ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5817/25 Справа № 211/1427/24 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/1427/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Трофименко Марина Володимирівна, на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2025 року, яке ухвалено суддею Ніколенко Д.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 березня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі - ФОП ОСОБА_2 ) про розірвання договору та стягнення моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що 13.06.2023 між ОСОБА_1 , як Замовником, та ФОП ОСОБА_2 , як Виконавцем, укладено Договір б/н на виготовлення модульного будинку.

Відповідно до п. 1.1 Договору Виконавець зобов`язується виготовити модульний будинок (далі «Виріб») за ескізним проектом (Додаток 1), який є невід`ємною частиною цього Договору, та передати у власність Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити його, на умовах, що визначені цим Договором.

Згідно п. 1.2 під Виробом, за даним Договором, розуміється: «Будинок збірний, каркасний модульний металевий графіт.

Відповідно до п. 1.3. Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується організувати, виготовлення модульного будинку власними силами, на устаткування та інструментами Виконавця, а також з матеріалів Виконавця, що зазначаються в Специфікації Виробу (Додаток 2), який є невід`ємною частиною цього Договору. Виконавець може залучати для виконання робіт третіх осіб. Виконавець відповідає за належну якість наданих послуг.

Згідно п. 1.4. Договору найменування Виробу, його кількість та ціна вказується у первинних облікових документах. Сторони погодили вважати первинними обліковими документами: Видаткова накладна, Акт приймання - передачі, які являються невід`ємною частиною даного Договору з дати підписання їх уповноваженими представниками.

Відповідно до п. 2.1. та п. 2.3. Договору ціна Виробу є договірною та обумовлюється сторонами до моменту оформлення Договору на виготовлення Виробу. Загальна ціна Виробу, що виготовляється, що передається за цим Договором складає: 400 000,00 гривень.

Згідно п. 2.4 Договору Замовник зобов`язується своєчасно проводити оплату вартості робіт згідно наступного графіку: - аванс в розмірі не менше 50% - 200 000,00 гривень готівкою, - остаточний розрахунок проводиться в день підписання Акту приймання-передачі відвантаження Виробу. Замовник здійснює оплату виключно в українській національній валюті - гривні. Момент виконання Замовником зобов`язань з оплати Виробу вважається момент надходження грошових коштів у повному обсязі. Датою придбання (передачі) Виробу Замовником вважається дата оформленої Видаткової накладної та Акту приймання-передачі.

На виконання умов Договору, передання позивачем ОСОБА_1 відповідачу авансу в розмірі 200 000,00 грн. відбулося саме в день підписання Договору, тобто 13.06.2023, що згідно п. 4.1. Договору було датою початку виготовлення Виробу. Аванс було сплачено готівкою. Передання коштів відбувалося за місцем виконання Договору за адресою: АДРЕСА_1 , в присутності матері позивача ОСОБА_3 , так як вказані кошти належали їй та були зняті нею з банківського депозитного рахунку.

Звертає увагу суду на те, що згідно п. 4.2. Договору Виконавець зобов`язувався передати Виріб Замовнику не пізніше як через 3 місяці від дати початку виготовлення Виробу за умови повної оплати Виробу Замовником. Про дату та час готовності Виробу для передачі його Замовнику, Виконавець зобов`язаний повідомити Замовника не менше ніж за 5 (п`ять) робочих днів про дату повної готовності Виробу (п. 4.2. Договору). Однак, після закінчення трьох місячного строку з моменту підписання Договору. Виконавець не передав в повному обсязі Виріб Замовнику з метою його подальшої експлуатації.

28.11.2023 між сторонами було погоджено кінцевий строк виготовлення модульного будинку - 12.01.2024, що закріплено Доповненням до Договору б/н на виготовлення модульного будинку від 13.06.2023, що є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п. 1 Доповнення від 28.11.2023 до Договору б/н на виготовлення модульного будинку від 13.06.2023, Виконавець зобов`язувався виконати до 12.01.2024 певний перелік будівельно-монтажних робіт для закінчення робіт по виготовленню модульного будинку. Пунктом 4 вказаного Доповнення Виконавець також зобов`язувався в добровільному порядку сплатити 1% від суми 208 000,00 грн. за кожен день прострочки не виконання робіт та передачу готового виробу в термін зазначений у п. 1 даного Доповнення, що підтверджується особистим підписом та печаткою відповідача на документі.

Так, з моменту укладення Договору, працівниками відповідача було здійснено часткову закупівлю будівельного матеріалу на суму 192 600 грн., поставлено та зафіксовано дерев`яний каркас модульного будинку, проведено утеплювальні роботи, змонтовано кришу з металочерепиці, частково зроблено фасад будинку, частково зроблено електрику, обшиті стіни та підлога гіпсокартоном, по всьому будинку зроблено чорнову роботу, стіни частково. Так як відповідачем на придбання будівельного матеріалу було витрачено 192 600 грн., залишок коштів не витрачених відповідачем становив 7 400 грн.

Станом на 12.01.2024 відповідачем у повному обсязі не виконані всі будівельно-монтажні роботи, що призвело до порушення з боку ФОП ОСОБА_2 строків виконання Договору, не передано Виробу в експлуатацію позивачу та настання наслідків, передбачених п. 4 Доповнення.

Відповідачем було припинено виконання будь-яких будівельно-ремонтних робіт у січні 2024 року.

На зауваження щодо виконання умов Договору відповідач весь час щось обіцяє, посилаючись на відсутність спеціалістів, тяжкий фінансовий стан, військовий стан у країні та інше.

Враховуючи той факт, що відповідачем прострочено виконання взятого на себе за Договором зобов`язання по виконанню будівельно-монтажних робіт модульного будинку, станом на день подання позову, тобто 01.03.2024, розмір штрафних санкцій, які підлягають стягнення з відповідача становить 99 840 грн. (208 000 грн. (сума зазначена в Договорі) * 1% * 48 прострочених днів (січень 2024 року - 19 днів, лютий 2024 року - 29 днів)).

Крім того, позивач бажає розірвати договір з відповідачем, так як ним порушуються вимоги Договору щодо виконання будівельно-монтажних робіт у строки, вони ним взагалі не проводяться і коли вони будуть ним завершені не відомо, що порушує права позивача на користування своєю власністю.

Також, оскільки в результаті порушення умов Договору на виготовлення модульного будинку від 13.06.2023, позивач зазнав моральної шкоди, що виразилося в душевних переживаннях, які він до цього часу відчуває з приводу не закінчення будівельно-ремонтних робіт модульного будинку та не можливістю проживання в цьому будинку його сім`ї. Дана ситуація для позивача є стресовою, що негативно відображалися на загальному стані здоров`я позивача. Враховуючи принцип виваженості, розумності та справедливості, позивач визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 грн.

Посилаючись на викладене, уточнивши позовні вимоги, просив суд: розірвати Договір б/н на виготовлення модульного будинку від 13.06.2023, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 ; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 214 240,0 грн., моральну шкоду у розмірі 70 000,00 грн., залишок сплачених коштів у сумі 7 400,00 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Трофименко М.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ескізний проект був запропонований відповідачу саме позивачем, а тому саме в такому запропонованому варіанті позивач хотів отримати виріб, про що обговорювалося під час укладення Договору.

Зазначає, що, при укладанні Договору, відповідач зобов?язувався надати позивачу видаткову накладну, кошторис, та згодом Акт приймання - передачі виробу, але ці документи надані не були.

Відповідно до п.2.4. Договору остаточний розрахунок проводиться в день підписання Акту приймання передачі, відвантаження виробу. Замовник здійснює оплату виключно в українській національній валюті - гривні. Момент виконання замовником зобов`язань з оплати виробу вважається момент надходження грошових коштів в повному обсязі. Датою придбання (передачі) виробу замовником вважається дата оформленої видаткової накладаної та Акту приймання передачі.

В судовому засіданні судом було встановлено, та не заперечувалося представником відповідача, отримання ФОП ОСОБА_2 авансу в розмірі 200 000,00 грн. в день підписання Договору, тобто 13.06.2023 року.

Разом з відзивом на позовну заяву представник відповідача надав до суду свою редакцію першої сторінки Договору на виготовлення модульного будинку від 13.06.2023 року, яка містится в матеріалах справи, стверджуючи, що відповідно до редакції п.2.4 Договору замовник зобов?язувався своєчасно проводити оплату вартості робіт згідно наступного графіку: аванс в розмірі не менше 50% 200 000, 00 грн. (двісті тисяч гривень 00 копійок) готівкою на придбання будівельних матеріалів; остаточний розрахунок проводиться по факту закупівлі будівельних матеріалів для оплати роботи з виготовлення виробу, але не пізніше 7 (семи) календарних днів з початку робіт. З пояснень представника відповідача можна зробити висновок про наявність двох редакцій Договору, які за своїм змістом мають розбіжності щодо остаточного розрахунку щодо виготовлення виробу. Перший варіант Договору, який наявний в матеріалах цивільної справи та на який позивач посилається в позові, який і підписував позивач. Друга редакція Договору, який нібито є у відповідача. На усну вимогу суду надати копію повного тексту Договору, який би містив підписи сторін та печатку відповідача, та на який представник відповідача посилається в своїх поясненнях, до суду надано не було без поважних на те причин, а тому твердження представника відповідача щодо остаточного розрахунку не можуть бути взяті до уваги.

Після закінчення трьохмісячного строку з моменту підписання вищевказаного Договору, виконавець не передав в повному обсязі виріб замовнику з метою його подальшої експлуатації. Виріб не переданий позивачу й до моменту звернення до суду з позовом. Будівельні роботи не були завершені, будинок добудовувався власними силами позивача.

Зазначає, що 28.11.2023 року між сторонами було погоджено кінцевий строк виготовлення модульного будинку - 12.01.2024 року, що закріплено Доповненням до Договору б/н на виготовлення модульного будинку від 13.06.2023 року, що є невід`ємною частиною Договору. В судовому засіданні судом візуально встановлено, що підпис на вказаному Доповненні виконана не ОСОБА_1 , а тому умови Доповнення в частині штрафних санкцій судом не взято до уваги, та вважаються недоведеними позовними вимогами. Клопотання про проведення почеркознавчої експертизи не було задоволено. Однак, Доповнення до Договору б/н на виготовлення модульного будинку від 13.06.2023 року судом першої інстанції не було визнано нікчемним чи недійсним. Воля відповідача була закріплена його підписом та печаткою на Доповненні від 28.11.2023 року до Договору на виготовлення модульного будинку від 13.06.2023 року. Отже, з умовами Доповнення відповідач був повністю згоден, зворотнє не було доведено представником відповідача в судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Трофименко М.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника відповідача ФОП ОСОБА_2 адвоката Богославського А.С., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.06.2023 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір б/н на виготовлення модульного будинку. Загальна ціна Виробу, що виготовляється, що передається за цим Договором складає: 400 000,00 гривень.

Згідно п. 2.4 Договору Замовник зобов`язується своєчасно проводити оплату вартості робіт згідно наступного графіку: аванс в розмірі не менше 50% - 200 000,00 гривень готівкою, остаточний розрахунок проводиться в день підписання Акту приймання-передачі (відвантаження) Виробу.

На виконання умов Договору передання позивачем ОСОБА_1 відповідачу авансу в розмірі 200 000,00 грн. відбулося саме в день підписання Договору, тобто 13.06.2023, що згідно п. 4.1. Договору було датою початку виготовлення Виробу. Аванс було сплачено готівкою. Вказаний факт сторонами визнається та не оспорюється.

28.11.2023 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було підписано Доповнення до Договору б/н на виготовлення модульного будинку від 13.06.2023, що є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п. 1 Доповнення від 28.11.2023 до Договору б/н на виготовлення модульного будинку від 13.06.2023, виконавець зобов`язувався виконати до 12.01.2024 певний перелік будівельно-монтажних робіт для закінчення робіт по виготовленню модульного будинку. Однак, як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами у справі, вказане доповнення з боку позивача підписувалося не ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанцїі виходив з їх недоведеності та необгрунтованості.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

Так, за правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Матеріалами справи підтверджено, що 13.06.2023 між ФОП ОСОБА_2 , як виконавцем, та ОСОБА_4 , як замовником, укладено Договір б/н на виготовлення модульного будинку, за умовами якого виконавець зобов?язується виготовити модульний будинок (надалі Виріб) за ескізним проектом, якиий є невд?ємною частиною цього Договору, та передати у власність замовника, а замовник зобов?язується прийняти та оплатити його, на умовах, що визначені цим Договором.

Загальна ціна Виробу, що виготовляється, що передається за цим Договором складає: 400 000,00 гривень.

Згідно п. 2.4 Договору Замовник зобов`язується своєчасно проводити оплату вартості робіт згідно наступного графіку: аванс в розмірі не менше 50% - 200 000,00 гривень готівкою, остаточний розрахунок проводиться в день підписання Акту приймання-передачі (відвантаження) Виробу.

Початок виготовлення Виробу 13 червня 2023 року (п. 4.1. Договору).

Згідно п. 4.2. Договору, виконавець зобов?язханий передати Виріб замовнику не пізніше як через три місяця від дати початку виготовлення виробу за умови повної оплати виробу замовником.

Про дату та час готовності Виробу для передачі його замовнику, виконавець зобов?язаний повідомити замовника не менш ніж за п?ять робочих днів про дату повної готовності Виробу (п. 4.4. Договору).

Договір підписаний сторонами та є чинним (а.с. 9-12).

Наданий стороною відповідача ФОП ОСОБА_2 суду першої інстанції перший аркуш цього Договору, який не містить підписів сторін (а.с. 46), колегія суддів до уваги не приймає, оскільки він не відповідає вимогам ЦПК України щодо достовірності та достатності доказів.

Надані до суду Доповнення від 28 листопада 2023 року до Договору б/н на виготовлення модульного будинку від 13 червня 2023 року (а.с. 13-14), колегією суддів теж не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як встановлено судом першої інстанїі та не спростовано у суді апеляційної інстанції, позивач ОСОБА_1 вказані Доповнення не підписував.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним, а тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що Доповнення до Договору б/н на виготовлення модульного будинку від 13.06.2023 року судом першої інстанції не було визнано нікчемним чи недійсним, воля відповідача була закріплена його підписом та печаткою на Доповненні від 28.11.2023 року до Договору на виготовлення модульного будинку від 13.06.2023 року, а тому його умови підлягають виконанню сторонами.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами укладено Договір б/н на виготовлення модульного будинку від 13 червня 2023 року, у редакції наданій до суду стороною позивача (а.с. 9-13).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Положеннями ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналогічні положення містяться і в частинах 1-5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою, зокрема, передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Позивач належним чином виконав зобов`язання, покладені на нього умовами Договору б/н на виготовлення модульного будинку від 13 червня 2023 року, оскільки передав виконавцю, в якості авансу, грошові кошти в сумі 200 000,00 грн.

Згідно звіту ФОП ОСОБА_2 на закупівлю матеріалів за цим Договором ним витрачені кошти в сумі 192 600,00 грн. (а.с. 18), що не заперечується позивачем.

Проте, взяті на себе зобов`язання щодо виготовлення Виробу, а саме будинку збірного, каркасного модульного металевий графіт, відповідач ФОП ОСОБА_2 не виконав, роботи згідно з чинним договором ним не були завершені у визначений договором строк.

За приписами статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини першої статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Право замовника на односторонню відмову від договору підряду встановлене нормою частини другої статті 849 ЦК України, відповідно до якої якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Положеннями частин першої, третьої статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року в справі № 537/4259/15-ц (провадження № 61-592св20) зроблено висновок по застосуванню частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України та вказано, що «якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України.

Схожих за змістом висновків щодо застосування положень статті 849 ЦК України та можливості стягнення з підрядника на користь замовника коштів внесеної передоплати після припинення дії договору підряду на підставі статті 1212 ЦК України дійшов Верховний Суд у постановах від 11 листопада 2018 року у справі № 910/13332/17, від 14 червня 2018 року у справі №912/2709/17, від 15 лютого 2019 року у справі № 910/21154/17, від 25 лютого 2021 року у справі №904/7804/16, від 24 листопада 2021 року у справі № 910/17235/20, від 23 лютого 2022 року у справі № 370/999/16-ц, провадження № 61-9765св21.

З огляду на наведене, суд вважає, що зважаючи на невиконання відподачем своїх договірних зобов`язань, Договор б/н на виготовлення модульного будинку від 13 червня 2023 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , слід розірвати та стягнути залишок невитрачених коштів в розмірі 7 400,00 грн., які були перераховані позивачем на виконання умов даного договору підряду.

Відповідач не надав суду належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що на день ухвалення рішення у даній справі ним завершені роботи з витоговлення мобульного будинку.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Позивачем ОСОБА_1 ставиться питання про стягнення неустойки за порушення термінів виконання зобов?язань, визначених Доповненняи від 28 листопада 2023 року до Договору на виготовлення модульного будинку від 13 червня 2023 року, який, як уже зазначалосмя вище, є нікчемним та положення цієї угоди не можуть бути застовані до правовідносин сторін.

При цьому, умовами Договору б/н на виготовлення модульного будинку від 13 червня 2023 року не передбачено розмір та порядок нарахування неустойки за порушення термінів виконання зобов?язань, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.ч 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно роз`яснень термінів, наведених у Законі України «Про захист прав споживачів» продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Загальними умовами цивільно-правової відповідальності виступають: наявність моральної шкоди як негативних змін у психічному стані особи, яких вона зазнала внаслідок завданих їй фізичних і душевних страждань.; неправомірність рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди (прояв поведінки дій або бездіяльності, які заборонена законом); причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою.

Оскільки за результатом вирішення спору знайшли своє підтвердження обставини невиконання відповідачем ФОП ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань з виготовлення виробу, що виявляє протиправність поведінки в розрізі вимог Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди суму 10 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв?язку з чим колегія суддів стягує з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, у розмірі 3 713,54 грн. ( за вимоги немайнового характеру щодо розірвання договору: 1 211,20 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви за вимогу немайнового характеру) + 1 816,80 грн. (судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги на рішення суду в частині вирішення вимоги немайнового характеру) = 3 028,00 грн.; за вимоги майнового характеру: 3 427,60 грн. + 5 141,70 = 8 569,30 грн.; 8 569,30 грн. х 8% = 685,54 грн).

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою, відносяться до витрат, пов?язаних з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі №15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України

У позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на оплату правничої допомоги в суді першої інстанції в розмірі 9 000,00 грн.

На підтвердження понесення таких витрат надав суду: Договір про надання правничої допомоги №12/02/24-2 від 12 лютого 2024 року (а.с. 3-31) та Акт прийому-передачі наданих послуг до нього (а.с. 32), згідно яких сторони погодили надання та оплату юридичних посолуг з підготовки та подання позовної заяви на суму 9 000,00 грн.

Позивачем ОСОБА_1 вплачено кошти на професійну правничу допомогу у повному обсязі, що підтверджується квитанцією №1 від 12 лютого 2024 року (а.с. 56) та квитанцією №2 від 12 березня 2024 року (а.с. 58).

Суд враховує складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також часткове задоволення заявлених позовних вимог, а тому вважає за належне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 4 500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, п.4 ч.1 ст. 376, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Трофименко Марина Володимирівна, задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2025 року -скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Розірвати Договір б/н на виготовлення модульного будинку від 13 червня 2023 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7 400 (сім тисяч чотириста) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на оплату судового збору, у розмірі 3 713 (три тисячі сімсот тринадцять) гривень 54 (п?ятдесят чотири) копійки.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, у розмірі 4 500 (чотири тисячі п?ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: