що СК України чітко передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, мати або батько має право звернутись з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухилення його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений судом виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Позивач у поданій заяві зазначає, що дитина проживає разом з ним, знаходиться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні. Мати дитини такі факти не заперечувала. Заявник звернувся з метою закріплення фактів, які ніким не оспорюються та не ставляться під сумнів. Такі твердження, в силу ст. 141 СК України, слід оцінити критично, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Позивач не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання малолітньої дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. Позивач не довів, що матір малолітньої дитини в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків щодо своєї дитини, вимога, викладена у позовній заяві про встановлення факту одноосібного виховання, є необґрунтованою та доказово не підтверджена. Крім того, що встановлення фактів спільного проживання батька з дітьми, виховання батьком та утримання батьком дітей не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у позовній заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька, про які він зазначив у позові. Той факт, що мати дитини проживає окремо, не знімає з неї обов`язок брати участь у вихованні дитини, та не свідчить про те, що батько виховує та утримує дитину самостійно, оскільки відповідно до ч.2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Вважає, що позивач намагається застосувати способи захисту сімейних прав, інтересів дитини, з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби). В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що відповідачка позбавлена батьківських прав відносно своєї малолітньої доньки, а також відсутні інші докази, що позивачка не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин. Долучена до матеріалів справи постанова про відкриття виконавчого провадження №71231000 не є належним доказом на підтвердження факту матеріального утримання дитини лише позивачем. Також позивач не надає доказів на підтвердження розміру своїх доходів. Позивач є особою мобілізаційного віку. Звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що встановлення факту самостійного виховання дитини необхідно для отримання відстрочки від мобілізації. Отже, метою даного позову є створення штучних умов для отримання підстав для звільнення з військової служби для ОСОБА_1 , а не дотримання прав та інтересів неповнолітньої дитини. З урахуванням вищенаведеного, вимоги позивача є необґрунтованими, факт самостійного виховання дитини є недоведеним, у зв`язку з чим позовна заява не підлягає задоволенню.

Ухвалою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 14.05.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті, а також заклопотанням представника позивача викликано в судове засідання для допиту по цивільній справі свідка ОСОБА_6 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Пузир В.О. у судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам підтримали у повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Також, позивач суду пояснив, що вони всією сім`єю проживали в м. Кропивницький. В серпні 2022 року шлюб між ним і відповідачкою було розірвано. Після чого, відповідачка пішла з квартири, яку вони знімали і покинула його разом з донькою. Він переїхав проживати до с-ща Кам`янець, дитина залишилася з ним та працював у районному ТЦК. Потім він перевівся працювати до обласного ТЦК та в м. Кропивницькому купив будинок, куди вони вдвох з донькою переїхали жити. Подавав до суду на стягнення аліментів з відповідачки, був виданий судовий наказ, але остання аліментів не платить, в неї наявна заборгованість. До відповідачки жодної відповідальності не застосовувалось за неналежне виконання батьківських обов`язків. В будь-які органи він з вказаного приводу не звертався. Доньці зараз 9 років, навчається у 4 класі. Факт самостійного виховання та утримання дитини йому необхідно встановити для звільнення з військової служби.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була належним чином повідомлена, відзив на позовну заяву не надавала, проте надіслала до суду 21.03.2025р. клопотання, в якому вказала, що з позовом ознайомлена, брати участі у розгляді справи не бажає та просить розглянути справу без її участі.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради до суду не з`явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, у своїх поясненнях, що надала до суду просила проводити розгляд справи без їх участі, так як відповідно до ст. 19 СК України їхня участь при розгляді даної справи є не обов`яковою.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерства оборони України до суду не з`явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомляв.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що позивач її сусід. Їй відомо, що останній виховує доньку самостійно. Так, позивач сам відвозе дитину до школи і забирає зі школи. Позивач проживає поблизу неї вже 3 роки, за цей час вона матері дитини взагалі ніколи не бачила. При спілкуванні з дитиною, остання жодного разу не пригадувала свою матір. Бачила як в гості до позивача приїжджали його мати та родичі.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши письмові заяви та пояснення представників третіх осіб, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд встановив наступне.

Так, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 02.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новгородківського РУЮ в Кіровоградській області ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками зазначені: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 (а.с. 7 на звороті).

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2022 року у справі №393/373/22 шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано (а.с. 8-9).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно Витягів з реєстру територіальної громади, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 19.09.2023 року (а.с.10).

Відповідно до копії довідки квартального комітету №7 Фортечного району м. Кропивницький від 11.01.2025р. №06 позивач є власником житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 та має склад сім`ї: ОСОБА_4 , донька, 2015 р.н. (а.с. 11).

Згідно копії довідки КЗ «Новомиколаївська гімназія Кропивницької міської ради» від 07.01.2025р. №01 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у КЗ «Новомиколаївська гімназія Кропивницької міської ради» з серпня 2023 року. Є ученицею 4 класу, регулярно відвідує заняття у гімназії. Дитина завжди охайно одягнена, доглянута, засобами для навчання забезпечена батьком у повному обсязі. Батько дитини з серпня 2023 року і по теперішній час одноособово спілкується з педагогами щодо успішності у навчанні своєї доньки, бере активну участь у її самостійному вихованні. До основного місця навчання дитини та в зворотному напрямку останню постійно супроводжує лише позивач, матір доньки ОСОБА_2 з серпня 2023 року не бере участі в шкільному житті дитини, батьківські збори не відвідує та не підтримує телефонного зв`язку із вчителями дитини (а.с.11 на звороті).

Згідно копії довідки даної КЗ «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа №3 Кропивницької міської ради» від 06.01.2025р. №02 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 займається у відділенні волейболу пляжного, позивач самостійно забезпечує дитину всім необхідним для тренувань спорядженням, бере участь у навчально-тренувальному процесі доньки, приводить і забирає дитину з тренувань та відвідує батьківські збори (а.с. 12).

Відповідно до копії довідки сімейного лікаря КНП Новгородківської селищної ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_5 від 08.01.2025р. №06 батько ОСОБА_1 з серпня 2022 року по теперішній час самостійно забезпечує дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідним медичним доглядом, постійно турбується про стан її здоров`я та регулярно приводить доньку на обстеження, без участі матері дитини та бере активну участь у відвідуванні медичних консультацій та виконання рекомендацій щодо забезпечення належного стану здоров`я дитини (а.с. 12 на звороті).

Судовим наказом Новгородківського районного суду від 06.03.2023р. у справі №393/89/23 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 22 лютого 2023 року та до повноліття доньки ОСОБА_7 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 13).

Постановою старшого державного виконавця Новгородківського відділу ДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області ПМУМЮ (м. Одеса) від 08.03.2023р. за вказаним судовим наказом №393/89/23 відкрито виконавче провадження №71231000 (а.с. 13 на звороті).

09.03.2023р. старшим державним виконавцем Новгородківського відділу ДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області ПМУМЮ (м. Одеса) виконавче провадження №71231000 за судовим наказом №393/89/23 передано за територіальною підвідомчістю за адресою боржника та місцем її роботи, а саме до Фортечного відділу ДВС у місті Кропивницькому ПМУЮ (м. Одеса) (а.с. 14).

Згідно листа Фортечного відділу ДВС у місті Кропивницькому ПМУЮ (м. Одеса) встановлено, що згідно з розрахунком від 29.01.2025р. №2329/30.19-29 державним виконавцем стягнуто з відповідачки за період з лютого 2023 року по грудень 2024 року аліментів на суму 18 812,16 грн, заборгованість по аліментам станом на 01.01.2025р. складає 37 710,05 грн (а.с.14 на звороті 15).

Відповідно до копії посвідчення офіцера серії НОМЕР_2 виданого ІНФОРМАЦІЯ_5 позивач ОСОБА_1 згідно наказу №280 від 23.06.2023р. призначений офіцером відділу ІНФОРМАЦІЯ_6 та станом на теперішній час проходить військову службу у вказаному військовому формуванні, особовий номер НОМЕР_3 (а.с.43-44).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.

Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Спори, що виникають між сторонами, вирішуються шляхом перемовин, а в разі неможливості вирішити конфлікт - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позивач просить установити факт самостійного виховання та утримання ним малолітньої дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.ст. 35-36, §90).

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Саме такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).

Суд вважає, що для підтвердження факту самостійного виховання неповнолітніх дітей обов`язковим елементом є підтвердження виключних (непереборними/ винятковими/ неординарними / особливими) у конкретних життєвих ситуаціях (наприклад: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, в той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; батько або матір не беруть участі у вихованні та утриманні дитини або зникли, проте не визнані судом безвісно відсутніми або такими, що позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території, в полоні і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо).

Наведені вище виключні обставини у даній справі відсутні, а саме по собі ухилення матері від участі у вихованні та утриманні дитини не свідчить про самостійне виховання та утримання дитини батьком, а також не звільняє матір від її обов`язку виховувати та утримувати дитину.

Суд звертає увагу, що свідоме ухилення одного з батьків від участі у вихованні та утриманні дитини може бути підтверджене лише рішенням суду у разі вирішення питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Тобто, захист порушених прав у зв`язку самоусуненням від виконання батьківських обов`язків має розглядатись в іншому порядку шляхом пред`явлення позову про позбавлення батьківських прав, а не позову про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Так, справді, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

При цьому, норма, закріплена у пункті 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює винятки з обов`язку проходження військової служби під час мобілізації для осіб, які мають неповнолітніх дітей за умов, коли вони фактично є єдиними особами, що виконують батьківські функції.

Ця норма є гарантією для дитини бути опікуваним другим з батьків у випадку мобілізації першого.

Відтак для вирішення подібних спорів недостатньо встановити, що у певний період часу другий з батьків має меншу залученість до процесу виховання та утримання. Встановленню, передусім, підлягає обставина неготовності другого з батьків до активізації в цьому питанні у випадку проходження військової служби тим з батьків, що на час виникнення спору виконує домінуючу роль у вихованні та утриманні дитини.

Для цього важливу роль відіграє правова оцінка поведінки другого з батьків: чи наявне ухилення від виконання батьківських обов`язків, чи зафіксовано формальну або фактичну бездіяльність у сфері утримання або виховання.

Водночас, у тому випадку, коли ролі батьків в утриманні та вихованні дитини є узгодженими (за домовленостями чи мовчазною згодою) та не є такими, що створюють певний дисонанс у вихованні та розвитку дитини, відсутні підстави стверджувати ухилення від виконання таких обов`язків одним з них.

В той же час вказаний Закон не встановлює перелік документів, якими можна було б підтвердити факт самостійного виховання неповнолітньої дитини (дітей).

Тому оцінку документів, які підтверджують вказаний факт, необхідно надавати в кожному конкретному випадку.

В даній справі судом встановлено, що дитина проживає разом з батьком, її вихованням, утриманням займається батько ОСОБА_1 , а мати, ОСОБА_2 не позбавлена батьківських прав, проте як стверджує позивач самоусунулася від виховання та утримання дитини.

Відповідачка на розгляд справи не з`явилася, проте надіслала заяву в якій зазначила, що з позовом ознайомлена, брати участі у розгляді справи немає бажає та просить розглянути справу без її участі.

Доводи позивача про те, що мати малолітньої дитини самоусунулася від виховання та утримання дитини не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Так, надані позивачем довідки зі шкільного закладу, спортивної секції, від сімейного лікаря, жодним чином не свідчать про ухилення відповідачкою від батьківських обов`язків, а лише стверджують виконання їх позивачем, як батьком дитини.

В той же час, судом не приймаються показання допитаної в судовому засіданні свідка, оскільки нею не було надано негативної характеристики відповідачки, не вказано конкретні обставин чи події, які б стверджували про ухилення матір`ю від виконання батьківських обов`язків.

Слід вказати, що представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради в своїх поясненнях вказав, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради не перебуває. Інформація щодо невиконання батьківських обов`язків, а також утримання відсутня.

В свою чергу, під час розгляду справи позивач не надав жодних доказів щодо звернення ним до органів опіки і піклування, служби у справах дітей з приводу неналежного виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків і доказів застосування до неї методів впливу з метою зміни свого ставлення до виховання дитини, а також того, що відповідачка, незважаючи на всі міри попередження свідомо продовжує не виконувати свій батьківський обов`язок.

Матеріали справи не містять негативних характеристик, доказів винної поведінки відповідачки та її умисного ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а посилання позивача щодо ухилення від виконання відповідачкою батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

На думку суду, доводи позивача ґрунтуються винятково на тих обставинах, що відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчанням, не спілкується з дитиною, та носять формальний характер і не підтвердженні жодними доказами.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини та її розвитком займається батько, а мати має заборгованість по сплаті аліментів, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо та умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Тобто, докази, долучені до матеріалів справи свідчать лише про проживання дитини разом з батьком і участь останнього у вихованні дитини.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно доньки, а також відсутні інші докази, що відповідачка не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин. Належно підтверджених відомостей, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, або не може їх виконувати з об`єктивних причин (безпорадний стан, перебування в полоні, тощо) судом не встановлено під час розгляду справи.

Інші доводи сторони позивача, не спростовують висновків суду.

Зважаючи на те, що позивач не довів, що ОСОБА_2 в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , позовна вимога заявлена позивачем задоволена бути не може.

З огляду на вказані обставини та враховуючи, що обов`язок батьків виховувати та утримувати дітей є невід`ємним, а встановлення факту протилежного у позовному провадженні можливе лише під час вирішення спору про позбавлення батьківських прав, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Щодо судових витрат, суд приходить до наступного.

При зверненні до суду з даним позовом представник позивача посилався, на звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, ст. 5 Закону України "Про судовий збір" визначено вичерпний перелік осіб, що звільняються від сплати судового збору.

Зокрема, п. 13 ч. 1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

На учасників бойових дій розповсюджується дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту.

З системного та логічного аналізу норм закону вбачається, що учасники бойових дій звільненні від сплати судового збору лише у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, як учасників бойових дій, тобто порушенням гарантії їх соціального захисту, передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Предметом спору у даній справі є правовідносини, які не стосуються соціальних гарантій та захисту позивача, тобто ця справа не пов`язана з порушенням гарантій соціального захисту відповідача, як учасників бойових дій, що безпосередньо пов`язані із реалізацією статусу учасника бойових дій, а відтак позивач не звільнений від сплати судового збору на підставі положень п.13 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Отже, вирішуючи питання про сплату судового збору особою, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевірити чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі №9901/311/19, від 12 лютого 2020 року в справі №545/1149/17.

Таким чином, позивач, виходячи зі змісту ст. 5 Закону України "Про судовий збір", не відносяться до категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Ставка судового збору при подачі фізичною особою позовної заяви немайнового характеру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1211,20 грн (3028,00 грн ? 0,4).

Крім того, відповідно до ч.3 ст.4 Закону України ''Про судовий збір'' при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, а позивачем при зверненні до суду не сплачено судовий збір, то з позивача на користь держави підлягає до стягнення сума судового збору у розмірі 968,96 грн (1211, 20 грн ? 0,8).

Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-82, 141, 178, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Міністерство оборони України про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення.

Повне рішення складене 17.06.2025 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Копію рішення направити учасникам справи.

Суддя Є.О. Подліпенець