Справа № 129/4069/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2025 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Іванової Ю.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Мельника А.М.

відповідачки ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Ющенко В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Служба у справах дітей Гайсинської міської ради Вінницької області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2025 року на адресу суду з Гайсинського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Гайсинської міської ради Вінницької області про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачкою шлюб укладено 31 серпня 2002 року виконкомом Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 4. Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 березня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. В шлюбі народились донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 року та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають з ним та перебувають на його утриманні. З 2017 року позивач самостійно піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідачка з 2017 року без поважних причин не піклується про здоров`я, фізичний, духовний розвиток дітей, не готує їх до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування. Просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав.

Ухвалою суду від 04 квітня 2025 року призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 05 травня 2025 року визнано явку позивача, відповідчаки та представника служби у справах Гайсинської міської ради обов`язковою.

Ухвалою суду від 20 травня 2025 року закрито підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що з відповідачкою вони розірвали шлюб у 2017 році. Від шлюбу у них народилось п`ятеро дітей, троє з яких на даний час є повнолітніми. ОСОБА_3 взагалі не цікавиться життям дітей, не приймає участі в їх вихованні, фінансово не підтримує. Коли зустрічає дітей, то з ними зовсім не спілкується. В даний час він проживає з іншою жінкою яка бажає всиновити його дітей.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мельник А.М. в судовому засіданні пояснив, що з даним позовом до суду звернувся позивач, оскільки відповідачка після розірвання шлюбу залишила дітей з позивачем та поїхала. Відповідачка не займається вихованням дітей, не приймає участі в їх житті. Просить позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона хоче спілкуватись з дітьми, однак діти її уникають. Після розірвання шлюбу вона пішла проживати до своєї матері. Зверталась в орган опіки про встаноленя графіку спілкування з дітьми. Було рішення органу опіки, яким бло встановлено порядок спілкування, однак дітей не завжди чоловік давав. Коли зустрічає дітей самих вони спілкуються, а коли з батьком, то вони не розмовляють. Наголосила, що на засідання комісії органу опіки її не викликали. Спочатку позов визнавала, однак в судових дебатах заявила, що просить відмовити у задоволенні позову.

Представник заінтересованої особи служби у справах дітей Гайсинської міської ради Вінницької області - Ющенко В.Г. вимоги викладені в позові підтримала. Вказала, що після отримання заяви ОСОБА_1 про позбавленя батьківських прав ОСОБА_3 служба дослідила довідку з навчальнго закладу, в якій зазначено, що вихованням дітей займається батько ОСОБА_1 . Батько учнів бере активну участь у шкільному житті: відвідує батьківські збори. Мати освітній заклад не відвідувала, успіхами дітей не цікавилася, участі в шкільному житті доньки та сина не брала. Також з акту про встановлення факту фактичного проживання громадян видно, що мати участі в житті дітей не бере. З відповідачкою не спілкувалася, оскільки була надана нотаріально завірена заява, в якій вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Орган опіки піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 .

У судовому засіданні неповновлітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що не бажають спілкуватись з матір`ю.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 року син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 9, 11).

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 березня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8).

В довідці виданої закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 1 м. Гайсин Гайсинської міської ради від 31 жовтня 2024 року зазначено, що здобувачі освіти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 навчаються в закладі загальної освіти І - ІІІ ступенів № 1 м. Гайсин Гайсинської міської ради. Вихованням доньки та сина займається їхній батько ОСОБА_1 . Батько учнів бере активну участь у шкільному житті : відвідує батьківські збори, цікавиться в учителів-предметників успіхами своїх дітей, тісно співпрацює з класними керівниками, практичним психологом освітнього закладу, а також із адміністрацією. Мати, ОСОБА_6 , освітній заклад не відвідувала, успіхами дітей не цікавилася, участі в шкільному житті доньки та сина не брала (а.с.12)

З довідки виданої лікарем видно, що діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задекларовані в лікаря Гончарука Л.П . Діти медогляд відвідують по потребі за участю батька ( а.с.13).

В акті про встановлення факту фактичного проживання за адресою : АДРЕСА_1 вказано, що склад сім`ї складається з ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.14).

В акті обстеження матеріально-побутових умов зазначено, що заявник має можливість надходження з додаткових джерел для існування, так як має : грузовий РЕФ, особисте селянське господарство загальною площею 3,7 га наявна можливість вигодовування домашньої птиці (а.с.15).

З копії заяви ОСОБА_3 від 23 грудня 2024 року, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу видно, що ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав в судовому порядку (а.с.18).

Також судом оглянуто довідку про доходи ОСОБА_1 де зазначено, що він працює у ФГ «Дудника», загальна сума доходу за період з 01.05.2024 року по 31.10 2024 року становить 48000 грн (а.с.16).

У своєму висновку орган опіки та піклування Гайсинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ( а.с. 31).

Так, спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема СК України.

Відповідно до до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства».

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54).

Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58).

У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Посилання позивача на не виховання відповідачкою дітей повною мірою не може свідчити про ухилення її від виконання своїх обов`язків та не є тією виключною підставою, яка може бути підставою для позбавлення її батьківських прав.

У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивачем та його представником не доведено, що поведінка відповідачки відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивач та його представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також, що неналежне виконання ОСОБА_3 її батьківських обов`язків створює загрожу життю та здоров`ю дітей, про що суду не надано доказів.

Натомість суд звертає увагу, що відповідачка в судовому засіданні зазничила, що бажає спілкуватись з дітьми, тому позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей.

Висновок органу опіки і піклування взагалі не містить обгрунтування та мотивів. Яким чином мама ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, які саме дії орган вчинив для з`ясування даних обставин у висновку не вказано, не з`ясовано думку матері, тому в розумінні ч. 6 ст. 19 СК України, суд такий висновок до уваги не бере.

Суд звертає увагу, що в справі є заява відповідачки, в якій остання не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав в судовому засіданні, однак згідно ч.3 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Визнання позову відповідачкою у даному випадку суперечить законодавству, оскільки такий спір зачіпає інтереси дитини, а тому у прийнятті визнання відповідачкою позову слід відмовити.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у позові відмовити.

Керуючись статтями ст.ст. 150, 152, 155, 164, 165 СК України, ст.ст.2, 4, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265,352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Служба у справах дітей Гайсинської міської ради Вінницької області про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 червня 2025 року.

Суддя: І. В. Скаковська