ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9255/22 Номер провадження 22-ц/814/253/25Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Пікуля В.П.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Литовченко С.І.

представник відповідача адвокат Журавльов М.С.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скарг ою представника ОСОБА_2 - адвоката Журавльова Максима Сергійовича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 червня 2024 року, ухвалене суддею Материнко М.О., повний текст рішення складений 12 червня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Тарас Андрійович, про скасування договору купівлі-продажу квартири та визнання його недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

02.09.2022 (на підставі розпорядження Верховного Суду №2/0/9-22 від 08.03.2022 про зміну територіальної підсудності судових справ) ОСОБА_1 звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Тарас Андрійович, про скасування договору купівлі-продажу квартири та визнання його недійсним, в якому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був укладений 22.07.2022 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренком Т.А., зареєстровано в реєстрі за № 1336, з наступним скасуванням такої реєстрації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири від 22.07.2022, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренком Т.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1336. Відповідно до п. 1 та п. 2 договору, позивач - продавець за договором передала у власність відповідача - покупця за договором, а відповідач прийняла у власність, на умовах купівлі-продажу, квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира двокімнатна, загальною площею 50,2 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м. Право власності на зазначену квартиру належить позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.12.2002 ОСОБА_1 державним нотаріусом 12-ї Харківської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 1-1248, право власності зареєстровано 27.12.2002 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», за реєстровим №58231, реєстраційний номер 27956239. Відповідач запевняла позивача в тому, що вона є її далеким родичем, при тому, що, зі слів позивача, у неї немає ні чоловіка, адже він помер, ні дітей, ні інших родичів, навіть далеких, проте відповідач була настільки наполегливою, запевняла, що вона буде утримувати позивача довічно купувати їжу, ліки, провідувати, допомагати з побутом, остання їй повірила, однак у подальшому стало зрозуміло, що відповідач ввела в оману позивача, яка через свій вже досить похилий вік (82 роки) та когнітивні порушення не змогла зрозуміти вчасно дану аферу та її обман шляхом підміни договору довічного утримання (догляду) на договір купівлі-продажу, за яким у відповідача не виникає обов`язків по догляду за позивачем та остання фактично і юридично втрачає право на єдине житло під час війни. Тобто, позивач, всупереч внутрішній волі, вступила у правовідносини щодо відчуження цінного майна квартири, фактично не усвідомлюючи їх зміст, а саме те, що вона підписала не договір довічного утримання, за яким одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно, а договір купівлі продажу, за яким позивач беззастережно відчужує своє єдине житло на користь відповідача, у якої не виникає обов`язків щодо догляду за похилою жінкою. Позивач вказувала, що нотаріус посвідчив правочин за її відсутності і що вона підписувала вищевказаний договір вдома за документами відповідача ОСОБА_2 без самого нотаріуса. Невідомо також і те, як нотаріус визначив, що позивач розуміла значення, умови правочину та його правові наслідки, адже підпис вже стояв у договорі до з`ясування всього вище переліченого, при тому, що договір повинен підписуватися сторонами лише у присутності нотаріуса. До того ж у п. 5, п. 6, п. 8, п. 10 договору вказано: ««Продавець» свідчить…, «Продавець» зобов`язується…, «Продавець» підтверджує, Сторони свідчать…, Сторони у присутності нотаріуса до підписання цього договору стверджують…», як нотаріус може вказувати подібні «свідчення», «зобов`язання», «підтвердження» та «ствердження», які стосуються безпосередньо ОСОБА_1 , при тому, що вона не була присутня при посвідченні договору і взагалі ніколи не зустрічалася з приватним нотаріусом Гончаренком Т.А. Відповідно до п. 1 та п. 3 договору, відповідач «…сплатила за неї (тобто квартиру) ниже обумовлену грошову суму… За домовленістю сторін продаж квартири вчинено за суму 731 400 грн, що еквівалентно 20 000 доларів США, згідно з курсом Національного банку України, які «продавець» отримала від «покупця» повністю до підписання цього договору. Підписання цього договору буде свідчити, що його умови повністю відповідають нашим, «продавця» та «покупця», намірам і волевиявленню та про одержання мною, «продавцем», повного розрахунку за продану квартиру та відсутність матеріальних претензій до «покупця». Зазначена в договорі ціна продажу задовольняє сторони та погоджена нами. Оціночна вартість квартири складає 741 099,43 грн згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості, створеною 21 липня 2022 року, пароль пошуку: TAAMЗП085055». Однак позивач не отримувала розрахунок (оплату) за квартиру, а відповідач, у свою чергу, його і не збирається виплачувати. Більш того позивач наразі не має на меті одержання будь-якої грошової суми за квартиру, а відповідно вона не хотіла і не хоче її продавати нікому і не збиралася, адже у подальшому їй ніде буде жити, бо іншого житла вона зовсім не має. Жодних коштів за квартиру позивач від відповідача не отримала, хоча нотаріус на оспорюваному договорі зазначив, що всі розрахунки були належно проведені. Також позивач посилалась на недотримання правил, встановлених Постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 №148, щодо здійснення розрахунків готівкою, тобто перевищення межі в 50 000 гривень включно. Позивач дійсно має когнітивні порушення, що підтверджується висновком №2517 від 25.08.2022 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданим КНП «Міська поліклініка №6» Харківської міської ради. Когнітивні порушення Позивача виражаються у зниженні пам`яті, розумової працездатності й у зниженні концентрації уваги, розсіяному склерозі та довірливості. Даною вразливістю позивача скористалася відповідач, а тому так легко змогла увійти в довіру до позивача. Позивач підписувала договір вдома з рук відповідача, не у присутності приватного нотаріуса Гончаренка Т.А., незважаючи на те, що у договорі нотаріус вказав: «Договір підписано сторонами у моїй присутності», що насправді є неправдивим і є грубим порушенням норм законодавства України. Позивач вважає, що відповідач увійшла в довіру позивача та скористалася її вразливим становищем, похилим віком та когнітивними порушеннями задля того, щоб отримати власну вигоду для самої себе шляхом «купівлі» та привласнення квартири позивача. Вважає, що правочин з продажу квартири було здійснено під впливом помилки, на основі обману й довіри та під впливом тяжкої для позивача обставини і на вкрай невигідних умовах, що призвело до того, що позивачу у своєму похилому віці не буде де жити, та це позбавить всіх її прав щодо квартири. Отже, волевиявлення позивача як учасника правочину, не було вільним і взагалі не відповідало її внутрішній волі.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08.09.2022 задоволено заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Стаценка Д.Р. про забезпечення позову, накладено арешт (тим самим заборонивши іншим особам нею володіти, користуватися та розпоряджатися) на квартиру АДРЕСА_1 , продаж якої здійснено за договором купівлі-продажу квартири від 22.07.2022, укладенимміж ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренком Т.А. і зареєстровано в реєстрі за № 1336 (т.1 а.с. 48-50).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 червня 2024 року позовну заяву адвоката Стаценко Джамала Руслановича - представника позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Тарас Андрійович, про скасування договору купівлі-продажу квартири та визнання його недійсним - задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був укладений 22.07.2022 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренком Тарасом Андрійовичем (зареєстровано в реєстрі за №1336) з наступним скасуванням такої реєстрації.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що жодних доказів на спростування позиції позивача відповідач та його представник не надали. Матеріалами справи підтверджено, що позивач не мала наміру укладати договір купівлі-продажу і під час його укладення мала помилкове уявлення щодо його природи та юридичних наслідків у зв`язку з похилим віком, явними когнітивними порушеннями, вразливим становищем (залежність від допомоги інших осіб, постійні обстріли міста Харкова та неможливість самообслуговуватись), самотністю в сукупності з вираженою потребою у сторонньому догляді. Помилка позивача ОСОБА_1 щодо правової природи оспорюваного договору підтверджується як належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності достатніми доказами, що містяться в матеріалах справи, так і поясненнями самих сторін у справі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Журавльов М.С., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що висновок №2517 від 25.08.2022 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданим КНП «Міська поліклініка № 6» Харківської міської ради, відносно ОСОБА_1 було зроблено більше, ніж через місяць після підписання договору купівлі-продажу квартири та вказаний висновок не підтверджує того, що позивач не розуміє та не розуміла на момент підписання договору значення свої дій та настання юридичних наслідків, а також правову природу договору купівлі-продажу. Позивач була допитана в судовому засіданні, думки свої викладала логічно та послідовно, що свідчить про те, що вона навіть на момент розгляду справи розуміла значення своїх дій. Суд визнав посилання представника позивача на систематичні обстріли міста Харкова на час укладення договору та розгляду справи загально відомою обставиною та сприймає посилання на офіційні заяви на веб-порталі Харківської обласної військовій адміністрації щодо втрат та руйнувань в регіоні протягом п`яти місяців війни станом на 23.07.2022 достовірним джерелом. У цьому контексті позивач та його представник посилалися на те, що потреба у догляді ОСОБА_1 була більш інтенсивною (необхідність купувати їжу, ліки, провідувати останню, допомагати з побутом), а довірливість підвищеною. Вказує, що висновки суду не відповідають дійсності та перекручені на користь позивача. Так, відповідач ОСОБА_2 в ході допиту в суді повідомила, що її батьки давно знають відповідача ОСОБА_1 та допомагають їй на добровільній основі, як добрій знайомій та людині похилого віку. Також допомагали їй і після повномасштабного вторгнення рф в Україну. Крім того, відповідач зазначила, що вони з позивачем домовилися купити у позивача квартиру, але з умовою того, що відповідач буде проживати у зазначеній квартирі, на що обидві сторони погодились, оскільки позивачу потрібні були кошти для якихось своїх родичів. Про будь-яке офіційне утримання чи догляд та укладення відповідних договорів мови не йшло. Висновки суду першої інстанції щодо розрахунку з позивачем, а саме, де це відбувалось (вдома у ОСОБА_1 чи в кабінеті у нотаріуса, у якій валюті та які переважно були купюри в цих готівкових коштах), щодо наявності у відповідача такої суми коштів без офіційного працевлаштування, то в цій частині відповідач пояснила, що це подарунком від батьків та накопиченням. Висновки суду про те, що відповідач не надала хоча жодних доказів в цій частині, а також щодо природи договору, то ці висновки також не відповідають дійсності та перекручені на користь позивача. Вказує, що відповідач ОСОБА_2 в ході допиту в суді чітко зазначила, що кошти за квартиру були передані позивачу безпосередньо біля офісу нотаріуса перед укладенням договору. Кошти були передані в гривні переважно купюрами номіналом 1000 та 500 грн. Щодо законності наявності у відповідача цих коштів, то відповідач пояснила, що ці кошти на протязі тривалого часу давали їй батьки. Крім того, предметом судового розгляду не було та не може бути законність чи незаконність наявності у відповідача вищеозначених грошових коштів та відповідач не повинен доводити доказів накопичення цих коштів. Щодо природи договору, то відповідач чітко зазначила, що в неї був намір саме купити цю квартиру і всі сторони чітко усвідомлювали правову природу цього договору. Щодо не проживання в означеній квартирі відповідача, то, відповідач сама в праві обирати, де їй проживати. Крім того, проживання позивача в цій квартирі було однією із умов договору купівлі-продажу квартири. Також посилається на те, що суд не врахував та не надав оцінку показанням приватного нотаріуса Гончаренко Т.А., який посвідчував договір купівлі-продажу квартири, який пояснив суду, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири дійсно був укладений та підписаний у його офісі - робочому місці у дату, яка зазначена у договорі. Були присутні позивач та відповідач. Він пересвідчився у тому, що вони повністю розуміють юридичну значимість своїх дій та спитав, чи отримала позивач кошти, обумовлені в договорі від відповідача, на що позивач відповіла, що так, отримала в повному обсязі. Позивач поводила себе спокійно, впевнено, будь-яких відхилень від норми в її поведінці та розумовій діяльності нотаріусом встановлено не було. Зазначає, що позивач повинна доказово довести суду, що її було введено в оману щодо правової природи правочину, чого зроблено не було. Крім того, необгрунтовані доводи сторони позивача спростовуються показами приватного нотаріуса Гончаренко Т.А., показами відповідача ОСОБА_2 , оспорюваним договором купівлі продажу квартири. Також зазначає, що суддею необґрунтовано та безпідставно затягувався розгляд судової справи, що може бути підставою для доводів про упередженість судді та дії на користь позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2024, визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя ОСОБА_3 , судді Карпушин Г.Л., Обідіна О.І. (т.2 а.с. 70).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.07.2024 витребувано з Октябрського районного суду м. Полтави матеріали даної цивільної справи(т.2 а.с. 72-73).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2024, визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя ОСОБА_3 , судді Карпушин Г.Л., Пікуль В.П. (т.2 а.с. 80-81).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22.11.2024 відкрите апеляційне провадження у даній справі (т.2 а.с. 82).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04.12.2025 справа призначена до апеляційного розгляду на 11.03.2025 на 10.20 год, з повідомленням учасників справи (т.2 а.с. 83).

У зв`язку з тим, що суддя ОСОБА_3 звільнена з посади судді Полтавського апеляційного суду рішенням Вищої ради правосуддя №611/0/15-25 від 25.03.2025 та відрахована зі штату суддів, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025 визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Дорош А.І., судді Карпушин Г.Л., Пікуль В.П. (т.3 а.с. 119-120).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.04.2024 справу №554/9255/22 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.06.2025 на 10.00 год, з повідомленням учасників справи (т.2 а.с. 121).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2025, визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Дорош А.І., судді Лобов О.А., Пікуль В.П.

У судове засідання апеляційного суду 18.06.2025 не з`явилася третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Т.А., він належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 07.05.2025 судової повістки про виклик до суду у цивільній справі на електронний кабінет у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.2 а.с. 131), яка була доставлена до електронного кабінету 09.05.2025. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 03.04.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 18.06.2025 на 10-009 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 22.07.2022 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був укладений договір купівлі-продажу квартири (т.1 а.с. 33-35).

Позивач дійсно має когнітивні порушення, що підтверджується висновком №2517 від 25.08.2022 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданим КНП «Міська поліклініка № 6» Харківської міської ради. Когнітивні порушення Позивача виражаються у зниженні пам`яті, розумової працездатності й у зниженні концентрації уваги, розсіяному склерозі та довірливості (т.1 а.с. 36).

Позивач стверджує, а відповідач не заперечує продовження проживання ОСОБА_1 в квартирі, обумовлено спірним договором і після його укладення, а також сторони неодноразово згадували в судових засіданнях та посилались на попередні домовленості щодо утримання та догляду за позивачем батьками відповідача.

Суд першої інстанції визнав посилання представника позивача на систематичні обстріли міста Харкова на час укладення договору та розгляду справи загальновідомою обставиною та сприймає посилання на офіційні заяви на веб-порталі Харківської обласної військовій адміністрації щодо втрат та руйнувань в регіоні протягом п`яти місяців війни станом на 23.07.2022 достовірним джерелом.

У цьому контексті позивач та його представник посилались на те, що потреба у догляді ОСОБА_1 була більш інтенсивною (необхідність купувати їжу, ліки, провідувати останню, допомагати з побутом), а довірливість підвищеною.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_2 посилалася на допомогу позивачу ОСОБА_1 її сім`єю, але ухилялась від відповідей на питання представника позивача, чому був укладений саме договір купівлі-продажу, а не довічного утримання, якщо остання сама на таке утримання посилається і аргументує чинність договору допомогою ОСОБА_1 .

Також відповідач ОСОБА_2 не надала відповідей на питання представника позивача, а також суду про момент розрахунку з позивачем: де це відбувалось (вдома у ОСОБА_1 , чи в кабінеті у нотаріуса, у якій валюті та які переважно були купюри в цих готівкових коштах), щодо наявності в неї такої суми коштів без офіційного працевлаштування пояснила це подарунком від батьків та накопиченням, хоча жодних доказів цього не надала.

Відповідач ОСОБА_4 у своїх поясненнях щодо домовленостей з ОСОБА_1 допускала суперечності щодо природи договору та наміру саме придбати квартиру, не пояснила, з яких підстав вона цією квартирою не користується, не проживає в ній, разом з тим, в ній далі продовжує проживати ОСОБА_1 , хоча їх стосунки є наразі неприязними.

Суд першої інстанції зауважив, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 мали фактично дискусії більше щодо утримання та догляду за позивачем батьками відповідача (без жодних доказів такого), відводячи на другий план сам договір купівлі-продажу.

Позивач дійсно могла брати участь в попередніх домовленостях з відповідачем (його батьками) щодо такого утримання/догляду на засадах відплатності, але разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що позивач не мала наміру укладати договір купівлі-продажу і під час його укладення мала помилкове уявлення щодо його природи та юридичних наслідків у зв`язку з похилим віком, явними когнітивними порушеннями, вразливим становищем (залежність від допомоги інших осіб, постійні обстріли міста Харкова та неможливість самообслуговуватись), самотністю в сукупності з вираженою потребою у сторонньому догляді.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно статетей 16,203,215 Цивільного кодексу Украіни для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту ,є усталеним у судовій практиці. Вказане також зазначається у постанові Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №727/11811/18 (провадженняNo61-19049св19).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Відповідно до ч. ст. 203 ЦК України однією із загальних вимог, додержання якої є необхідним для чинності правочину, є волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №759/17065/14-ц (провадження No 61-2779св18) зроблено висновок по застосуванню статті 229 ЦК України та вказано, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу).

Даний висновок також підтримує Верховний Суд у своїй постанові від 29.10.2020 у справі №727/11811/18 (провадження №61-19049св19).

Так, прослідковується така відмінність письмово укладеного оспорюваного договору купівлі-продажу та попередніх домовленостей позивача та аідповідача про догляд з наступною відплатністю.

Згідно ч.1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (стаття 656 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Тобто за обома договорами нерухоме майно передається у власність набувачеві/покупцю відплатно, але мета, порядок виконання таких договорів, а головне їх правова природа кардинально різняться.

Щодо заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Разом з позовом адвокат Стаценко Д.Р. подавав до суду заяву про забезпечення позову. На підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 08.09.2022заяву адвоката Стаценко Д.Р. - представника ОСОБА_5 про забезпечення позову - задоволено, ухвала не оскаржувалась учасниками справи.

З урахуванням вимог ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 22.07.2022 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренком Т.А., зареєстровано в реєстрі за № 1336, з наступним скасуванням такої реєстрації.

Підставами позову вказано, що правочин з продажу квартири здійснено під впливом помилки, на основі обману й довіри та під впливом тяжкої для позивача обставини і на вкрай невигідних умовах, що призвело до того, що позивач у своєму похилому віці позбавилася прав на квартиру, її волевиявлення як учасника правочину не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦПК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 , перебуваючи у віці 82 роки на час укладення правочину, не мала наміру укладати договір купівлі-продажу і під час його укладення мала помилкове уявлення щодо його природи та юридичних наслідків у зв`язку з похилим віком, явними когнітивними порушеннями, вразливим становищем (залежність від допомоги інших осіб, постійні обстріли міста Харкова та неможливість самообслуговуватись), самотністю у сукупності з вираженою потребою у сторонньому догляді, тобто, позивач ОСОБА_1 перебувала під впливом тяжких для неї обставин. Також доводи позивача щодо її помилки щодо природи правочину підтверджуються тим, що позивач фактично продовжує проживати у спірній квартирі, тобто, позивач не передала квартиру покупцю, бо, як встановлено судом першої інстанції, спірна квартира є її єдиним житлом. Наявність когнітивних порушень у позивача підтверджено матеріалами справи, а похилий вік позивача 82 роки вимагав збереження можливості існувати та отримувати догляд у вкрай тяжких умовах під час бойових дій на території України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його правильним і обгрунтованим, як таким, що грунтується на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно п.4 договору купівлі-продажу квартири від 22.07.2022 сторони домовилися, що «продавець» має право довічного користування квартирою та проживання в ній, що дійсно підтверджує встановлений судом першої інстанції той факт, що позивач ОСОБА_1 іншого житла немає, а отже, спірна квартира є її єдиним житлом і у разі її відчуження (фактичного залишення) позивач залишиться без житла (т.1 а.с. 33).

Крім цього, згідно п.3 цього договору, за домовленістю сторін продаж квартири вчинено за суму 731 400 грн, що еквівалентно 20 000 доларів США, згідно з курсом Національного банку України, які «Продавець» отримала від «Покупця» повністю до підписання цього договору. Підписання цього договору буде свідчити, що його умови повністю відповідають «Продавця» та «Покупця» намірам і волевиявленню та про одержання «Продавцем» повного розрахунку за продану квартиру та відсутність матеріальних претензій до «Покупця». Зазначена у договорі ціна продажу задовольняє сторони та погоджена ними.

З загальним правилом до істотних умов договору купівлі-продажу квартири відносяться умови щодо предмету договору та ціни договору. Зокрема, щодо ціни договору, то покупець зобов`язаний оплатити квартиру за ціною, встановленою договором. Оплатність договору купівлі-продажу квартири виходить з його природи.

Як встановлено судом першої інстанції в цій частині обставин, що відповідач ОСОБА_2 не надала відповідей на питання представника позивача та суду про момент розрахунку з позивачем, а саме, де відбувався розрахунок при укладенні договору купівлі-продажу квартири, а саме, вдома у ОСОБА_1 чи в кабінеті у нотаріуса, у якій валюті та які переважно були купюри в цих готівкових коштах.

У позові сторона позивача вказує, що вона не отримувала розрахунок (оплату) за квартиру, а відповідач його не збирається виплачувати, що позивач не має на меті одержання будь-якої грошової суми за квартиру, вона не хотіла і не хоче її продавати нікому.

Також колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що у примітках договору купівлі-продажу квартири від 22.07.2022 вказано, що зміст Постанови Правління Національного банку України 29.12.2017 за №148 щодо безготівкової форми розрахунку між фізичними особами за договорами купівлі-продажу нерухомого майна на суму понад 50 000 гривень сторонам нотаріусом доведено до відома.

Згідно п.2 п.7 розділу ІІ «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 №148, фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень уключно. Платежі на суму, яка перевищує 50 000 гривень, здійснюються шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення та/або переказу коштів на рахунки.

Зі змісту договору слідує, що продаж квартири вчинено за суму 731 400 грн, яка перевищує ліміт суми 50 000 грн.

Доказів щодо здійснення шляхом переказу відповідачем ОСОБА_2 коштів із рахунку на рахунок ОСОБА_1 або внесення та/або переказу коштів на відповідні рахунки, суду не надано, що вказує на порушення вимог «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» та доводить факт неотримання позивачем грошових коштів при укладенні договору купівлі-продажу квартири , на чому вона наполягає, тобто невиконання істотної умови договору купівлі-продажу спірної квартири щодо ціни договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що висновок №2517 від 25.08.2022 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданим КНП «Міська поліклініка № 6» Харківської міської ради, відносно ОСОБА_1 було зроблено більше ніж через місяць після підписання договору купівлі-продажу квартири та вказаний висновок не підтверджує того, що позивач не розуміє та не розуміла на момент підписання договору значення свої дій та настання юридичних наслідків, а також правову природу договору купівлі-продажу, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки цей висновок не спростований стороною відповідача належними та допустимими доказами про те, що дійсно на час укладення договору купівлі-продажу квартири позивач не мала вказаних порушень.

Доводи апеляційної скарги про те, шо висновки суду не відповідають дійсності та перекручені на користь позивача, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки висновки суду першої інстанції узгоджуються з наданими доказами у справі та встановленими фактичними обставинами у ній.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач зазначала суду, що вони з позивачем домовилися купити у позивача квартиру, але з умовою того, що відповідач буде проживати у зазначеній квартирі, на що обидві сторони погодилися, оскільки позивачу потрібні були кошти для якихось своїх родичів, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, позивач заперечує факт отримання грошей від відповідача від продажу квартири, відсутні відомості про наявність у позивача інших родичів, у позовній заяві позивач заперечує взагалі наявність у неї будь яких родичів.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 в ході допиту в суді чітко зазначила, що кошти за квартиру були передані позивачу безпосередньо біля офісу нотаріуса перед укладенням договору переважно купюрами номіналом 1000 та 500 грн, то ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки заперечення позивачем факту отримання коштів міг би бути спростований розпискою про отримання нею цих коштів тощо, а також квитанцією про перерахування решти коштів понад ліміту 50 000 грн на рахунок позивача, проте, такі докази у відповідача відсутні, що доводить посилання позивача про їх неотримання.

В апеляційному суді представник позивача ОСОБА_1 адвокат Литовченко С.І. пояснив, що під час укладення оспореного договору ОСОБА_1 була присутня сама у нотаріуса, без родичів та інших осіб. У силу похилого віку та наявних когнітивних порушень вона не могла самостійно розібратися у подіях, які з нею відбуваються, а грошові кошти у розмірі 731 400 грн, які, як стверджує відповідач, вона передала ОСОБА_1 перед підписанням договору, займали фактично великий об`єм і ОСОБА_1 повинна була їх десь тримати (зберігати), бо сума є дійсно великою, але вона їх не отримувала від відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач чітко зазначила, що в неї був намір саме купити цю квартиру і всі сторони чітко усвідомлювали правову природу цього договору, то у даному випадку судом першої інстанції достовірно встановлено, що саме позивач не усвідомлювала природу укладеного договору, що є визначальним для вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував та не надав оцінку показанням приватного нотаріуса Гончаренко Т.А., який посвідчував договір купівлі-продажу квартири, який пояснив суду, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири дійсно був укладений та підписаний у його офісі - робочому місці у дату, яка зазначена у договорі та інше, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки приватний нотаріус є зацікавленою особою у вирішенні спору.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Журавльова Максима Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. П. Пікуль