ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря: Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи орган опіки та піклування Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Єрмака Олега Віталійовича на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 .

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не приділяє належної уваги вихованню сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не турбується про стан його здоров`я, не проявляє турботи та любові до дитини, не займається матеріальним утриманням.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 30 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоцільністю позбавлення батьківських правта відсутності доказів, які свідчили б про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Єрмак О.В., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що відповідач після припинення шлюбу перестав спілкуватися з сином, не проявляв опіку і турботу, не приймав жодної участі у вихованні сина. Син ОСОБА_4 не бажає спілкуватися з батьком, який є для нього сторонньою людиною.

Позивач не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з сином.

Зазначено, що встановивши факт тривалого ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача без поважних причин, суд першої інстанції мав підстави ухвалити рішення про задоволення позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягаєзадоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, щосторони перебували у шлюбі з 04.10.2003 року, який рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.01.2011 року розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Висновком Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування встановлено доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Таким чином, установивши фактичні обставини справи, суд, правильно оцінив поняття винного ухилення від виконання батьківських обов`язків і з`ясувавши, що матеріали справи не містять доказів свідомого умисного ухилення ОСОБА_5 від виконання своїх батьківських обов`язків, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення останньої батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 .

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 зазначив, що не ухилявся від участі у вихованні та спілкуванні з сином але позивач постійно чинила йому перешкоди в цьому.

Законодавцем визначено, що при вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

У даній справі судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися зі своїм сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання у місті Полтаві.

Позбавлення батьківських прав батька (матері), які не відмовляються від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажають спілкуватись та бачитись з дитиною, не втратили інтересу до дитини, до участі у її вихованні та мають намір і вчиняють дії для відновлення з нею відносин не відповідатиме інтересам самої дитини (постанова Верховного Суду від 1 серпня 2024 року у справі № 761/25311/20-ц).

Апеляцій суд зазначає, що місцевий суд правомірно не взяв до уваги висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду у відповідності до ч. 5, 6 ст. 19 СК України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем позовних вимог щодо умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та правомірно відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги фактично є тотожними доводам позовної заяви, яким суд першої інстанції надав повну та належну оцінку. Ці доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства не потребують повторного правового аналізу з боку суду апеляційної інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367,374,375, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єрмака Олега Віталійовича залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль