Справа №484/6849/24
Провадження № 22-ц/812/1080/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Окольчишиною Іриною Михайлівною

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 квітня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Маржиною Т.В., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 13 квітня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 на засадах строковості, поворотності та платності укладено Договір № 494789-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями.

Зазначений договір підписано у порядку, визначеному статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом відповідачки з використанням одноразового ідентифікатора, який був надісланий на її номер телефону.

За умовами зазначеного договору відповідачці було надано кредит шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у сумі 19 000 грн. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, надало відповідачці грошові кошти в розмірі 19000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника НОМЕР_1 , яку вона вказала при заповненні анкетних даних.

Однак ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, лише частково здійснила оплату за кредитним договором в сумі 8 240 грн. Станом на 26 листопада 2024 року утворилась заборгованість сумі 69 770 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 19 000 грн., суми прострочених платежів по процентах - 49 814 грн. 80 коп., суми прострочених платежів за комісією - 955 грн. 20 коп.

Враховуючи вищевикладене, просили стягнути з відповідачки на їх користь кредитну заборгованості в сумі 69770 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 квітня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за Договором № 494789-КС-001 про надання кредиту від 13.04.2024 року у сумі 69 770 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 19 000 грн., суми прострочених платежів по процентах - 49 814 грн. 80 коп., суми прострочених платежів за комісією - 955 грн. 20 коп. та судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , діючи через адвоката Окольчишину І.М. подала на нього апеляційну скаргу та вказувала на порушення судом норм матеріального права, а тому просили про його скасування та ухвалення нового судового рішення, яким стягнути із відповідачки на користь позивача 12291 грн. 60 коп. кредитної заборгованості.

Так, вказували, що відповідачка частково погодилась з позовними вимогами. Заперечила проти стягнення з неї платежів по відсотках за користування кредитом, оскільки відповідно до п.15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» в редакції Закону № 3633-ІХ від 11.04.2024, їй, як дружині військовослужбовця, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Зазначає, що дана пільга поширюється та діє як для військовослужбовців так і для їх дружин (чоловіків) до закінчення особливого періоду, для резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, а банки під час дії особливого періоду не мають право нараховувати відсотки, а у випадку нарахування зобов`язані їх списати.

Національний Банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 р № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 р № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Оскільки чоловік відповідачки є військовослужбовцем з 01 грудня 2022 року по сьогоднішній день, то відповідно до п.15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» на неї, поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - вона звільнена від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом, а ТОВ «Бізнес Позика» під час дії особливого періоду не має права нараховувати відсотки, а у випадку нарахування зобов`язані їх списати.

Висновок суду, що чоловік відповідачки безпосередньо не брав участь у веденні бойових дій саме під час отримання кредиту/позики та строку дії кредитного договору і тому проценти нараховані законно вважає помилковим.

Також вважає протиправним стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту в розмірі 955,20 грн., оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою оплатою позичальника.

Вказує, що відповідачкою сплачено всього коштів у розмірі 8240 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у гривні, який наданий позивачем станом на 18 травня 2024 року розмір нарахованих процентів складає 1531,60 грн.

Отже, оскільки відповідачка з 18 травня 2024 року звільнена від сплати відсотків за користування кредитом, і подальше стягнення комісії по кредиту є незаконним, то вона повинна повернути позивачу отриману суму кредиту та з врахуванням внесених нею сум на погашення кредиту 8240 грн., який згідно її розрахунку становить 12291 грн. 60 коп. (19000 грн (сума кредиту) + 1531,60 (нараховані відсотки за користування кредитом з 13 квітня 2024 року по 18 травня 2024 року) - 8240 грн (сплачені відповідачкою кошти)).

Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Бізнес позика» просило рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції на час подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (частина 5 стаття 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 13 квітня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 на засадах строковості, поворотності та платності укладено Договір № 494789-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями.

Зазначений договір підписано у порядку, визначеному статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом відповідачки з використанням одноразового ідентифікатора, який був надісланий на її номер телефону

За умовами договору: загальний розмір наданого кредиту шляхом перерахування на картковий рахунок коштів - 19 000 грн.( пункти 2.1,2.6 та 3.1);

строк на який надається кредит - 24 тижні до 28 вересня 2024 року (пункти 1.3, 2.7);

стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2.0000000 фіксована, знижена процентна ставка за кредитом: в день 1.15159869, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору (пункт 2.4);

комісія за надання кредиту - 2850 грн., яка нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту (пункт 2.5).

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, надало відповідачці грошові кошти в розмірі 19 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника (відповідачки) НОМЕР_1 , яку вона вказала при заповненні анкетних даних, що підтверджується довідкою про видачу коштів від 13 квітня 2024 року та платіжним дорученням.

Як вбачається з інформації, наданої АТ «Ощадбанк», на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , була емітована платіжна картка № НОМЕР_1 , крім того, саме цю банківську платіжну картку вказала відповідачка при заповненні анкетних даних під час підписання кредитного договору, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до виписки по рахунку у період з 13 квітня 2024 року по 28 вересня 2024 року наявний рух коштів.

Однак ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, частково здійснила оплату за кредитним договором в сумі 8240 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідачці нараховано заборгованість за кредитним договором, яка станом на 26 листопада 2024 року склала 69 770 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 19 000 грн., суми прострочених платежів по процентах - 49 814 грн. 80 коп., суми прострочених платежів за комісією - 955 грн. 20 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про їх доведеність у повному обсязі.

Колегія суддів у повній мірі не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України)

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5 - 7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України, статтею 36 ГПК України та статтею 79 КАС України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З договору № 494789-КС-001 про надання кредиту від 13 квітня 2024 року, укладеного між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки договір укладені на сайті позикодавця, та ОСОБА_1 підписала їх одноразовими ідентифікаторами UA-1427, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайті товариства такі договори не були би укладені.

Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує укладення нею 13 квітня 2024 року кредитного договору № 494789-КС-001 із ТОВ «Бізнес Позика».

Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування ними.

Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 494789-КС-001 від 13 квітня 2024 року у сумі 19000 грн. за тілом кредиту

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із сумою, яка підлягає стягненню по процентам за вказаним кредитним договором.

У суді першої інстанції відповідачка посилалась на застосування до спірних правовідносин частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зазначаючи про те, що вона є дружиною військовослужбовця.

Так, відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Ці положення внесені до зазначеного закону України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року.

До 18 травня 2024 року ч.15 ст. 14 Закону №2011-ХІІ була викладена в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

На підтвердження того, що ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця остання до суду першої інстанції надала витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №1 від 11 вересня 2024 року.

Із вказаного витягу вбачається, що 18 травня 2019 року Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області складено актовий запис про шлюб №129 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 ).

На підтвердження того, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем до суду надано копію його військового квитка серії НОМЕР_3 .

В пункті 9 військового квитка вказано, що з 01 грудня 2022 року на підставі Указу Президента № 69/2022 від 24 лютого 2022 року ОСОБА_2 призваний у Збройні Сили України по мобілізації.

В пункті 17 військового квитка вказано про проходження військової служби, а саме:

найменування військової частини - НОМЕР_4 , посада - водій, дата зарахування до списків в/ч та номер наказу - 01 грудня 2022 року №8, дата виключення із списків в/ч та номер наказу 20 лютого 2024 року № 52;

найменування військової частини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , посада - стрілець гранатометник, дата зарахування до списків в/ч та номер наказу - 21 лютого 2024 року №35, дата виключення із списків в/ч та номер наказу - 21 січня 2025 року № 20.

На даний час з 24 січня 2025 року ОСОБА_5 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_5 .

Отже на час укладання договору і по теперішній час чоловік позивача проходить військову службу.

Враховуючи вищенаведене та приписи частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, яка почала діяти з 18 травня 2024 року на період проходження чоловіком відповідачки військової служби відсотки за кредитом нараховані бути не можуть.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 494789-КС-001 від 13 квітня 2024 року, долученого до позовної заяви вбачається, що станом на 18 травня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за відсотками за користування кредитом становила 1531 грн. 60 коп.

Також із вказаного розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 на погашення заборгованості сплатила 8240 грн., які були зараховані на погашення процентів та комісії.

Щодо покликів апеляційної скарги про відсутність правових підстав для стягнення комісії за надання кредиту суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 дійшла такого висновку:

«10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин 1 і 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.».

Зазначений висновок відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України апеляційний суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Пунктом 2.5 укладеного між сторонами Договору визначено, що комісія за надання кредиту становить 2850 грн. Розмір комісії, встановлений цим пунктом Договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір Комісії не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку.

Крім того, комісія за надання кредиту передбачена п.4 Паспорту споживчого кредиту та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача (Додаток №1 до Договору), які підписані ОСОБА_1 з використанням електронного цифрового підпису.

Отже, умови Договору № 494789-КС-001 про надання кредиту від 13 квітня 2024 року щодо розміру та порядку сплати комісії ОСОБА_1 погодженого, вказані умови не суперечать Закону України «Про споживче кредитування», а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Визначаючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню за кредитним договором суд апеляційної виходить із наданої суми кредиту у розмірі 19000 грн., передбаченої умовами договору комісії за надання кредиту- 2850 грн., нарахованих відсотків до 18 травня 2025 року - 1531 грн.60 коп. та внесених на погашення заборгованості грошових коштів - 8240 грн.

Тому загальний розмір кредитної заборгованості відповідачки, яка стягується за судовим рішенням у цій справі, становить 15141 грн.60 коп.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що хоча суд першої інстанції дійшов і вірного висновку про обґрунтованість заявленого позову, проте помилково вважав, що стягненню підлягає сума заборгованості за кредитним у повному обсязі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу відповідача належить задовольнити частково, а рішення суду відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України змінити, виклавши резолютивна частину у нові редакції.

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні із позовом у цій справі ТОВ «Бізнес Позика» сплатила 2422 грн.40 коп. судового збору, оскільки апеляційну скаргу відповідача задоволено частково та позовні вимоги задоволено на 15141 грн.60 коп., або на 21,70%, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 525 грн.66 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

За такого, підлягає зміні рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо судового збору.

У свою чергу відповідач оскаржуючи рішення суду першої інстанції просила стягнути з неї на користь відповідача 12291 грн. 60 коп. кредитної заборгованості та сплатила 3633 грн. 60 коп. судового збору.

Тобто відповідачка оскаржувала рішення суду першої інстанції на суму 57478 грн. 40 коп. (69770-12291,60).

Задовольняючи апеляційну скаргу частково суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача 15141 грн. 60 коп. заборгованості за кредитним договором. Відтак, вимоги апеляційної скарги задоволено на 54628 грн.40 коп. (69770-15141,60), що у відсотковому співвідношенню до оскаржуваної суми становить 95,04% (54628,40/57478,40).

За такого, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 3453 грн. 37 коп. (3633,60х95,04%).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Окольчишиною Іриною Михайлівною, задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 квітня 2025 року змінити, виклавши резолютивну частину у новій редакції.

Позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 15141 (п`ятнадцять тисяч сто сорок одну) грн. 60 коп. кредитної заборгованості та 525 (п`ятсот двадцять п`ять) грн. 66 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на користь ОСОБА_1 3453 (три тисячі чотириста п`ятдесят три) грн. 37 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 13 червня 2025 року.