Справа №:755/5417/22
Провадження №: 2/755/77/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" травня 2025 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.

за участі секретаря судових засідань - Грищенко С.В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) - ОСОБА_1

представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) ОСОБА_1 - адвокат Литвинчук О.І.,

відповідачка за первісним позовом (позивачка за зустрічним) - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, за наступною вимогою:

«Визначити місце проживання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 ».

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що з травня 2012 року він перебував з відповідачкою ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину - малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 06 січня 2022 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між ними розірвано. Причиною розірвання шлюбу стало зловживання відповідачкою алкоголем, що дуже негативно впливало на їхню сім`ю, в результаті сім`я перестала існувати. Так, у серпні 2021 року позивач запропонував відповідачці розірвати шлюб і припинити сімейні відносини. У свою чергу, відповідач викинула його речі з квартири і дала зрозуміти, що виганяє позивача зі спільного житла. Не бажаючи створювати проблем, в першу чергу для дитини, позивач забрав речі і виїхав з квартири. Щоби мати можливість водити дитину до школи і бачитися з нею, а також щоби сина міг проживати час від часу у нього, позивач з 15 серпня 2021 року почав орендувати неподалік простору квартиру, площею 41,2 кв. м., розташовану по АДРЕСА_1 . До листопада 2021 року син періодично проводив час то з позивачем, то з відповідачкою, на тиждень позивач виїжджав із сином на відпочинок до Єгипту. В кінці листопада 2021 року позивачу подзвонила сусідка з будинку 7- а, в якому залишилась проживати відповідачка, і повідомила, що ОСОБА_4 в черговий раз залишила дитину з нею, а сама в стані алкогольного сп`яніння вступила в статевий контакт з її чоловіком. Сусідка попросила приїхати забрати сина і викликати поліцію, оскільки між ними виникла бійка. Позивачу дзвонив син і в сльозах просив його забрати. Оскільки на той момент, позивач був у батьків в іншому місті, він викликав поліцію за місцем проживання відповідачки і попросив свого друга, хрещеного батька сина, забрати дитину до себе. На ранок наступного дня позивач забрав сина, про що повідомив поліцію. Відповідачка десь зникла на місяць, а він із сином провів Новий Рік у Карпатах, катався на лижах. На Різдво відповідачка забрала сина на кілька днів до себе. Зі слів сина, відповідач проживала вже не сама, а зі співмешканцем, який був одружений і мав двох дітей, сину він не сподобався. Одного разу відповідачка недогледіла сина, коли дитина каталася з нею на дитячій гірці та отримала травму куприка. На думку позивача, життєва ситуація, яка склалася в їхній сім`ї, негативно вплинула на психологічний стан дитини, син дещо розгублений, але разом з тим він уже достатньо дорослий, щоб зрозуміти і прийняти цю ситуацію. На даний час син більшу частину часу проживає з позивачем і бажає надалі проживати разом з ним. Відповідачка заперечує проти цього, тому між ними не досягнуто згоди щодо остаточного місця проживання дитини. У зв`язку з вище викладеним, з метою юридичного визначення місця проживання дитини та виходячи з найкращих інтересів дитини, задля уникнення конфліктних ситуацій та спору з відповідачкою і остаточного вирішення питання щодо місця проживання дитини, я вирішив звернутися до суду з даним позовом.

20 липня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження.

19 жовтня 2022 року (вх.№ЕП-9908) на електронну адресу суду представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Петрікей І.А. направив клопотання про об`єднання в одне провадження цивільної справи № 755/5417/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком, та цивільну справу № 755/896/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

08 листопада 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва (під головуванням судді Галагана В.І.) прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що з травня 2012 року вона перебувала з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину - малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 06 січня 2022 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між ними розірвано. Підставою для розірвання шлюбу були ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та необхідної поваги один до одного. З відповідачем спільного господарства не ведуть. Спір щодо місця проживання малолітньої дитини виник після того, як батько став уникати повернення дитини, не мотивовано виявив бажання забрати дитину на постійне місце проживання до себе. На думку позивача, вона в більшій мірі бере участь у вихованні та житті дитини, ніж батько, турбується про здоров`я дитини, створила комфортні умови для розвитку, проводить свій вільний час разом із дитиною, завжди присутня на батьківських зборах, класних та шкільних заходах, характеризується позитивно, для дитини створені усі необхідні для проживання. Саме проживання сина з матір`ю відповідає інтересам дитини, оскільки син дуже прив`язаний до неї, мати не буде чинити перешкод батьку у спілкуванні з дитиною та отримання піклування матері, а розлучення дитини з матір`ю, так як це хоче зробити батько негативно вплине на його (дитини) психологічний стан. Відповідач неодноразово забирав дитину, не вказуючи при цьому коли дитина буде повернута додому, що призводило до відсутності нормального ритму життя дитини. Такі випадки призводили до порушення нормального графіку виховання дитини та дотримання режиму дня, необхідного для її віку. Таким чином у сторін виникли суперечки стосовно місця проживання дитини та порядку її спілкування з батьком.

14 листопада 2022 року (вх.№40153) на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Бурлаченко О.В. надійшло аналогічне клопотання про об`єднання в одне провадження цивільну справу № 755/5417/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком, та цивільну справу № 755/896/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

14 листопада 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва об`єднано в одне провадження цивільну справу № 755/5417/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком, та цивільну справу № 755/896/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. Об`єднаній цивільній справі присвоєно номер № 755/5417/22.

23 грудня 2022 року Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації направила до суду висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.12.2022 року № 103/6915/41/1, в якому орган опіки та піклування, приймаючи до уваги рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, вважає за можливе призначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 . Висновок органу опіки та піклування підтримують у повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Поліщук О. просить розгляд справи проводити за його відсутності та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини.

25 січня 2023 року позивач ОСОБА_1 направив до суду клопотання про продовження строку на долучення письмового доказу, просить суд вважати причини неподання доказу в строк передбачений ст.83 ЦПК України поважними та подовжити позивачу процесуальний строк на подачу додаткового письмового доказу та долучити до матеріалів справи копію акту № 97 обстеження умов проживання від 28.07.2022 року складеного відділом соціально-правового захисту дітей Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА у м.Києві.

23 березня 2023 року представник відповідача Петрикея І.А. на електронну адресу суду направив заперечення на висновок від 20.12.2022 року (письмові пояснення щодо висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини). Разом з цим, подав клопотання про витребування висновку органу опіки та зобов`язання проведення повторного засідання комісії, та клопотання про долучення доказів. Просив визнати причини неподання доказів у строк передбачений ст.83 ЦПК України поважними та надати строк на подання додаткових доказів. Клопотання про витребування доказів, витребувати у ОСОБА_1 документи, що підтверджують факт народження другої дитини та у разі наявносиі документи, що підтверджують факт реєстрації шлюбу.

29 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 направив до суду заяву про виклик та допит в якості свідка: ОСОБА_6 .

30 березня 2023 року позивач направив до суду клопотання про долучення доказів та просив вважати причини неподання доказу в строк передбачений ст.83 ЦПК України поважними та продовжити позивачу процесуальний строк на подачу письмових доказів.

31 березня 2023 року ухвалою, постановленою у порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, керуючись ч.8 ст.83 ЦПК України враховуючи, що Указом Президента про введення воєнного стану по всій території України, процесуальні строки продовжуються, визнати поважною причиною пропуску подання доказів позивачем у встановленому законом строк, зокрема разом з позовною заявою копію акту про обстеження умов проживання від 28.07.2022 року та приєднати до матеріалів цивільної справи. Після чого, задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_7 , в разі вирішення про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду, а також зобов`язати представника позивача забезпечити явку свідка на дату визначену судом пізніше, заяву приєднати до матеріалів справи. Окрім того, в підготовчому судовому засіданні приєднано до матеріалів справи письмові докази, а саме: копію повідомлення про прийняття працівника на роботу, копію повістки на ім`я ОСОБА_1 , квитанцію повідомлення про прийняття на роботу, довідку ФОП про прийняття на роботу відповідача, а також витребувано у представника відповідача копію трудової книжки, наказу про прийняття на роботу та відомості з Пенсійного Фонду.

31 березня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 - адвоката Петрикея І.А. про витребування висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та зобов`язання проведення повторного засідання комісії - відмовлено.

21 квітня 2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про виклик та допит в якості свідка: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також клопотання про долучення письмових доказів, а саме: інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна по двом квартирам від 13.04.2023 року; копію заяви - приєднання № ДАР0019706 до Договору про надання спортивно-оздоровчих послуг ТОВ «СЛ Сейлс» в редакції від 22.05.2021 року (Акцепт оферти) від 23.08.2022 року; копію заяви-приєднання № ДАР0019704 до Договору про надання спортивно-оздоровчих послуг ТОВ «СЛ Сейлс» в редакції від 22.05.2021 року (Акцепт оферти) від 23.08.2022 року; скрін-шоти з мобільного додатку «HELSI»; копію довідки з клініки ASCLEPIUS від 03.03.2022 року; копію довідки з Київської міської дитячої клінічної лікарні № 2 від 16.05.2022 року; копію платіжного доручення від 14 травня 2021 року в СК «ІНГО».

12 червня 2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 витребування доказів. Просить суд: витребувати у Державної прикордонної служби України інформацію про перетин громадянкою України ОСОБА_2 державного кордону України в період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, напрямку подорожі та на підставі, яких документів відбувався перетин кордону.

25 липня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Петрикея І.А. подав до суду клопотання про виклик та допит в якості свідка ОСОБА_10 , а також клопотання про долучення доказів та просив визначити причини неподання доказів у строк передбачений ст.83 ЦПК України поважними та надати строк на подання додаткових доказів.

25 липня 2023 року ухвалою, постановленою у порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, клопотання представника позивача задоволено та долучено до матеріалів цивільної справи докази подані з клопотанням від 21.04.2023 року, а також визнано поважним пропущений строк на подачу письмових доказів.

25 липня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва клопотання позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку для подання клопотання про витребування доказів - задоволено. Поновлено позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 процесуальний строк для подання клопотання про витребування доказів. Клопотання позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про витребування доказів - задоволено. Витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська буд.26, електронна пошта: ) інформацію: - про перетин державного кордону України в період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року (із зазначенням дат перетину та часу перебування на території України та поза її межами) громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області серії НОМЕР_4 03.08.2012 року, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

31 липня 2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва на виконання вимог ухвали суду від 25.07.2023 року начальник Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України - Власов Євгеній направив витяг з наявною у базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року громадянином України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на підставі документу НОМЕР_2, у пункті пропуску: Краківець, дата перетину: 06.07.2022 року о 04:38:01, напрям: в`їзд, характеристика транспортного засобу: НОМЕР_5 .

19 вересня 2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення письмового доказу, а саме: фотокопію однієї сторінки з паспорту громадянина України відповідачки для виїзду за кордон НОМЕР_2 з штампом про в`їзд на територію Польщі, 08.03.2022 року через пункт пропуску Перемишель.

13 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 направив до суду клопотання про застосування до адвоката Петрикея Івана Анатолійовича заходів процесуального примусу за зловживання процесуальними правами.

23 січня 2024 року ухвалою, постановленою у порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи лист Державної прикордонної служби України про перетин державного кордону ОСОБА_2 , клопотання про долучення доказів від 25.07.2023 року задоволено та подані докази долучено до матеріалів справи.

23 січня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та з підстав, викладених у позові. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просив відмовити. Додатково пояснив суду, що з травня 2012 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народився син ОСОБА_3 . Спочатку вони проживали у м.Чернігові, а згодом переїхали до м.Києва, де близько п`яти років проживали в орендованій квартирі у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 . Пізніше він купив квартиру АДРЕСА_3 , в якій зробив ремонт, і у 2019 році переїхав туди з сім`єю на постійне проживання. Пізніше у сусідському будинку він купив ще одну квартиру, оскільки мав достатній рівень доходу, маючи вищу освіту за спеціальністю «Спеціалізовані комп`ютерні системи» та працюючи у компанії «Розетка» на посаді програміста. Відповідачка шукала роботу бухгалтера, але в неї не виходило, тому працювала продавцем у магазині поруч із будинком проживання. Через деякий час стосунки з відповідачкою стали погіршуватись, оскільки вона почала зловживати алкоголем, могла наступного дня лежати і нічого не робити, пила таблетки від головного болю та від нудоти. Їсти варила не завжди. Дитина вже на той час відвідувала садочок, і він, як батько, в усьому приймав участь. Він прийняв рішення розірвати шлюб у судовому порядку. Перед офіційним розірванням шлюбу дружина під час їхнього конфлікту викинула його речі з квартири. Він зібрав речі і пішов жити в орендовану квартиру. Однак, із сином продовжував спілкуватись, приходив за місцем його проживання, забирав гуляти, проти чого не заперечувала відповідачка. У жовтні 2021 року він їздив із сином на відпочинок у Єгипет. У листопаді 2021 року йому зателефонувала сусідка і повідомила, що між його дружиною та її чоловіком відбувся статевий акт у той час, коли вона годувала у себе в квартирі дітей. Коли ж сусідка зайшла до квартири відповідачки, двері були не замкнені, то побачила і зняла відео. Тоді була викликана поліція, вхідний виклик №78438 від 28.11.2021 року. Син телефонував і просив його забрати, однак він перебував в іншому місці, тому, на його прохання, дитину забрав до себе хрещений батько - ОСОБА_12 . Вже наступного дня вранці забрав дитину до себе за місцем проживання в орендованій квартирі, і відтоді близько місяця з відповідачкою не спілкувався. 06 січня 2022 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між ними розірвано. На Різдво відповідачка вперше побачилася з сином та на декілька днів забрала його до себе. Однак дитині не сподобався співмешканець відповідачки, з яким остання на той час вже проживала у своїй квартирі. 22.02.2022 року, тобто на початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, він, його син, його дівчина ОСОБА_7 , сестра дівчини, його кума та двоє дітей куми приїхали в м. Ужгород, де прожили кілька місяців. Наскільки йому відомо, відповідачка увесь цей час перебувала за кордоном, звідки повернулася влітку 2022 року. З того моменту дитина проживає періодично то в нього, то в матері. Позивач зазначає, що він не заважає матері спілкуватись з дитиною. У той же час просить визначити місце проживання дитини разом з ним, оскільки вважає, що зможе забезпечити дитині гарне майбутнє та порядне виховання. На даний час він проживає в орендованій квартирі АДРЕСА_4 , загальною площею 72 кв.м. Разом з тим, йому на праві власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 38,9 кв.м та квартира АДРЕСА_6 , загальною площею 26,9 кв.м, яку він здає в оренду. Місце реєстрації малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , яке співпадає з його місцем реєстрації. Вказував, що він працює за контрактом в компанії «Piyrsera», розробляє програмні забезпечення, консультує з приводу айті-технологій. Приймає участь у позашкільному житті дитини: катається на велосипедах, картингах, на лижах, їздить на море. Дитина відвідує футбол «ДЮШ 10», він їздить з ним на змагання. Від спільного проживання з ОСОБА_7 має дитину ІНФОРМАЦІЯ_6 . Щодо методів виховання сина, то вважає себе прихильником виховання у дитини самостійності: виконувати домашнє шкільне завдання, прибирати. Він може допомагати з домашнім завданням, а не підписувати за нього зошити, як це робить відповідачка. У той же час відповідачка навпаки все робить за сина сама. Через певні суперечки з приводу користування нерухомим та рухомим майном, набутим під час шлюбу, а саме двома квартирами та автомобілем, він розпорядився наступним чином: право власності на дві квартири лишив за собою, а відповідачці купив іншу квартиру АДРЕСА_6 та перереєстрував на неї право власності на автомобіль. Щодо медичного обстеження дитини зазначав, що у приватній клініці він робив дитині щеплення вакциною «Превенар» через часті застудні хвороби на отити та стафілококи. Останнім часом він помітив, що син до нього звертається лише у випадках, коли йому потрібні гроші. У 2024 році син почав палити електронні цигарки. Саме через те, що він забороняє синові палити, а відповідачка - навпаки - не забороняє, син припинив приходити до нього додому. Так, одного разу у його присутності син дістав вейп і намагався палити у його присутності, однак він заборонив і почав забирати в сина цигарки. Дитина ж у відповідь кинулась на нього з цигарками.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) ОСОБА_1 - адвокат Литвинчук О.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідачка за первісним позовом (позивачка за зустрічним) - ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Просила задовольнити її зустрічний позов до ОСОБА_1 та визначити місце проживання дитини разом з нею, обґрунтовувала свої вимоги підставами, викладеними у позовній заяві. Вважала, що дитина повинна проживати і з батьком, і з матір`ю. Додатково пояснила суду, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_7 . Цю квартиру, яка належить їй на праві власності, купив їй позивач ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя. В даній квартирі вона проживає разом із сином ОСОБА_13 . Підтвердила у судовому засіданні, що дійсно вона дозволила сину палити електронні цигарки. Своє рішення обґрунтовує тим, що зараз всі підлітки палять, ховаючись від батьків, тож вже краще нехай син це робить у її присутності. Заправку до вейпу купує сину вона. Забезпечити явку сина для заслуховування його думки з приводу спору між батьками вона не змогла, пояснюючи тим, що син наразі хворіє.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Поліщук О., подаючи до суду висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.12.2022 року № 103/6915/41/1 щодо розв`язання спору, просив розгляд справи проводити за його відсутності та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини.

Вислухавши думку учасників цивільного процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі та приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Судом встановлено, що з 19 травня 2012 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 455.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.18 т.1)

06 січня 2022 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 19 травня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 455, - розірвано. (а.с.19-20 т.1)

Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Вирішуючи даний спір, судом першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини» ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до положень статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Крім того, вирішуючи справу суд повинен враховувати вимоги статті 51 Конституції України, згідно якої кожному із подружжя гарантуються рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, а також частину шосту статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року).

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 Сімейного кодексу України)

За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у СК: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.

Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (п. 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012).

Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини з одним з батьків відбувається втручання в право сторін та їх дитини на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За нормами статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Звертаючись з первісним позовом до суду, позивач посилається на наступні обставини, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 січня 2022 року, від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Офіційно місце проживання сторін та їхнього сина зареєстровано за однією адресою, а саме: АДРЕСА_2 . Натомість, фактично позивач проживає в орендованій квартирі за адресою: квартирі АДРЕСА_4 , а син фактично проживає з відповідачкою (матір`ю дитини) в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності позивачу за первісним позовом.

Як убачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_2 .

За своїм правовим статусом квартира АДРЕСА_8 , є об`єктом приватної власності та належить ОСОБА_1 , на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу) індексний номер: 45325681 від 01.02.2019, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.04.2023 року №329108970. (а.с.34 т.2)

Позивач ОСОБА_1 фактично проживає в квартирі АДРЕСА_4 , що підтверджується Договором найму житлового приміщення від 21.04.2022 року, укладеного між власником житла ОСОБА_15 та ОСОБА_1 . Дана квартира, загальною площею 72 кв.м., складається з двох кімнат. (а.с.36-39 т.1)

Згідно додаткової угоди №1 до Договору найму житлового приміщення від 21.10.2022 року, строк оренди приміщення продовжено до 21 жовтня 2023 року. (а.с.53 т.2)

28 липня 2022 року працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві з метою визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведено обстеження умов проживання в орендованій ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_9 , про що складено Акт №97. Як убачається зі складеного Акту, умови проживання добрі, в квартирі чисто, прибрано, зроблений ремонт, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина має окрему кімнату (диван, стіл для навчання, шафа для одягу, шафа для книжок, іграшки). За цією адресою постійно проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , батько, ФОП; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , громадянська дружина батька; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , учень СШ №126. Стосунки в сім`ї теплі, існує взаємопорозуміння та повага. Батько бажає щоб дитина постійно проживала з ним. (а.с.4 т.2)

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 (мати дитини) є власником квартири АДРЕСА_6 на підставі рішення приватного нотаріуса КМНО Ковальчука С.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу) індексний номер: 53657355, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.04.2023 року №329110054. (а.с.33 т.2)

15 вересня 2019 року працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві з метою підтвердження місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведено обстеження умов проживання в квартирі АДРЕСА_5 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , про що складено Акт №124. Як убачається зі складеного Акту, умови проживання добрі, в квартирі чисто, прибрано, зроблений ремонт, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина має окрему кімнату, ліжко, шафу з одягом, стіл для навчання, іграшки, книжки та інші особисті речі. За цією адресою постійно проживають та мають місце реєстрації: мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , учень 3 класу СШ №126. Стосунки, традиції в сім`ї теплі, існує взаємопорозуміння. Мати бажає щоб син і надалі проживав з нею, хоче займатися його вихованням та утриманням. (а.с.116 т.1)

Згідно характеристики, виданої 04.02.2022 року СЗШ №126 м.Києва Києва, учень 3-Б класу ОСОБА_16 навчається в даній школі з 1 вересня 2019 року, має навчальні досягнення, що відповідають середньому рівню. У хлопця хороша пам`ять, але немає стійкої уваги. Навчається ОСОБА_17 не в повну міру. За останні два місяці ОСОБА_17 рідко відвідував школу, оскільки часто хворів. ОСОБА_17 дуже рухливий та енергійний, легко вступає у контакт з однокласниками, належним чином реагує на зауваження вчителя. Зі слів матері, батьки хлопчика разом не проживають. Дитина проживає то з матір`ю, то з батьком. За заявою батьків ОСОБА_17 після закінчення уроків йде додому сам або його забирає мати, батько. Коли хлопчик живе у батька, ОСОБА_18 привозить сина до школи, а після уроків забирає його. І мати, і батько, приділяють увагу навчанню та вихованню сина, цікавляться успіхами. (а.с.35 т.1)

Згідно інформаційної довідки про психолого-діагностичні консультації з ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеної психологом ФОП « ОСОБА_20 », дитині рекомендовано: « Пройти курс психологічної реабілітації для усунення наслідків дистресу, спричиненого сімейною ситуацією; проживати постійно з батьком ОСОБА_1 ; спілкування з мамою ОСОБА_2 проводити за стабільним графіком за умови спокійного, позитивного і поважливого ставлення батьків одне до одного; дбайливе ставлення до емоційних потреб з боку дорослого оточення; не рекомендовано піддаватись опитування в органах опіки і суді. Батькам - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 пройти курс батьківського психологічного консультування з метою підвищення батьківської компетенції у вирішенні емоційних проблем сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » (а.с.40-44 т.1)

У судові засідання відповідачка за первісним позовом ОСОБА_1 явку дитини не забезпечила, посилаючись на стан здоров`я дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Судом встановлено, що сторони, перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 06 січня 2022 року, після розірвання шлюбу батьки разом не проживають, малолітній син залишився проживати разом з матір`ю в квартирі АДРЕСА_5 , яка належить на праві власності батьку ОСОБА_1 .

При дослідженні доказів стосовно даних, які характеризують особу позивача за первісним позовом, підтверджується, що ОСОБА_1 має вищу освіту за напрямком підготовки «Комп`ютерна інженерія» та здобув кваліфікацію бакалавра комп`ютерної інженерії (а.с.21-23 т.1); за місцем роботи в компанії GeoZilla Inc. у період часу з 29.07.2019 по 01.02.2020 характеризується позитивно (а.с.24 т.1); отримує дохід, що підтверджується податковими деклараціями за 2020, 2021 роки (а.с.25-34 т.1, а.с.54-75 т.2); має також доньку ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.76 т.2); оплачує спортивно-оздоровчі послуги, які надаються його сину ТОВ «СЛ Сейлс» згідно Заяви-приєднання до Договору про надання спортивно-оздоровчих послуг від 22.05.2021 (а.с.38 т.2).

При дослідженні доказів стосовно даних, які характеризують особу відповідача за первісним позовом, підтверджується, що ОСОБА_23 , з 21 січня 2023 року працює на посаді продавця у ФОП ОСОБА_24 (а.с.84 т.2). Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_23 , отриманих з Пенсійного фонду України, наявні відомості про отриманий ОСОБА_23 дохід за 2019 рік в ТОВ «Авіон», а також за 2023 рік (січень-березень) у ФОП ОСОБА_24 . Натомість відомості за 2020-2022 рік - відсутні. (а.с.72-73 т.2)

Згідно відомостей Декларації №0001-КР8Т-РХ00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу пацієнту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 28.04.2020 року таку Декларацію з сімейним лікарем уклала мати дитини - ОСОБА_2 (а.с.74-75т.2)

Що стосується медичних показників про стан здоров`я відповідачки ОСОБА_2 , то в матеріалах справи наявний виписний епікриз №4540 із медичної карти стаціонарного хворого ортопедичного відділення ЧМЛ №2 ОСОБА_2 , з якого вбачається, що останній 05.04.2018 року під СМА була виконана операція: Артроскопія, аутопластика ПХЗ сухожилком напівсухожильного та нижнього мязів, фіксація ендобатон, парцинальна резекція внутрішнього меніска (а.с.89 т.2); 18.06.2021 року отримала перелом кісток дистального відділу лівої гомілки (а.с.92-97 т.2). У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України, у період часу з 08.03.2022 року по 06.07.2022 року дійсно перебувала за межами території України, при цьому у судовому засіданні відповідачка не заперечувала той факт, що за межі території України вона виїжджала без сина (а.с.124, 132 т.2)

Згідно з встановленим ст.13 Цивільного процесуального кодексу України принципом диспозитивної цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

При вирішенні даного спору щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд враховує, що батьки приймають активну участь у вихованні та утриманні дитини, бажають належно виконувати свої батьківські обов`язки, підстав вважати їх такими, що неналежно виконують ці обов`язки, у суду немає.

Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Порядок вирішення спору органом опіки та піклування конкретизований у пункті 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою КМУ №866 від 24.09.2008р., та передбачає подання відповідної заяви службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, до якої слід долучити копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про шлюб та докази розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання. Крім цього, представники служби у справах дітей повинні звернутися до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 грудня 2022 року за №103/6915/41/1 про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , комісія дійшла до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 . (а.с.238-240 т.1)

Оцінуючи Висновок органу опіки та піклування, як окремий доказ, суд враховує, що наданий суду висновок ґрунтується на даних, які доведено належними та допустимими доказами, не містить суперечливих фактів стосовно наданих характеристик кожного із батьків, безпосередньо у висновку зазначено, що батько дитини має постійне місце роботи, стабільний дохід, в квартирі за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_10 , створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. Громадянин підтвердив своє бажання, щоб малолітній ОСОБА_17 проживав з ним, так як в нього є можливості в повній мірі займатися його виховання та утриманням. Мати дитини не працює, не має самостійного доходу. В квартирі за місцем проживання матері створені необхідні умови для проживання та розвитку дитини. На засіданні комісії громадянка повідомила, що вона бажає, щоб дитина проживала з нею, займатися його вихованням та утриманням. На засіданні комісії був присутній малолітній ОСОБА_25 , та повідомив, що бажає проживати і з матір`ю, і з батьком, але все ж більшу прихильність він виявляє до батька. (а.с.238-240 т.1)

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, в зазначеній статті вказано, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Стаття 8 Конвенції про права дитини, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно до ч. 3, 4 статті 29 ЦК України, місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місцем проживання її батьків (усиновлювачі) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усинавлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, та у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дітей цього віку визначається за згодою батьків. Крім того, питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дітей - їх прав на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дітей.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці одинадцяти-дванадцяти років може висловити свою думку та сформулювати погляди, судом прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини.

Проте, відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 неодноразово у судові засідання, явку дитини, яка наразі проживає разом з нею, не забезпечила, посилалась на хворобливий стан здоров`я дитини.

На час ухвалення даного рішення судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж її проживання разом з батьком.

На думку суду, визначення місця проживання дитини разом з батьком не призведе до зміни їх усталеного способу життя і не завдасть психологічної травми, оскільки місце проживання матері і батька розташовані на невіддаленій відстані, в одному мікрорайоні міста, що не призведе до зміни навчального закладу, де навчається дитина, до зміни її оточення та середовища.

ОСОБА_2 не надала суду переконливих доказів на підтвердження того, що проживання дитини з батьком буде суперечити найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом не встановлено виняткових обставин, які б вказували на неможливість проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком.

Разом з тим, відсутні будь-які дані про неналежне виконання батьком своїх батьківських обов`язків, а також позивачем за зустрічним позовом не надано доказів та належно не обґрунтовано переваги для інтересів дитини проживання разом з матір`ю.

У той же час, у судовому засіданні встановлено, що під час проживання разом з матір`ю у малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з`явилась шкідлива звичка - паління електронних цигарок, яка може вплинути як на фізичне, так і на психічне здоров`я дитини, на розвиток її соціальних навичок, проте мати дитини не вживає заходів допомогти дитині у подоланні цієї шкідливої звички, сформувати здоровий спосіб життя дитини. Ба більше, мати, по суті, ще й сприяє заохоченню до такої шкідливої звички, оскільки у судовому засіданні підтвердила, що вона сама купує дитині інгредієнти для вживання електронних цигарок.

Мати дитини безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати, однак у контексті першочергового врахування інтересів дитини, суд віддає перевагу батькові дитини, який спроможний забезпечити найкращі інтереси дитини, вжити заходів та допомогти дитині подолати шкідливу звичку та сформувати здоровий спосіб її життя.

При цьому, суд звертає увагу на те, що визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Тобто, у разі, якщо син буде проживати разом з батьком, права позивача за зустрічним позовом не будуть порушені та мати дитини не буде позбавлена можливості здійснювати свої батьківські права та виконувати обов`язки щодо дитини у повному обсязі.

Крім того, кожний із батьків не позбавлений права піднімати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.04.2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21).

За наведених обставин, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись релевантною практикою ЄСПЛ, положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, та національного законодавства, що регулює сімейні правовідносини, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з огляду на інтереси малолітньої дитини, її вік, стать, психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної, достатньої забезпеченості, емоційного, психологічного, вікового та медичного чинників, виходячи із якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов переконання що для забезпечення розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі доцільним є проживання дитини з батьком.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом до суду позивач ОСОБА_1 не подавав заяв про відшкодування з відповідача ОСОБА_2 на його користь витрат, пов`язаних із розглядом справи, у разі задоволення його позову.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 32 Конституції України, статтями 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, статтями 7, 19, 141, 150, 155, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 273, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складений 19 травня 2025 року.

Суддя: І.В.Коваленко