Справа №504/157/25
Провадження №2/504/1881/25
Доброславський районний суд Одеської області
УХВАЛА

18.06.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

Секретаря- Ориник М.В., -

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні, в залі суду № 5, заяву пана ОСОБА_1 про відвід головуючого судді у справі за позовом представника ОСОБА_2 - адвоката Голосова Юрія Валерійовича проти ОСОБА_1 , за участі третьої особи - Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, про зміну способу та порядку участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Доброславському районному суді Одеської області перебуває вказана цивільна справа.

18.06.2025 року пан ОСОБА_1 подав заяву про відвід головуючого судді Барвенка В.К., мотивуючи її тим, що суддею розглядалась справа за позовом ОСОБА_1 проти ОСОБА_2 , про усунення перешкод батькові у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними, ухвалено судове рішення.

Також, на думку заявника, суд в межа справи за процедурою виконання вищенаведеного судового рішення розглядав скаргу на дії державного виконавця, і, як на думку заявника, прийняв рішення, яке суперечить закону.

Окрім того, заявник вважає, що судом протиправно у підготовчому засіданні у справі, що розглядається, провів опитування дітей у присутності психолога.

На думку заявника, суд може вдатися до повторної оцінки та/чи переоцінки доказів, які, наприклад, були вже досліджені цим складом суду.

У підготовчому засіданні представник заявника доводи заяви підтримав.

Адвокат Голосов Ю.В. заперечував, вважав, що розгляд справи цим складом суду не є тотожнім за предметом та правовою підставою справи, за якою судом ухвалено рішення.

Мова йде про подальші відносини дітей та батька у процедурі виконання судового рішення.

Розгляд цим складом суду скарги на дії державного виконавця не є процесуальною підставою для відведення цього самого складу суду.

Опитування дітей у підготовчому засіданні не є процесуальним порушенням, більш того, на цьому наполягав сам пан ОСОБА_1 .

Органу опіки відсутній в залі судового засідання, хоча повідомлений судом належним чином про дату, час та місце його проведення.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні у справі «Білуха проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ наявність безсторонності (неупередженості) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно із суб`єктивним критерієм, з урахуванням особистих переконань та поведінки конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Однією з гарантій законності здійснення правосуддя, об`єктивності та неупередженості розгляду справи є право на подання заяви про відвід судді.

Зокрема, право учасника справи за наявності сумнівів у безсторонності суду заявити відвід одному із суддів або всьому складу суду, що розглядають справу, закріплене законом і спрямоване на усунення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості суду і, як наслідок, забезпечення довіри до судових рішень.

Вказане право відводу судді (суду) реалізується шляхом вирішення заяв про відвід у встановленому законодавством порядку.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу (ч.ч 1-3 ст. 40 ЦПК України).

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

- "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду; позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій, поведінки судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність; особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

У Коментарі до Бангалорських принципів поведінки суддів, зокрема, зазначено:

- справа може викликати суперечливі настрої в суспільстві та привернути надмірну увагу ЗМІ, і суддя може опинитися в ситуації, яку можна описати як "центр урагану". Іноді вага суспільної думки може схилятися в сторону конкретного бажаного результату. Однак, виконуючи суддівську функцію, суддя повинен бути стійким до впливу такого суспільного резонансу. Суддя не повинен брати до уваги те, наскільки застосовні закони чи сторони судового розгляду популярні чи непопулярні в суспільстві, серед ЗМІ, посадових осіб чи власної сім`ї або друзів судді.

Суддя не може коливатися під впливом партійних інтересів, суспільного тиску чи страху критики. Незалежність суддів передбачає незалежність від усіх форм зовнішнього впливу (п.28);

- будь-які спроби впливу на суд мають відбуватися привселюдно у залі судового засідання, виключно сторонами чи їхніми адвокатами.

У певних випадках сторонні особи можуть спробувати вплинути на рішення судді в питаннях, які розглядає суд.

Такі спроби слід однозначно відхиляти, від кого б вони не надходили - міністрів, політиків, державних службовців, журналістів, сім`ї чи з інших джерел.

Загроза незалежності суддів може іноді набирати форму непомітної спроби впливу на ставлення судді до певної справи або ж спроб якимось чином отримати прихильність судді.

Слід однозначно відхиляти будь-які спроби такого стороннього впливу на суддю, прямого чи непрямого.

У деяких випадках, особливо якщо після відмови здійснено повторні спроби, судді слід повідомити про такі спроби відповідні органи.

Суддя не може дозволити будь-яким родинним, суспільним чи політичним зв`язкам впливати на будь-яке судове рішення (п.29);

- іноді може бути складно визначити, що саме становить неналежний вплив.

Підтримуючи належну рівновагу між, наприклад, необхідністю захистити судовий процес від спотворення і тиску - політичного, медійного чи з інших джерел - та інтересами публічного обговорення питань, що становлять суспільний інтерес у публічному житті та у вільних ЗМІ, суддя повинен прийняти той факт, що він чи вона є публічною особою, і, відповідно, не може бути надто вразливим чи чутливим. Демократії притаманна критика осіб, які займають державні посади. Отож, у визначених законодавством межах, судді не можуть розраховувати на відсутність критики їхніх рішень, обґрунтування та мотивування та способу ведення справи (п.30);

- якщо суддю сприймають як упередженого, громадську довіру до судової влади буде підірвано.

Відтак, суддя повинен утримуватися від будь-яких дій, які дають підстави вважати, що на його рішення можуть впливати зовнішні чинники на кшталт особистих відносин з тією чи іншою стороною чи зацікавленості у результатах розгляду справи (п.55);

- неупередженість пов`язана не лише з фактичною відсутністю ознак упередженості та наявності упереджених міркувань, але і з враженням відсутності таких ознак.

Такий двоїстий аспект можна виразити за допомогою часто повторюваного вислову, що правосуддя має бути не лише здійсненим, але й однозначно сприйматися як здійснене.

Критерій, який зазвичай застосовується, полягає в тому, чи виникли б у розумного спостерігача, який реалістично і практично дивиться на справу, побоювання щодо браку об`єктивності з боку судді.

Питання в тому, чи існують побоювання щодо упередженості, має вирішуватися з точки зору розумного спостерігача (п.56);

- суддя має вести справу впорядковано та ефективно, не зловживаючи процесуальними правилами.

Для цього потрібна певна твердість.

Суддя, що має ефективно вести процес і водночас запобігати створенню у розумної, справедливої та поінформованої особи будь-якого враження про брак неупередженості, має зберігати чітку рівновагу.

Слід уникати будь-яких дій, які, на думку розумного спостерігача, викликали б (або могли викликати) обґрунтовану підозру про те, що під час виконання своїх суддівських обов`язків суддя не виявляє належної об`єктивності.

Якщо виникають такі враження, вони відбиваються не лише на сторонах судового провадження, але й на довірі громадськості до судової системи в цілому (п.61);

- суддя має бути готовим приймати рішення у справах, які предстають перед судом.

Однак бувають ситуації, коли з метою захисту прав сторін і збереження громадської упевненості в чесності судової влади виникає необхідність відсторонення судді від участі у розгляді певної справи та винесення рішення в ній.

З іншого боку, часті відводи суддів можуть викликати осуд суду та особисто судді з боку громадськості та призвести до необґрунтованого завантаження колег таких суддів.

У сторін судового провадження може виникнути враження, що вони можуть знайти та обрати суддю для розгляду їхньої справи, а це небажано.

Відтак, суддя повинен так облаштувати свої особисті й ділові справи, щоб звести до мінімуму можливість їх несумісності з суддівськими обов`язками (п.66);

- для судді не менш важливо забезпечити, щоб правосуддя сприймалося як здійснене, адже це є одним із головних принципів права й публічного порядку.

Відтак, суддя повинен вести судовий розгляд таким чином, щоб відсутність упередженості, об`єктивність і справедливість були очевидними для всіх, кого цікавить процес і його результат, аж надто для особи, яка подала клопотання.

Відповідно, суддя, щодо якого подали клопотання про відвід, має пам`ятати, що від нього вимагають очевидної об`єктивності, особливо під час розгляду клопотання про відвід (п.87).

Заявниця посилається на можливу наявність об`єктивного критерію, і не вказує на суб`єктивний критерій.

Щодо наявності чи відсутності у справі об`єктивного критерію:

Суд приймає до уваги, що так, дійсно, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.10.2023 року у справі № 504/477/23 під головуванням судді Барвенко В.К. частково задоволено позов пана ОСОБА_1 , зобов`язано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити перешкод ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Визначено порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом встановлення систематичних зустрічей щотижнево: - кожного вівторка з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності ОСОБА_2 ; - кожної першої суботи місяця з 09 год. 30 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності ОСОБА_2 ; - кожної другої неділі місяця з 09 год. 30 хв. по 20 год. 00 хв. без присутності ОСОБА_2 ; - кожної третьої суботи та неділі місяця з 09 год. 30 хв. суботи по 20 год. 00 хв. неділі без присутності ОСОБА_2 , в тому числі з ночівлею за місцем проживання батька; у канікулярний період згідно з графіком школи, за згодою дітей; - в інші дні - культурно-масові, спортивні, розважальні, оздоровчі заклади, за домовленістю з матір`ю та згодою дитини, - дні народження дітей за попередньо домовленістю між батьками з урахуванням побажання та самопочуття дітей.

Зобов`язано ОСОБА_1 під час реалізації встановленого судом порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 дотримуватись режиму харчування, навчання, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей відповідного віку, та враховувати вимоги та правила, встановлені режимом воєнного стану в державі.

Роз`яснено сторонам, що при зустрічах з дітьми не потрібно травмувати дитячу психіку, не з`ясовувати стосунки в присутності дітей, не налаштовувати дітей один проти одного, не втягувати дітей у конфлікт лояльності.

Роз`яснено, що діти повинні розвиватися фізично, морально та духовно, а не перетворюватися на предмет маніпуляції між батьками та їх родичами.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В теперішній час рішення проходить стадію касаційного перегляду, справа перебуває у суді касаційної інстанції .

Разом із тим, суд вважає, що специфіка правовідносин, які є предметом розгляду у справі, що розглядається судом, вказує на їх змінюваність з часом.

Отже питання зміни способу та порядку участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними, безумовно, за певних обставин, може розглядатись судом аж до досягнення дитиною (дітьми) повноліття.

Крім того, кожного разу, при наявності підстав для зміни способу та порядку участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними мають досліджувати нові докази, нові обставини.

Таким чином не можна стверджувати про наявність упередженості чи необ`єктивності головуючого судді тільки через те, що судом вже вирішувалось питання встановлення (визначення) способу та порядку участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними, при новому розгляді справи про зміну способу та порядку участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними.

Наприклад, правовідносини з утримання дитини (аліменті правовідносини) носять триваючий, періодичний характер.

Законом передбачена можливість зміни розміру аліментів та звільнення від їх сплати з часом.

При цьому, кожного разу підлягають оцінці нові докази, які не були предметом спору про стягнення аліментів, і тому один і той самий суддя не позбавлений можливості розглядати справи між тими самими сторонами але з різних предметів спору.

Аналогічно така сама ситуація має місце при розгляді тим самим суддею справ про позбавлення батьківських прав та їх поновленні, встановленні та/чи зміні способу участі батька (одного з батьків) у спілкуванні з дітьми та їх вихованні.

Отже об`єктивний критерій не має місце.

Інші доводи для відведення головуючого зводяться до не згоди з прийнятими головуючим суддею рішеннями.

Зокрема, саме суд, який ухвалив судове рішення розглядає скаргу (скарги) на дії та/чи бездіяльність державного/приватного виконавця.

Судом надано належну оцінку всім доводам скарги, ухвалено відповідне рішення.

Заявник має право не погодитись з судовим рішенням, і оскаржити його у встановленому процесуальним законом порядку.

Однак не згода із рішенням суду не є підставою для відведення головуючого від розгляду тієї чи іншої справи.

Щодо опитування дітей у підготовчому засіданні.

Суд вважає доцільним звернути увагу сторін та інших учасників процесу на наступне:

Право бути поінформованим є одним з ключових прав дитини, залученої до судового процесу.

Так, відповідно до статті 13 Конвенції ООН про права дитини вона має право шукати, одержувати і передавати інформацію та ідеї будь-якого роду, незалежно від кордонів в усній, письмовій чи друкованій формі, у формі творів мистецтва чи за допомогою інших засобів на вибір дитини.

У контексті судового процесу право на інформацію розкривається у Європейській конвенції про здійснення прав дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції дитина, яка за внутрішнім законодавством визнається такою, яка має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, може вимагати надати всю необхідну інформацію.

Крім того, дитина має право отримати консультацію щодо можливих наслідків свого рішення або рішення щодо себе.

Праву дитини на інформацію щодо змісту судового процесу кореспондує обов`язок суду упевнитися у тому, що дитина отримала всю необхідну інформацію.

Згідно зі статтею 6 цієї Конвенції, судовий орган у відповідних випадках консультує дитину особисто (у разі необхідності - приватно) або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий для дитини спосіб, якщо це явно не суперечить найкращим інтересам дитини.

Від якості виконання судом цього обов`язку часто залежить враження дитини від правосуддя у цілому.

Керівні принципи Ради Європи щодо судочинства, дружнього до дитини, містять певні вимоги щодо способу забезпечення права дитини на інформацію, яких мають дотримуватись як суди, так і інші державні установи.

Зокрема, дитині має бути надана інформація і консультації у спосіб, адаптований до її віку і рівня зрілості, мовою, яку дитина може зрозуміти, і з урахуванням статі і культури дитини.

Як правило, і дитина, і батьки або законні представники дитини повинні отримувати інформацію безпосередньо.

Надання інформації батькам не повинно використовуватися як альтернатива наданню інформації дитині.

Не існує обов`язку, щоби всі елементи права на інформацію розкривалися винятково судом.

На етапі першого залучення до процедур судочинства відповідна інформація може бути надана іншими компетентними органами, такими як органи поліції, імміграційні, освітні, соціальні або медичні служби.

Також держави повинні забезпечити наявність і широке розповсюдження матеріалів, доступних для розуміння дитиною, що містять відповідну юридичну інформацію.

Для дітей повинні створюватись спеціальні інформаційні служби, такі як спеціальні веб-сайти та гарячі лінії допомоги дітям.

Стаття 9 Закону України «Про охорону дитинства» визнає за дитиною право на вільне висловлення думки та отримання інформації.

Зокрема, відповідно до закону «діти мають право звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, засобів масової інформації та їх посадових осіб із зауваженнями та пропозиціями стосовно їхньої діяльності, заявами та клопотаннями щодо реалізації своїх прав і законних інтересів та скаргами про їх порушення».

Особливості забезпечення прав дітей на інформацію під час розгляду справи, що стосується їхніх інтересів, визначені у статті 45 Цивільного процесуального кодексу.

Так, дитина має право отримувати через представника чи законного представника інформацію про судовий розгляд, а також наділяється усіма правами, які мають учасники справи.

Водночас українське законодавство не містить прямого обов`язку суду переконатися в тому, що дитина, яка за своїм розвитком, здатна усвідомити суть судового процесу, що стосується її інтересів, дійсно має інформацію про розгляд справи.

У разі, якщо дитина бере участь у розгляді справи, суд повинен роз`яснити дитині її права та можливі наслідки дій її представника чи законного представника у разі, якщо за віком вона може усвідомити їх значення.

Закон також встановлює загальний обов`язок суду сприяти створенню належних умов для здійснення прав дітей.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Підрозділ 6 Керівних принципів Комітету міністрів Ради Європи, щодо правосуддя дружнього до дітей «Свідчення та заяви дітей» так само окремо містить положення, що вказують, що опитування дітей з метою отримання інформації та доказів по справі має бути проведено спеціально навченим фахівцем.

Так, у пункті 64 вказано, що опитування та збір заяв дітей повинні, наскільки це можливо, проводитись кваліфікованими фахівцями.

Всі зусилля мають бути направлені на те, щоб діти надавали свідчення у найбільш сприятливому оточенні та за найсприятливіших умов, з урахуванням віку, зрілості та рівня розуміння, а також будь-яких труднощів, які вони можуть мати.

Окрім того, суд безумовно вкотре наголошує, що задля захисту інтересів малолітніх чи неповнолітніх осіб, суд має право з власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору (ст. 13 ЦПК України).

Серед доказів процесуальний закон відносить і допит свідків (дивись -опитування дітей).

Допит (опитування) малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності не заінтересованих у справі батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, а також представників органів опіки та піклування, служби у справах дітей (ст.232 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 45 ЦПК України під час розгляду справи малолітня або неповнолітня особа має право безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки.

Таким чином, доводи пана ОСОБА_5 про припущення головуючим порушень щодо опитування дітей зводяться до власного розуміння вимог діючого національного процесуального закону, та вимог європейського законодавства.

Суд переконаний, що жодних правових підстав для відводу головуючого судді не має.

Оскільки заява про відвід надійшла через підсистему ЕСІТС 17.06.2025 року (за три робочих дні), то відвід слід визнати необгрунтованим та передати заяву про відвід на розгляд іншому судді, якому не може бути заявлений відвід.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 40, 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати не обгрунтованою заяву пана ОСОБА_1 про відвід головуючого судді у справі за позовом представника ОСОБА_2 - адвоката Голосова Юрія Валерійовича проти ОСОБА_1 , за участі третьої особи - Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, про зміну способу та порядку участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними.

Передати заяву про відвід головуючому судді Барвенко В.К. до апарату Доброславського районного суду Одеської області для визначення іншого судді, якому не може бути заявлений відвід.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

Суддя В. К. Барвенко