Провадження № 22-ц/4808/802/25
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Луганської В.М.

з участю секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2025 року, у складі судді Домбровської Г.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії, зустрічним позовом ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», в якому просив зобов`язати ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за квартирою по АДРЕСА_1 заборгованість попереднього власника квартири за період з 01.04.1999 року по 08.05.2024 року в сумі 51 498,61 грн.

Позовні вимоги мотивовано порушенням відповідачем прав позивача, як споживача послуг, шляхом накладення на нього тягаря комунальної заборгованості, яка повинна була бути стягнута із попереднього власника майна.

Зазначав, що отримавши квартиру АДРЕСА_2 у власність в порядку спадкування, з метою впорядкування документації, позивач, як добросовісний споживач комунальних послуг, звернувся до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» із заявою про надання інформації щодо особового рахунку, що відкритий на зазначену адресу квартири, зміни власника квартири на нового, та чи існує заборгованість за попереднім власником.

У відповідь на звернення отримав лист, в якому його повідомлено про внесення змін про власника до особового рахунку, номер особового рахунку та про заборгованість за оплату послуг (квартплата) в сумі понад 51 000 гривень.

Не погодившись з такими розрахунками, позивач повторно звернувся до відповідача стосовно можливості списання заборгованості за періоди, коли він не був власником майна, враховуючи дату відкриття спадщини, дату отримання права власності на майно, строки позовної давності тощо, у чому йому було відмовлено.

Вважав, що законодавством України не передбачено, що при переході права власності на житло від однієї особи до іншої борги колишнього власника по сплаті за комунальні послуги переходять до нового власника.

У жовтні 2024 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги теплопостачання в сумі 81 165,02 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає послуги теплопостачання до квартири АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_1 .

Зазначав, що на сьогодні відповідачу послуги надаються, однак всупереч вимогам чинного законодавства України він, як і попередній власник квартири, не виконав належним чином зобов`язання по оплаті наданих йому послуг, внаслідок чого заборгував станом на час звернення до суду 51 493,61 грн.

Представник позивача вважав, оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем колишнього власника квартири АДРЕСА_3 , відповідно до вимог статей 1281, 1282 Цивільного кодексу України у нього наявний обов`язок по сплаті заборгованості спадкодавця за надані комунальні послуги.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Зустрічний позов ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» суму заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 39 313,48 грн.

В задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 312,12 грн.

Повний текст рішення суду складено 24 березня 2025 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованим та незаконним.

Зазначає, що безпідставним є висновок суду про те, що сама по собі вказівка в особовому рахунку про наявність заборгованості попереднього власника не тягне для позивача негативних наслідків. Так, всі платіжні квитанції в особовий кабінет споживача із заборгованістю на суму більш ніж 51 тисяча гривень приходять на ім`я ОСОБА_1 . Таким чином борг за теплопостачання за період з 1999 року по 09.01.2023 року стягується з позивача, а не з попереднього власника чи з особового рахунку, що є негативним наслідком для позивача.

Також позивачем оскаржувалася правомірність включення відповідачем заборгованості за теплопостачання до особового рахунку позивача, правомірність такого нарахування, правильність арифметичного обчислення та факт переходу заборгованості до спадкоємця, дотримання строку пред`явлення такої вимоги про сплату боргу спадкодавця та дотримання строку позовної давності, проте судом не взято до уваги вказані доводи.

Вважає, що реалізував своє спадкове право 03.04.2024, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом, та став новим власником майна. Проте не успадкував жодних обов`язків спадкодавця щодо існуючої за ним заборгованості за комунальні послуги та обов`язку їх сплати.

Суд першої інстанції суперечливо мотивує свою позицію в частині існуючої фактично заборгованості в контексті розгляду первісних та зустрічних вимог, за первісним позовом суд не знайшов підстав для виключення боргу в сумі 36383,57 грн за період з 1999 року по 09.01.2023 навіть із застосуванням строків позовної давності, водночас, за зустрічним позовом, суд застосував строки позовної давності на період з 1999 року по 01.04.2017, з правом стягнення збору за минулий період, коли позивач не був власником майна.

Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги доводи позовної заяви про те, що ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» не має статусу юридичного та фактичного кредитора у правовідносинах щодо права стягнення з позивача як нового власника майна в порядку спадкування з 09.01.2023 заборгованості за період з 1999 чи з 01.04.2017. Оскільки, станом на день смерті колишнього власника квартири по АДРЕСА_1 не існувало жодних судових рішень або виконавчих проваджень, кредиторських боргів, що зобов`язували ОСОБА_2 в примусовому порядку оплатити борг за комунальні послуги.

Позивач визнає з дня отримання статусу розпорядника майна з 09.01.2023 суму боргу 15570,75 грн, коли надавались послуги з теплопостачання у період його відсутності в квартирі.

Зазначає, що посилання суду першої інстанції на норми статей 625 та 525 ЦК України є не релевантні до предметів первісного та зустрічного позовів, оскільки він заперечує заборгованість за комунальні послуги попереднього власника, а не заборгованість з договірних зобов`язань.

Вважає, що суд безпідставно вирішив поновити строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємця та строки самого звернення до суду із зустрічним позовом, які є преклюзивними і з пропуском яких кредитор повністю втрачає право вимоги до спадкоємця за боргами спадкодавця.

07.05.2024 комунальна установа дізналася про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину від 03.04.2024. Відповідно шестимісячний строк обчислюється 03.04.2024 і спливає 03.10.2024. Натомість зустрічний позов ДМП «ІФТКЕ» подала 25.10.2024, поза межами встановленого ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку.

Таким чином, суд першої інстанції мав винести ухвалу про залишення зустрічного позову без розгляду та/або відмову у його прийнятті у зв`язку з порушенням строків.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким первісний позов задоволити повністю, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» подало відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає послуги з теплопостачання на основі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що є договором приєднання.

Споживачем послуг за спірною адресою не складались акти-претензії щодо ненадання послуг, тому перерахунки не проводились та підстав для несплати послуг не існує.

Облік заборгованості на існуючому особовому рахунку не впливає на отримання позивачем послуг з теплопостачання та реалізацію його прав на квартиру. Підстав для виключення з особового рахунку на квартиру попереднього власника не має.

Сума заборгованості в розмірі 39313,48 грн утворилася в період з 01 жовтня 2020 року по 01.09.2024 і є такою, що заявлена в межах позовної давності.

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» Дикун І.О. в судовому засіданні апеляційного суду заперечила доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та частково задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи позивачем не доведено законних підстав для виключення з особового рахунку № НОМЕР_1 суми заборгованості попереднього власника, що виникла до отримання квартири у спадок, а саме за період з 1999 року до 09 січня 2023 року (час відкриття спадщини), а позивач за зустрічним позовом в межах строку позовної давності має право на стягнення заборгованості за комунальні послуги з 02 квітня 2017 року в розмірі 39 313,48 грн.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Вказану квартиру успадковано ним на підставі заповіту громадянина ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Савчуком Р.О. від 19.04.2021, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.04.2024, видане приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д.

02.05.2024 представник позивача за довіреністю звернулася до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» з інформаційним запитом, за змістом якого надала копію свідоцтва про смерть попереднього власника квартири ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , копію витягу з ДРРП від 03.04.2024 про нового власника квартири, копію будинкової книги, довідки про склад сім`ї; просила внести зміни до інформаційних даних споживача послуг теплопостачання по АДРЕСА_1 ; надати письмову інформацію щодо номера особового рахунку, який присвоєно за вищевказаною адресою та згідно якої слід оплачувати послуги теплопостачання; надати інформацію щодо того, чи існує заборгованість за надані ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» послуги, який її розмір, зокрема станом на 09.01.2023 та станом на 03.04.2024.

Листом №03.2/542 від 13 травня 2024 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» повідомило представника ОСОБА_1 про проведення переоформлення власника згідно поданих документів; повідомлено про суму заборгованості станом на 09.01.2023 року у розмірі 36 383,57 грн, суму заборгованості станом на 03.04.2024 у розмірі 51 140,98 грн.

Заявою від 14.06.2024 представник позивача за довіреністю звернулася до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», в якому зазначила про незгоду ОСОБА_1 із зазначеним залишком заборгованості та прохання його перерахувати. Зокрема, просила здійснити відповідний перерахунок заборгованості за послуги ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» у розрахунках, що наведені у даній заяві, з врахуванням строків позовної давності, не проживаючих та не зареєстрованих за адресою осіб тощо. Крім того, просила не проводити нарахування за послуги, оскільки тимчасово проживати за вищевказаною адресою протягом шести місяців поточного року ОСОБА_1 не буде.

Листом №П/275 від 04 липня 2024 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» повідомило представника позивача про відсутність правових підстав для задоволення вимог, зазначених у її зверненні.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Правилами надання послуги з постачання теплової енергії затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022), чинних на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила), у п. 13 визначено, що надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктами 37, 37 Правил встановлено, що споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.

Відповідно до частин 1-5 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Згідно з ч.2 п.5 ст.7 вказаного Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Правовідносини щодо права власності і переходу права власності в порядку спадкування регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями статті 1282 ЦК України визначений порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно із ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

В порядку ч. 1ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3ст. 1296 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК).

Відповідно до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

У Постанові від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц Верховним Судом вказано на те, що прийнявши спадщину відповідач набув право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того чи отримав відповідач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правову позицію, згідно з якою суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач ОСОБА_1 успадкував квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.04.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297, ст. 1299 ЦК України отримання свідоцтва про право на спадщину та проведення його державної реєстрації спадкоємцем, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, є обов`язком спадкоємця. Право власності у спадкоємця на успадковане нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації майна.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, прийнявши спадщину позивач набув право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того чи отримав відповідач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому, тому підстави для зобов`язання відповідачів виключити з обліку по особовим рахункам ОСОБА_1 за квартирою АДРЕСА_2 заборгованість попереднього власника квартири за період з 1999 року по 23.04.2024 року, а саме: по особовому рахунку № НОМЕР_1 в сумі 51498,61 грн відсутні.

Відповідно до статей 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.

В даному випадку не сплата спадкодавцем заборгованості за комунальні послуги не є зобов`язанням яке нерозривно пов`язано із спадкодавцем, прийнявши спадщину спадкоємець прийняв обов`язки спадкодавця у правовідносинах щодо надання комунальних послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача як у нового власника відсутній обов`язок сплачувати борги за колишнього власника не заслуговують на увагу з підстав зазначених вище.

Також суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що 07.05.2024 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» дізналося про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, а тому шестимісячний строк для нього обчислюється з 07.05.2024 року та спливає 07.11.2024 року, тому з зустрічним цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулося 25 жовтня 2024 року, в межах встановленого статтею 1281 ЦК України шестимісячного строку.

Відповідно до ч. 1 п.6 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Квартира АДРЕСА_2 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Даних про те, що позивач ОСОБА_1 та його спадкодавець ОСОБА_2 від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку відмовлялись матеріали справи не містять.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його спадкодавцем ОСОБА_2 своєчасно вносилась плата за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Згідно з розрахунком наданим стороною позивача за зустрічним позовом « ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість, станом на 01 січня 2020 року складала 12 174,13 грн, станом на 01.01.2023 35927,86 грн, станом на 01.05.2024 51313,63 грн.

Будь-яких доказів, які б спростовували факт надання та отримання комунальних послуг щодо вказаної квартири та які б спростували вищевказані суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, стороною відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 суду представлено не було і апеляційна скарга останнього також не мітить відповідних доводів.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних письмових доказів того, що ОСОБА_1 з дня відкриття спадщини до дня подання позову звертався до відповідача із заявами про припинення надання послуг, у зв`язку з відсутністю у квартирі. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги за зустрічним позовом про стягнення заборгованості за комунальні послуги в розмірі 39 313,48 грн з 02 квітня 2017 року в межах строку позовної давності, оскільки 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що доводи про відсутність обов`язку ОСОБА_1 погасити борги спадкодавця за послуги теплопостачання, як і обов`язок, як власника квартири, оплачувати ці послуги за час не проживання у квартирі, є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 про зобов`язання ДМП «Івано-Франківськтеплокомунерго» виключити з обліку по особовому рахунку заборгованість попереднього власника, водночас підлягають частковому задоволенню вимоги за зустрічним позовом ДМП «Івано-Франківськтеплокомунерго» про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в межах строків позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України,може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 19 червня 2025 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Луганська