справа № 165/911/20
провадження №2/165/5/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ференс-Піжук О.Р.,

з участю секретаря Король І.С.,

позивача-відповідача ОСОБА_1 ,

представника позивача-відповідача Тертичного Ю.В., (в режимі ВКЗ)

відповідача-позивача ОСОБА_2 (в режимі ВКЗ),

представника відповідача-позивача ОСОБА_3 ,

представника органу

опіки та піклування Думич І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

встановив:

03.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування про визначення місця проживання його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вимоги обгрунтовує тим, що з матір`ю дитини ОСОБА_4 вони тривалий час проживали однією сім`єю, проте шлюб між сторонами не був зареєстрований. Вказує, що вони спільно проживали в квартирі, яка належала його батькові та розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що приблизно рік до звернення в суд з цим позовом, вони припинили подружні стосунки та він переїхав проживати до своїх батьків у село Бужанка Іваничівського району Волинської області. Відповідачка ОСОБА_4 та їхній малолітній син залишились проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Наголошує, що з моменту фактичного розірвання стосунків ОСОБА_4 постійно провокувала виникнення сварок між ними, неодноразово зверталась у правоохоронні органи зі скаргами на його дії. Вказує, що з березня 2020 року ОСОБА_4 переїхала з неповнолітнім сином проживати у гуртожиток , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому стверджує, що остання не повідомила йому про зміну місця проживання неповнолітнього сина. Оскільки відповідачка не надавала можливості зустрічатися з малолітнім сином, ОСОБА_1 04.03.2020 звернувся до органу опіки та піклування Нововолинської міської ради із заявою про розв`язання спору щодо участі у вихованні сина. Також наголошує, що йому належить на праві власності квартира, де створені усі належні умови для проживання неповнолітнього сина. Позивач є приватним підприємцем, матеріально забезпечений. Гнучкий графік його діяльності забезпечить можливість проводити час із сином, відвозити його до навчальної установи та забирати додому. Вказує, що хлопчик прихильний до нього, однак ОСОБА_4 перешкоджає йому зустрічатися з сином. Вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком буде відповідати інтересам дитини. При цьому зауважує, що він не має наміру перешкоджати матері зустрічатися з сином та брати участь у його вихованні.

Просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 .

22.06.2020 ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у них з ОСОБА_1 народився син ОСОБА_5 . Проте вони ніколи не перебували у шлюбі, разом не проживали, усе своє життя малолітній син ОСОБА_5 проживав з нею. ОСОБА_1 є лише біологічним батьком дитини. Крім того, наголосила, що позивач після народження не визнавав його своїм сином, і лише 15.11.2018 визнав батьківство, коли дитині виповнився один рік та два місяці. Зазначає, що ОСОБА_1 не брав участі у вихованні дитини, інколи надавав невелику матеріальну допомогу на утримання сина. Вказує, що між сторонами часто виникали сварки та конфлікти, під час яких зі сторони позивача за первісним позовом вчинявся фізичний та психологічний тиск. Також ствердила, що не перешкоджала зустрічам сина з батьком, однак просила дотримуватись правил, пов`язаних із карантинними вимогами, які діяли на той час. Натомість, ОСОБА_1 , без її відому забирав сина, при цьому на зв`язок не виходив, блокував її дзвінки. ОСОБА_4 стверджує, що під час конфліктів, ОСОБА_1 наносив їй тілесні ушкодження в присутності сина ОСОБА_5 та її дочки від першого шлюбу ОСОБА_7 . Вказує, що така подія мала місце 06.02.2020, в результаті якої було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України. Крім цього, 13.02.2020 стосовно ОСОБА_1 було постановлено заборонний припис, через погрози розправою з нею та через вчинення насильницьких дій. Зазначає, що 19.02.2020 вона звернулась до органу опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради із заявою про визначення способу участі у вихованні дитини ОСОБА_1 . 03.04.2020 працівники Служби у справах дітей проведи обстеження житлово-побутових умов проживання малолітнього ОСОБА_5 за адресою проживання: АДРЕСА_2 .

Зазначає, що 01.03.2020 ОСОБА_1 повторно, без відому та згоди матері, забрав сина, який був хворим, і мав високу температуру. При цьому вчинив стосовно ОСОБА_2 насильницькі дії і по вказаному факту було внесено відомості про кримінальне провадження до ЄРДР за №0000229 від 02.03.2020. Також аналогічний випадок мав місце 24.04.2020 року.

Вказує, що 04.05.2020 на засіданні виконавчого комітету Нововолинської міської ради вирішувалось питання щодо способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 , де було визначено ОСОБА_1 способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином таким чином: один тиждень через тиждень (з правом ночівлі за місцем проживання батька), а також зобов`язано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні сина ОСОБА_5 та завчасно попереджати про можливість та причини зміни у визначеному порядку зустрічей. Вважає, що таке рішення не відповідає інтересам дитини.

Наголошує, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 22.06.2020 видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на шість місяців, та встановлено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 із покладенням на нього обов`язків, серед яких заборонено наближатися ближче, як на 100 метрів до ОСОБА_4 та її неповнолітньої дочки ОСОБА_7 , до місця проживання та роботи, заборонено вести листування, телефонні переговори чи контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Вважає, що син ОСОБА_5 повинен проживати з нею, оскільки вона самостійно займалася його вихованням з народження, дитина проживала з матір`ю до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказує, що із висновку психолога встановлено, що на дитину негативно впливає постійна зміна місця перебування, тобто тиждень з матір`ю, тиждень у батька, а відсутність матері поряд, негативно відображається на психоемоційному станові малолітнього сина сторін.

Крім цього, вказує, що син ОСОБА_5 з дитинства хворіє з діагнозом: пієлоектазія лівої нирки, має алергію на певні продукти харчування, у зв`язку чим повинен перебувати під постійним наглядом та дотримуватись спеціальної дієти, а ОСОБА_1 не може забезпечити такий догляд, оскільки йому невідомі особливості такого догляду.

Зазначає, що вона, ОСОБА_4 має постійне місце роботи, стабільний дохід, їй на праві власності належить житлова квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка повністю облаштована для проживання з дитиною.

Просить у задоволенні первісного позову відмовити, та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з його матір`ю ОСОБА_4 та стягнути з відповідача судові витрати у справі.

У судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Представник позивача наголосив, що ОСОБА_2 власного житла немає, майна немає, в якій країні зараз проживає з дитиною сторін, також невідомо. Зазначає, що вона є біженкою, громадянства країни, в якій проживає, немає. З довідки, наданої стороною відповідача за первісним позовом, не вбачається, що в ОСОБА_2 є постійне місце проживання, вона притягувалася до кримінальної відповідальності, засуджена за вчинення кримінального правопорушення, її старша дочка проживає в Україні, відповідач за первісним позовом сама приїздить в Україну, залишаючи неповнолітнього сина сторін з невідомими особами. З огляду на вказані обставини, просять у задоволенні зустрічного позову відмовити, а первісний позов задоволити та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 .

У судовому засіданні відповідач-позивач ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) та її представник ОСОБА_3 підтримала заявлені зустрічні позовні вимоги з підстав наведених у зустрічному позові. Просили їх задоволити, визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з його матір`ю ОСОБА_4 та стягнути з відповідача судові витрати у справі. У задоволенні первісного позову просить відмовити. Зазначили, що з моменту звернення з вказаним позовом до суду змінились фактичні обставини. Так, відповідач-позивач ОСОБА_4 у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації та введенням воєнного стану на території України через збройну агресію з боку росії,, змушена була виїхати до Республіки Чехія зі своїми дітьми, де на даний момент проживають в місті Позловіце на основі візи тимчасового захисту, жодних гуманітарних виплат від держави не отримують. ОСОБА_4 з 01.04.2022 працює асистентом педагога для українських учнів в загальноосвітній школі в Лугачовіце, має оклад 25000 чеських крон, володіє чеською мовою, підтвердила свій диплом про вищу освіту, позитивно характеризується за місцем роботи. Її чоловік ОСОБА_12 , з яким вона уклала шлюб 09.01.2021, займається підприємницькою діяльністю, вони спроможні забезпечити потреби дитини на належному рівні. Відповідач-позивач разом з неповнолітнім сином повністю адаптувалися для проживання в Чеській республіці. Хлопчик відвідував дитячий садок в м. Лугачовіце, добре розуміє та говорить чеською мовою. Сім`я орендує квартиру з всіма зручностями, що складається з коридору, кухні, вітальні з балконом, спальні, кімнати та ванної кімнати. У квартирі є всі меблі та побутові прилади. Син пішов у перший клас школи, повністю соціально адаптований для проживання в Чеській республіці, розмовляє чеською мовою та розуміє чеську, має друзів, повністю адаптувався в дитячому колективі. Стверджують, що саме в інтересах дитини необхідно визначити місце проживання дитини з матір`ю, яка забезпечує всі життєві потреби дитини. У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 просять відмовити.

Свідок ОСОБА_13 , - психолог БО «Карітас Волинь», у судовому засіданні показала, що 01.03.2020 до БО «Карітас Волинь» звернулась ОСОБА_4 з приводу вчинення співмешканцем домашнього насильства в присутності дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Вказала, що неповнолітній ОСОБА_5 відвідував центр з матір`ю по спеціальній програмі. Зазначила, що дитина однаково любить матір та батька, болісно сприймає щотижневу передачу від одного з батьків до іншого. Однак зазначила, що програмною діагностикою було визначено, що неповнолітньому ОСОБА_5 комфортніше бути з матір`ю та сестрою. Свідок вказала, що вона 07.09.2021 була свідком передачі дитини від одного з батьків до іншого, Зазначає, що у малолітнього ОСОБА_5 було емоційне заціпеніння, батько тримав дитину на руках, передача матері не відбулася. Дитина поводилась, як ніби у неї загальмований розвиток. Підтвердила, що ОСОБА_2 зверталася до БО «Карітас Волинь» коли в неї були потреби, а саме протягом 2020-2021 років, у 2022 році вона з дітьми виїхала за кордон.

Свідок ОСОБА_16 - рідна сестра ОСОБА_2 в суді показала, що вона спостерігала за малолітнім сином сторін ОСОБА_5 , коли він проживав в Україні, а тепер спостерігає, від часу, коли він проживає в Чеській республіці. Наголосила, що коли дитина проживала в Україні, то коли мова була про спілкування з батьком, то дитина опускала очі в землю. ОСОБА_5 в Чеській республіці здав іспит до першого класу на чеській мові. Має багато друзів, комунікабельний, спілкується, жвавий, колекціонує машинки. Має старших друзів чехів, яких називає дід та баба. Він згадує про Україну, але запрошує бабусю з України до Чехії в гості. Зазначає, що ОСОБА_5 мав би проживати з мамою там, де немає війни. Наголосила, що в Чехії дитині добре. Йому комфортно проживати з мамою та вітчимом. Пригадує події, очевидцем яких була, коли ОСОБА_1 , шляхом обману, викрав у бабусі в селі Черників Володимирського району сина ОСОБА_5 , оскільки мати ОСОБА_2 в цей день поїхала в місто у справах. За період проживання з батьком, у ОСОБА_5 був поганий емоційний стан. Під час передачі дитини від батька до матері, постійно були конфліктні ситуації, а коли від матері до батька, то все відбувалося нормально. В гості до ОСОБА_4 в Чехію не їздила, але постійно спілкується з нею та ОСОБА_5 по відеозв`язку.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради Володимирського району Волинської області Думич І.О. у судовому засіданні підтримала висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , затверджений рішенням виконкому Нововолинської міської ради №337 від 03.12.2020. Вважає, що взявши до уваги рішення комісії з питань прав дітей від 12.11.2020, враховуючи обставини, встановлені в ході розгляду справи судом, в тому числі за період проживання малолітнього сина сторін з матір`ю в Чеській республіці, беручи до уваги інформацію, отриману через соціальний відділ Міської ради міста Лугачовіце про умови проживання, роботи, навчання, адаптації в соціумі, ОСОБА_4 та малолітнього сина сторін ОСОБА_5 , вважає, як представник органу опіки і піклування, за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_2 .

Заслухавши доводи позивача-відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Тертичного Ю.В., відповідача-позивача ОСОБА_4 , її представника адвоката Андрейчука С.В., висновок представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради, показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Суд встановив, що батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.10 том І).

ОСОБА_2 змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 » у зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_12 09.01.2021 (а.с.3 том ІІ).

Звертаючись до суду 03.04.2020 з первісним позовом про визначення місця проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_5 з батьком, ОСОБА_1 надавав докази належності йому на праві приватної власності квартири за адресою: АДРЕСА_3 , (а.с.39,т.1), де створено належні умови для проживання дитини, що підтверджено актом обстеження умов проживання від 28.04.2020 (а.с.47,т.1).

ОСОБА_1 також зазначав, що він є фізичною особою підприємцем, (а.с.40,т.1), має стабільний дохід, є постійним спонсором, меценатом у КЗ «Бужанківський ліцей імені Миколи Корзонюка» (а.с.15, т.1) виключно позитивно характеризується (а.с.14,т.1) за медичною допомогою до лікарів психіатра і нарколога не звертався (а.с.16-17,т.1).

У зв`язку з виникненням спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради №127 від 05.05.2020 (а.с.48, т.1) було визначено ОСОБА_1 способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 таким чином: один тиждень через тиждень (з правом ночівлі за місцем проживання батька). Цим рішення ОСОБА_2 було зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні сина ОСОБА_5 та завчасно попереджати про можливість та причини зміни у визначеному порядку зустрічей.

22.06.2020 ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила визначити місце проживання малолітнього сина сторін з нею. На підтвердження доводів зустрічного позову додала докази її офіційного працевлаштування, позитивну характеристику з місця роботи, довідку про доходи (а.с.75-77, т.1), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належність їй на праві власності житла за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.78, т.1), а також надала довідки про те, що на обліку у лікаря нарколога не перебуває та довідку про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричного оглядів (а.с.79).

З копії Договору укладеного 02.03.2020 між Волинським обласним фондом «Карітас Волинь» та ОСОБА_2 , встановлено, що ОСОБА_2 надавалася соціальна послуга «Соціальний супровід» (а.с.90-91, т.1).

Згідно з довідкою цього Фонду від 18.06.2020 (а.с.93, т.1) впродовж березня-червня 2020 сім`я ОСОБА_4 з двома дітьми: ОСОБА_5 - 2,5 роки та ОСОБА_7 - 12 років, перебували під соціальним супроводом Карітас-Волинь. За даний час відбувалось систематичне спостереження за психоемоційним станом ОСОБА_5 . Спостереження проводила соціальний працівник Качорок Олена . За час спостереження було встановлено, що на дитину негативно впливає постійна зміна її місця знаходження. ОСОБА_5 дуже прив`язаний до мами. Тривала відсутність мами поряд негативно відображається на психо-емоційному стані дитини. На позитивні зміни психоемоційного стану впливає постійне проживання ОСОБА_5 разом з мамою. Рекомендовано, в якнайкращих інтересах дитини, визначити постійне місце проживання ОСОБА_5 з мамою.

На заперечення вимог зустрічного позову стосовно визначення місця проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_5 з матір`ю, позивач за первісним позовом та його представник адвокат Тертичний Ю.В. наголосили, що ОСОБА_2 проживає невідомо в якій країні зі статусом біженця, немає житла, щоб створити належні умови для проживання та виховання дитини, а тому просили визначити місце проживання ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 , враховуючи, що у м.Нововолинську Волинської області немає активних бойових дій і дитина не буде піддаватися небезпеці.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (стаття 141 СК України).

Відповідно до частини другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

У частині шостій статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина.

У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: - особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів.

Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності); - відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); - можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків); - стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги); - стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо. Указане тлумачення статті 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 761/35714/16-ц, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від 28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19).

З огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя.

Як встановлено судом, в зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації, ОСОБА_2 разом з малолітнім сином сторін ОСОБА_5 , виїхала за межі України і по даний час проживає в Чеській Республіці.

На виконання ухвали Нововолинського міського суду Волинської області від 11.10.2023 у справі № 165/911/20, виконавчим комітетом Нововолинської міської ради Волинської області було надано інформацію від соціального відділу міської ради міста Лугачовіце Злінської області Республіки Чехія про умови проживання (роботи, навчання, адаптації у соціумі) ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_5 у місті Лугачовіце Чеської Республіки, з якого вбачається, що життєві потреби малолітнього ОСОБА_5 забезпечує його мати зі своїм чоловіком в повному обсязі, малолітній та його матір дуже добре соціально адаптовані для проживання в Чеській Республіці, (а.с.182-185,т.1). Станом на 15.11.2023, малолітній ОСОБА_5 відвідував садок в м. Лугачовіце, дошкільне відділення, дуже добре розуміє та говорить чеською,. Має друзів у дитсадку. Матір хлопчика працює з 01.04.2022 асистентом педагога для українських учнів в загальноосвітній школі в Лугачовіце, виключно позитивно характеризується (а.с.155,т.1). Має оклад 25000 чеських крон.(а.с.156,т.2). Мати працює, спроможна фінансово забезпечити сина, малолітній повністю адаптувався в дитячому колективі, має друзів, наявне широке коло спілкування сім`ї, його соціальна адаптація пройшла на високому рівні. ОСОБА_2 з чоловіком орендують квартиру зі всіма вигодами, облаштовану меблями та побутовою технікою, що підтверджено договором оренди житла з додатком (а.с. 161-163, т.2).

Як вбачається з інформації загальноосвітньої школи Лугачовіце від 18.12.2024, ОСОБА_2 офіційно працевлаштована в загальноосвітній школі Лугачовіце, державного підпорядкування на посаді: вчитель чеської мови для іноземців та вчитель англійської мови. На даній посаді працює з 01.09.2024. (а.с.23, т.3)

26.11.2024 класний керівник ОСОБА_5 надала письмову інформацію, що він є учнем першого класу загальноосвітньої школи Лугачовіце державного підпорядкування, розумний старанний хлопчик, до школи і зі школи хлопчик ходить у супроводі мами.(а.с.21,т.3).

Встановлені фактичні обставини і досліджені судом на їх підтвердження докази, повністю спростовують доводи сторони позивача за первісним позовом на заперечення зустрічного позову, зокрема стосовно невизначеного місця проживання ОСОБА_2 з сином сторін, відсутності у неї житла, доходу, та неспроможність створення умов для належного проживання та виховання малолітнього сина сторін ОСОБА_5 .

Поряд з цим, слід зазначити, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не надав достатніх належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності, доцільності визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків, а також не надав доказів на спростування тих обставин, що в умовах воєнного стану в Україні дитині безпечніше залишатись з матір`ю в Чеській Республіці. Враховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів та безпеки і права на життя, введення в Україні воєнного стану, перебування дитини з матір`ю в Чеській Республіці, її абсолютну адаптацію в соціумі, здобуття освіти, володіння мовою, гармонійний розвиток та стабілізацію психоемоційного стану, завдяки перебуванню піл маминою опікою та увагою, дійшов висновку про обґрунтованість зустрічного позову та недоведеність вимог первісного позову і відсутність підстав для його задоволення.

Слід наголосити, що в ході судового розгляду судом проаналізовано фактичні обставини та події певного періоду життя сторін, зокрема їх неприязних особистих стосунків, у атмосфері яких мимоволі опинився і тривалий час перебував малолітній син.

Як встановлено судом, конфлікті ситуації, наслідком яких були численні справи, що стосувались вжиття компетентними органами заходів до обмеження спілкування позивача з відповідачем, приватне звинувачення у нанесенні легких тілесних ушкоджень, складання протоколів про притягнення до адміністративної відповідальності, в основному мали місце в ході вирішення питань щодо участі у вихованні сина і виникали, в тому числі, під час виконання рішення органу опіки і піклування, яким було визначено режим спілкування малолітнього ОСОБА_5 з батьками тиждень з мамою, тиждень з батьком. Зокрема сама передача дитини від одного з батьків до іншого, в основному відбувалася, у напруженій атмосфері, супроводжувалася взаємними образами дорослих, що вкрай негативно відображалось на психоемоційному стані дитини.

З огляду на встановлені судом обставини, вік ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідність материнської опіки, а також враховуючи нездатність сторін знайти порозуміння у питаннях спільної фізичної опіки над сином, визначення місця проживання дитини з матір`ю забезпечить зростання сина ОСОБА_5 у безпечному, спокійному і стійкому середовищі та відповідатиме інтересам дитини.

У контексті забезпечення права дитини на спілкування з батьком, а також права батька на виховання своєї дитини, суд зазначає, що батько безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку свого сина, має право та обов`язок піклуватися про його здоров`я, стан розвитку, проводити з ним необхідну кількість часу, незалежно від того, з ким з батьків дитина буде проживати. Визначення на цьому етапі місця проживання дитини з матір`ю, не повинно негативно впливати на його взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним з батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обоє з батьків.

Відповідно до частини 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмовив позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки зустрічний позов задоволено, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає 840,80 грн. сплаченого судового збору (а.с.69) та 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується документально (а.с.110а-114).

Керуючись ст. 12, ст. 13, ст.81, ст. 89, ст. 141, ч. 6 ст. 259 ст. 263, ст. 264 ЦПК України, на підставі ст.29 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 19, 161 Сімейного Кодексу - суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком ОСОБА_1 , відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю ОСОБА_2 , задоволити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840 (вісімсот сорок) грн 60 коп. сплаченого судового збору, 10000 (десять тисяч) грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач-відповідач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий підпис Орися ФЕРЕНС-ПІЖУК