Справа № 639/1102/25
Провадження № 2/639/831/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року Новобаварський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

при секретарі Яременко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу №639/1102/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_4 , до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, в якому просила суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 71 109,80 грн., моральну шкоду завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 145 000,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 21 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.12.2024 у справі №646/14155/24 визнано винним ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.Вирок у справі №646/14155/24 набув чинності 24.01.2025. ОСОБА_1 , як потерпіла у кримінальному провадженні № за №0000790 від 08.07.2024 від злочинних дій ОСОБА_3 , у вчиненні якого останнього було визнано винним - спричинено матеріальну та моральну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення злочину.Потерпілою ОСОБА_1 під час досудового розслідування кримінального провадження № за №0000790 від 08.07.2024 та під час судового розгляду справи №646/14155/24 цивільний позов про відшкодування шкоди не заявлявся. Своїми діями ОСОБА_3 спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_1 , яка згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 є власницею автомобіля автомобіля Infiniti Q50, білого кольору, 2016р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , розрахунок якої складений, відповідно рахунку № від 24.07.2024 ТОВ «Альфа Скайлайн» на загальну суму (разом з ПДВ) 71 109,80 гривень. Крім того, відповідно Вироку у справі №646/14155/24 вбачається, що в результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобної області, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня). Згідно Консультативного висновку від 07.07.2024 ОСОБА_1 оглянута нейрохірургом та їй встановлено діагноз забійна рана лобної ділянки внаслідок якого, ОСОБА_1 накладено шви, проведено підшкірний дренаж та накладена медична пов`язка. Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №13107 вівбачається, що ОСОБА_1 госпіталізована до нейрохірургічного відділення внаслідок отриманої травми 07.07.2024 від удару пляшкою по голові, внаслідок чого отримала рани голови, втрату свідомості. Відповідно Висновку Експерта №09-1098/2024 ОСОБА_1 07.07.2024 спричинено забійну рану, яка за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, 07.07.2024 внаслідок вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, ОСОБА_5 зазнала фізичної шкоди здоров`ю та моральних душевних страждань, що полягали в наступних проявах: ОСОБА_1 скаржилась на головний біль, запаморочення з потемнінням перед очима, втрату свідомості ортосатичного характеру, швидку виснаженість, почуття тривоги і страху, безсоння, має високий рівень стресу, замкнутість, виснаженість, в структурі неврозу виражені обессивно-фобічні порушення, вегетативні порушення, тривога, легка депресія. У ОСОБА_1 на підставі вчиненого відносно неї кримінального правопорушення, наявні не лише розлади здоров`я у фізичному прояві, а і у душевному. Позивач оцінює спричинену їй моральну шкоду у розмірі 145 000,00 гривень.

Представник позивача зазначив, що оскільки позивачем цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не пред`являвся в кримінальному проваджені, даний цивільний позов підлягає вирішенню судом в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 639/1102/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину задоволено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/1102/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. Призначено справу до судового розгляду.

30 травня 2025 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі згідно яких повідомив, що позовна заява ґрунтується на твердженні, що ОСОБА_3 умисно пошкодив автомобіль ОСОБА_1 , чим спричинив майнову шкоду.Водночас ці обставини не підтверджуються вироком суду у кримінальній справі №646/14155/24, де не встановлено факту пошкодження майна, розмір завданого збитку, винність особи та інші обставини, на які посилається позивач.З вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.12.2024 вбачається, що ОСОБА_3 визнано винним лише у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Пошкодження майна у вироку не згадується, а отже факт та причинний зв`язок не встановлено.Як вбачається, ані на стадії досудового розслідування, ані на стадії судового розгляду, потерпіла сторона не висувала претензій щодо неповноти обвинувачення та погодилася із винесеним вироком, а відтак із з обставинами, встановленими цим вироком. Ймовірно, що зазначені у позовній заяві пошкодження автомобіля були наявні і до виникнення конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , або інші невідомі обставини, що приховуються стороною позивача, інакше не можу пояснити, чому щодо дій, що мають ознаки ст. 194 КК України, не висунуте обвинувачення та не встановлені ці обставини вироком у цьому кримінальному провадженні.

Позивач не скористався правом пред`явлення цивільного позову у кримінальному процесі, а з огляду на склад позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, роблю припущення, що свідомо, бо ОСОБА_6 не пред`являлося обвинувачення щодо умисного пошкодження майна, або пошкодження автомобіля існували до цього конфлікту, тому й вимоги щодо відшкодування шкоди за ними обставинами були б при розгляді кримінального провадження безпідставними і безглуздими. Позивач не довела належними доказами факт завдання шкоди майну, її розмір та причинний зв`язок із діями відповідача. Щодо моральної шкоди зазначив, що відповідач презюмує наявність завданої моральної шкоди щодо нанесення легких тілесних ушкоджень Позивачці, визнає причинний зв`язок з настання такої шкоди із таким застереженням. Із обставин кримінально провадження вбачається, що «намагаючись припинити протиправні дії ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , у присутності двох чоловіків, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , почала відштовхувати ОСОБА_3 руками від автомобіля, чим спричинила подальший розвиток конфлікту, що закінчився нанесенням потерпілій тілесних ушкоджень. При цих обставинах і засуджений і потерпіла перебували у стані алкогольного сп`яніння, а до початку конфлікту разом розпивали спиртні напої. Відповідачем визнається, з урахуванням викладених обставин, моральна шкода, завдана Позивачці у розмірі 5 000,00 грн. Позовна вимога про стягнення 145 000,00 грн. моральної шкоди є надмірною та необґрунтованою. Вирок у справі №646/14155/24 встановлює факт тілесних ушкоджень, але позивач не довів обсягу моральних страждань та не надав експертного висновку щодо психологічного стану. Заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним і не відповідає характеру діяння. Позивач в судовому зсіданні просила позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини викладені у рішенні вище, в подальшому надала заяву про розгляд справи без їїучасті. Представник відповідача адвокат Коротенко О.І., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 30.04.2025 № б/н, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн., у решті позовних вимог просив відмовити, посилаючись на обставини викладені у додаткових поясненнях. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

У відповідності до ч.1, ч.3 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.

Частиною 7 цієї ж статті КПК України встановлено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень (а.с. 10-11).

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, 24.01.2025 вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.12.2024 по справі №646/14155/24 набув законної сили.

У відповідності до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України є доведеною і не підлягає розгляду в судовому процесі.

З вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.12.2024 по справі №646/14155/24 вбачається, що цивільний позов про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення злочину не заявлявся.

Так, позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину.

В обгрунтування стягнення з відповідача матеріальної шкоди ОСОБА_1 посилалась на те, що малознайомий ОСОБА_3 прийшов до неї додому, де вона проживає разом з чоловіком та дітьми. Надалі її чоловік та ОСОБА_9 випивали шампанське. Після чого, позивач її чоловік та ОСОБА_3 виїхали на автомобілі позивачки, зупинилися на парковці біля супермаркету АТБ. ОСОБА_3 вийшов із автомобіля та почав наносити пляшкою з під шампанського хаотичні удари по припаркованому автомобілю Infiniti Q50, білого кольору, 2016р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач, внаслідок чого автомобіль отримав значні ушкодження (розбите лобове скло автомобіля, а також пошкоджено інші деталі кузову), всі пошкодження були зафіксовані співробітниками поліції в ході огляду місця події. Своїми діями ОСОБА_3 спричинив майнову шкоду позивачу на загальну суму 71 109,80 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Зі змісту п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15.

В судовому засіданні представник відповідача заперечуючи проти стягнення матеріальної шкоди посилався на те, що з вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.12.2024 вбачається, що ОСОБА_3 визнано винним лише у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров?я або незназу втрату працездатності. Пошкодження майна у вироку не згадується, а отже факт та причинний зв`язок не встановлено. Крім того, розмір заподіяної матеріальної шкоди позивачу не підтверджено належними та допустимими доказами.

Як вбачається з вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.12.2024, 07.07.2024 р. у період часу з 20:50 год. до 21:00 год., ОСОБА_3 знаходився біля автомобіля білого кольору марки «Infinity» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , який належить його знайомій ОСОБА_1 . Вказаний автомобіль був припаркований за адресою: м. Харків, проспект Аерокосмічний біля буд. 164, а саме навпроти супермаркету «АТБ». 3 малозначного приводу між потерпілою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виник словесний конфлікт, на що ОСОБА_3 , тримаючи в руках скляну пляшку, вдарив нею два рази в бокове вікно зі сторони водійського сидіння та розбив його, після чого вдарив два рази у лобове скло вказаного автомобіля і розбив його. Намагаючись припинити протиправні дії ОСОБА_3 , ОСОБА_1 почала відштовхувати його руками від автомобіля, на що ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, стоячи обличчям до потерпілої на відстані приблизно 50 см. та тримаючи в правій руці вказану скляну пляшку, наніс потерпілій один удар в область голови ОСОБА_1 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобної області, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня) (а.с. 11-12).

Отже, факт пошкодження автомобіля марки Infiniti Q50, білого кольору, 2016 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок якого заподіяна шкода позивачу ОСОБА_1 вищевказаним вироком суду не встановлювалась.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Infinity» Q50 з державним номерним знаком НОМЕР_2 (а.с.13).

На підтвердження заподіяної майнової шкоди стороною позивача надано рахунок, який складений ТОВ «Альфа Скайлайн» від 24.07.2024, з якого вбачається, що на підставі необхідного проведення ремонтних робіт та заміни деталей кузову автомобіля Infiniti Q50, білого кольору, 2016 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 VIN НОМЕР_3 , а саме: скло лобове - вартістю 33 279,17 гривень; скло дверей ліве - вартістю 11 035,00 гривень; гумовий ущільнювач скла - вартістю 6 313,33 гривень; молдинг передніх дверей - вартістю 2 726,67 гривень; скло лобове - з/в, замінити - вартість 3 600 гривень; карта двері передньої лівої - з/в - вартість 720 гривень; скло ліве переднє з/а - вартість 720 гривень; ущільнювачі дверей, замки - вартість 576,00 гривень; молдинг двері з/в - вартість 288,00 гривень, загальна сума складає 71 109,80 грн. (а.с. 14).

Суд відноситься критично до наданого рахунку, оскільки він не є платіжним документом, а лише є заявкою на ремонт автомобіля Infiniti Q50 та рахунок складено на замовлення не власника автомобіля.

Крім того, з вироку суду від 24.12.2024 вбачається, що ОСОБА_3 було пошкоджено бокове та лобове скло автомобіля, тоді як у вищевказаному рахунку перелічені деталі, які підлягають заміні та ремонтні роботи.

Отже, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів проведення відновлювальних ремонтних робіт автомобіля та відповідно, що позивачем були понесені витрати на відновлювані роботи автомобіля.

Разом з цим, стороною позивача не було надано висновку експерта щодо визначення розміру завданого збитку пошкодженого транспортного засобу.

З огляду на частину другу статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Подібних висновків щодо застосування статті 22 ЦК України дійшов Верховний Суд від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 18 червня 2020 року у справі № 758/7927/15-ц, від 31 жовтня 2019 року у справі № 522/1597/15-ц. Також, наданий до позову доказ, а саме: Фототаблиця із зафіксованими ушкодженнями автомобіля, не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ, оскільки з наданої світлини неможливо встановити марку автомобіля, реєстраційний номер, тощо. Надані копія протоколу ОМП від 07.07.2024 в якому зафіксовані ушкодження автомобіля, копія протоколу допиту свідка ОСОБА_10 , протокол допиту потерпілої ОСОБА_1 , протоколу огляду відеозапису від 15.08.24 із камер, що розташовані на місці вчинення злочину (07.07.2024 час 20.51) не підтверджують розміру завданого матеріального збитку позивачу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами факту завдання шкоди майну, а саме транспортному засобу позивача, розмір заданої шкоди та причинний зв?язок з діями відповідача, а отже у стягненні матеріальної шкоди з ОСОБА_6 на користь позивача слід відмовити. В обгрунтування завданої морально шкоди заподіяної, внаслідок вчинення злочину,позивач посилалась на те, що внаслідок вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, ОСОБА_5 зазнала фізичної шкоди здоров`ю та моральних душевних страждань, що полягали в наступних проявах: ОСОБА_1 скаржилась на головний біль, запаморочення з потемнінням перед очима, втрату свідомості ортосатичного характеру, швидку виснаженість, почуття тривоги і страху, безсоння, має високий рівень стресу, замкнутість, виснаженість, в структурі неврозу виражені обессивно-фобічні порушення, вегетативні порушення, тривога, легка депресія. Зазначений негативний немайновий наслідок, вчиненого злочинного діяння ОСОБА_3 , причинив явний вплив на ОСОБА_1 її працездатність , відпочинок, спілкування з людьми, остання стала більш замкнутою у спілкуванні з оточуючими. Також у позивача спостерігається досі тривога на рівні хвороби та високий рівень стресу, після пережитої черепно-мозкової травми. Позивач оцінює спричинену їй моральну шкоду у розмірі 145 000,00 грн.

Судом встановлено, що відповідно Консультативного висновку від 07.07.2024 ОСОБА_1 оглянута нейрохірургом та їй встановлено діагноз забійна рана лобної ділянки внаслідок якого, ОСОБА_1 накладено шви, проведено підшкірний дренаж та накладена медична пов`язка (а.с. 25-26). Як вбачається з Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №13107 від 08.07.2024, ОСОБА_1 госпіталізована до нейрохірургічного відділення внаслідок отриманої травми 07.07.2024 від удару пляшкою по голові, внаслідок чого отримала рани голови, втрату свідомості (а.с.22).

Відповідно Висновку Експерта №09-1098/2024 ОСОБА_1 07.07.2024 спричинено забійну рану лобної області, це ушкодження утворилося від ударної травматичної дії тупих твердих предметів та могли бути отримані не пізніше дати звернення до лікувальної установи.

За ступенем тяжкості забійна рана належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров?я тривалістю понад 6-ти днів але не більше 3-х тижнів (21 дня) (а.с. 23-24). Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що відповідачем визнається завдана моральна шкода у розмірі 5 000,00 грн. Позовна вимога про стягнення 145 000,00 грн. моральної шкоди є надмірною та необгрунтованою. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, суд, приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_1 внаслідок вчинення кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, позивач зазнала легких тілесних ушкоджень, у зв?язку з протиправною поведінкою позивача, що в подальшому спровокувало короткочасний розлад здоров?я, зазнала душевних страждань перенесла емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт, і моральні переживання.

Таким чином, позивач зазнала душевних страждань, пов`язаних, як з отриманими ушкодженнями, так і з проведеним лікуванням та переживаннями, пов`язаними з необхідністю докладати зусилля щодо захисту своїх прав протягом тривалого часу. Виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи те, що позивач потрапила до лікарні з діагнозом забійна рана лобної ділянки, що завдало їй моральних страждань, психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю, суд дійшов висновку, що відшкодуванню позивачу підлягає моральна шкода, завдана в результаті вчинення кримінального злочину, у розмірі 50 000, 00 грн., що на думку суду є справедливим відшкодуванням у даному випадку. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину у розмірі 50 000,00 грн. Щодо судових витрат на правову допомогу, які заявили сторони, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Пунктом 3.2Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першоїшостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18. Представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21 000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 , під час розгляду справи представляв адвокат Мироненко С.С. на підставі ордеру № 187 від 18 липня 2024 рокуу (а.с.12-14). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір від 18.07.2024 про надання юридичних послуг, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 187 від 18.07.2024, прибутковий касовий ордер № 11 від 11 червня 2025 року на суму 21 000,00 грн. Врахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатом Мироненком С.С. роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи заперечення іншої сторони щодо обґрунтованості розміру зазначених витрат, а також те, що позов задоволено частково та відповідно покладення на сторони судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог, дійшов висновку про необхідність зменшення позивачу розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. витрат на професійну правову (правничу) допомогу. В свою чергу, представники відповідача просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн, яка надана адвокатом Коротенком О.І.

Так, відповідачу надана правнича допомога відповідно до договору про надання правової допомоги від 30.04.2025, укладеного між адвокатом Коротенком О.І. та ОСОБА_3 .

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір від 30.04.2025 про надання юридичних послуг, протокол погодження договірної ціни до договору про надання правничої допомоги від 30.04.2025, Квитанція про сплату за договором 8 000,00 грн. Врахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатами Коротенком О.І. роботи, , кількість складених процесуальних документів та час, який необхідний для їх складання, результат вирішення спору, сталість судової практики з відповідного питання, суд вважає, про можливість стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. Суд вважає, що саме такий розмір витрат на професійну правову ( правничу) допомогу сторонам відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову частково та звільнення позивача від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 82, 133, 141, 223, 265 ЦПК України, ст.ст. 2, 22, 1166, 1167 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 50 000,00 грн. ( п?ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

У задоволені іншої частини позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 8 000, 00 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одиннадцять гривень 20 копійок).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 17.06.2025

Суддя В. В. Труханович