Справа №442/2813/25
Провадження №2/442/1024/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.,

з участю секретаря судового засідання Фіцяк А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, про розірвання шлюбу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахування зміни предмета позовних вимог просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 04.01.2019 у Дрогобицькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області по актовому запису №01 та визначити місце проживання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , як основним та єдиним утримувачем та таким, що самостійно виховує неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а також встановити факт, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу, у них народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Впродовж тривалого часу між позивачем і відповідачкою тривають незгоди та непорозуміння, відповідачка постійно створює конфліктні ситуації, що негативно впливає на морально-психологічний стан неповнолітньої доньки ОСОБА_6 . Позивач зазначає, що вони з позивачкою мають різні погляди на сімейне життя та введення спільного господарства. Його неодноразові намагання налагодити відносини не дали позитивного результату. На даний час, сторони проживають окремо, не пов`язані спільним побутом, у кожного з них своє життя. Формальне збереження шлюбу суперечить його інтересам та є недоцільним.

Додатково зазначає, що самостійно виховує та утримує доньку ОСОБА_6 , оскільки відповідачка не займається вихованням дитини, не цікавиться навчанням та розвитком дитини, не піклується про її здоров`я. Протягом останніх шести місяців відповідачка проживає окремо від них з донькою та не відвідує їх. Вважає, що донька, ОСОБА_3 , бажає проживати тільки з ним, оскільки більш прив`язана до нього та краще знаходить спільну мову з ним.

Процесуальні дії суду.

Ухвалою судді від 16.04.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 14.05.2025. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради.

14.05.2025 позивачем подано заяву про зміну предмету позову, заяву про виклик свідків та заяву про долучення доказів.

Ухвалою суду від 14.05.2025 заяву про зміну предмету позову прийнято до розгляду та підготовче судове засідання відкладено на 23.05.2025.

Ухвалою суду від 23.05.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 13.06.2025.Долучено до матеріалів справи представлені позивачем докази, а саме: пояснення ОСОБА_7 з витягом із реєстру територіальної громади, пояснення ОСОБА_8 із довідкою про реєстрацію місця проживання та квитанція про надсилання відповідачу ОСОБА_2 додаткових доказів, які подано для долучення до матеріалів цивільного позову, акт обстеження умов проживання, складений спеціалістами Відділу служби у справах дітей Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради 13.05.2025, Витяг з реєстру територіальної громади №2025/006195194 від 13.05.2025 про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 . В судове засідання викликано свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради надати висновок щодо розв`язання спору - визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено наступний порядок та обсяг дослідження доказів, а саме: вступне слово, пояснення учасників справи, дослідження поданих учасниками справи письмових доказів, допит свідків, судові дебати.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просять такий задоволити.

Відповідачка в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу не заперечила, а щодо визначення місця проживання дитини - заперечила. Хоче щоб дочка проживала разом з нею, однак підтвердила той факт, що вже протягом тривалого часу ОСОБА_6 проживає з батьком.

Представник третьої особи Ю.Щерба в судовому засіданні щодо задоволення позову в частині визначення місця проживання поклалась на думку суду. Разом з тим просить взяти до уваги акт обстеження умов проживання малолітньої, згідно якого встановлено, що ОСОБА_6 проживає з батьком, дідусем та бабусею, якими дитині створено всі належні умови для її розвитку, виховання та проживання. Крім цього, просить взяти до уваги проведене інтерв`ю згідно якого дитина підтвердила, що проживає батьком, який її утримує та забезпечує і вподальшому хоче проживати тільки з ним, бабусею та дідусем. З мамою контактує дуже рідко.

Судом встановлено:

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 04.01.2019 у Дрогобицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №01 (Серія НОМЕР_1 ).

За час шлюбу у них народились троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони не підтримують шлюбних стосунків, протягом тривалого часу проживають окремо, шлюб носить формальний характер.

З копії витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

З письмових пояснень ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , вбачається, що вона є сусідкою ОСОБА_1 . Протягом останніх пів року ОСОБА_2 проживає окремо від ОСОБА_4 . Під час їхнього спільного проживання, вона неодноразово помічала конфлікти, які відбувались з різних побутових причин. ОСОБА_7 вказує на те, що ОСОБА_1 самостійно виховує та забезпечує доньку, а ОСОБА_2 самоусунулась від виховання дитини.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_8 , яка є сусідкою ОСОБА_1 , останні 6 місяців ОСОБА_2 проживає окремо від ОСОБА_1 . Він характеризується з позитивної сторони, є ввічливим, спиртними напоями не зловживає та веде здоровий спосіб життя. Він самостійно виховує та забезпечує дитину, оскільки його дружина взагалі не бере участь у вихованні дочки.

З характеристики класного керівника від 30.04.2025 вбачається, що ОСОБА_3 зарекомендувала себе як здібна, розумна, дисциплінована і працелюбна учениця. Батько, ОСОБА_1 , приділяє належну увагу вихованню доньки, систематично відвідує батьківські збори, допомагає в організації позакласних заходів та забезпечує високий рівень навчання дитини. Мати, ОСОБА_2 , із сім`єю не проживає, із дитиною не спілкується. ОСОБА_2 на батьківські збори не з`являється, на зв`язок із класним керівником не виходить.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 13.05.2025, дитина проживає в приватній квартирі. Для дитини відведене окреме ліжко для сну, шафа для одягу, письмовий стіл, а також наявний сезонний одяг та взуття, шкільне приладдя, іграшки. Під час обстеження з`ясовано, що від шлюбу заявника та ОСОБА_2 є троє дітей: ОСОБА_4 , 1999 року народження та ОСОБА_5 , 2002 року народження, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , проте там не проживають. ОСОБА_3 , 2016 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проте згідно акту ОСББ «Володимир 46» проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відділом- службою у справах дітей виконкому Дрогобицької міської ради представлено суду інтерв`ю проведене з ОСОБА_3 .

Зі змісту вищевказаного інтерв`ю вбачається, що така невимущена бесіда з малолітньою проведена 29.05.2025 у приміщенні виконавчого комітету Дрогобицької міської ради. Дитина повідомила про те, що проживає разом із батьком, бабусею та дідусем, які дбають про неї, водять до школи, роблять з нею уроки. Мама відвідує її 1 раз на тиждень, з нею жити дитина не хотіла б.

З представленого суду висновку психолога за результатами психологічного дослідження №25/5-1 вбачається, що 30 травня 2025 року на психологічну консультацію до практичного психолога В.Берчука звернувся ОСОБА_9 із запитом провести психологічне дослідження і визначити психоемоційний стан і систему сімейних стосунків його малолітньої дочки ОСОБА_6 . Із дівчинкою було проведено психологічне консультування. Під час консультування дівчинки були використані різноманітні розвивальні ігри і тестові матеріали, відповідні до віку дитини. Із запропонованими завданнями ОСОБА_6 успішно впоралася, що свідчить про відповідний вікові гарний розумовий і емоційний розвиток дівчинки. Під час консультаційної бесіди було з?ясовано, що ОСОБА_6 добре вчиться у Ліцеї №4 Дрогобицької міської ради, де в неї склалися гарні стосунки з учнями і вчителями. Дівчинка музично обдарована, захоплюється танцями. При проведенні методики «Дерево з чоловічками» ОСОБА_6 позиціонує себе як людину, що адаптована до поточної життєвої ситуації та відчуває повний комфорт і задоволення навколишнім світом. Під час консультативної бесіди з дівчинкою було з?ясовано, що їй добре жити разом із татом, який повноцінно задовольняє її матеріальні, емоційні і духовні потреби. Вдома для неї створені гарні побутові умови для навчання і відпочинку, що підтверджується Актом обстеження умов проживання. ОСОБА_6 висловлюються категорично проти можливості проживати окремо від батька. Під час спільного перебування на консультації дочка і батько демонстрували злагоджену комунікацію між собою, зацікавлене і приязне ставлення одне до одного, що свідчить про конструктивну соціальну взаємодію і сприятливу емоційну атмосферу в їхніх стосунках. Актуальний психоемоційний стан дитини вивчався за допомогою Методу колірних виборів (МКВ) - модифікованого колірного тесту Люшера. Інтерпретуючи результати діагностики за цією методикою, звертає увагу на те, що в емоційному стані ОСОБА_6 простежується наполегливість у відстоюванні власної думки і власної незалежності; чутливість, естетична орієнтованість, потреба у гармонійних стосунках, теплій прихильності; комунікабельність, активність, оберненість до світу оточуючих явищ життя. Загалом психологічний стан дівчинки можна охарактеризувати як позитивний. Сімейні стосунки у сприйнятті дитини вивчалися за допомогою методики "Кінетичний малюнок сім?ї". На своєму малюнку дівчинка відтворила реальну повноцінно функціонуючу сім?ю, у якій вона зараз проживає, що складається з бабусі ОСОБА_10 , дідуся ОСОБА_11 , тата ОСОБА_12 і самої ОСОБА_6 . Бабуся готує їсти; дідусь щось майструє; тато грає з донькою у настільні ігри, допомагає їй у приготуванні уроків; ОСОБА_6 слідкує за чистотою. Усі родичі мають певні сімейні функції і обов?язки, які охоче і сумлінно виконують. Усі фігури ретельно промальовані, у малюнку переважають світлі яскраві кольори, бар?єри між членами сім?ї відсутні, обличчя усміхнені, що свідчить про емоційне благополуччя і приязні родинні стосунки. Дитина стверджуює, що усім разом їм «добре, весело». У відповідях ОСОБА_6 на стандартні додаткові питання методики простежується однозначна сильна прихильність до батька. Підсумовуючи результати інтерпретації, можна говорити про сприятливу сімейну ситуацію і гармонійні стосунки між членами сім?ї. ОСОБА_13 на малюнку відсутня, що свідчить про незалученість її у сімейні стосунки, відсутність на теперішній час її участі у сімейному житті. Підсумовуючи, слід зазначити, що теперішній віковий період у розвитку ОСОБА_6 є надзвичайно складним і відповідальним, чутливим до несприятливих чинників. Діти у молодшому шкільному віці дуже чутливі до негараздів у соціальній взаємодії і сімейних стосунках. Зараз надзвичайно важливою є роль батьків у психологічному благополуччі дитини. Із наданої інформації відомо, що матір свідомо усунулася від виховання і догляду за власною дитиною, виконання своїх материнських обов?язків, що може негативно позначитися на її розвитку і психологічному стані. Відсутність на теперішній час особи матері у житті ОСОБА_6 частково компенсується можливістю отримати допомогу і піклування від бабусі по батьковій лінії, п.Люби, з якою у дівчинки гарні стосунки. За обставин, які склалися, у першу чергу слід враховувати інтереси дитини, а також осіб, які безпосередньо нею опікуються. Виходячи з отриманої під час консультування інформації і керуючись науковими засадами вікової, педагогічної, медичної психології, психології особистості і психології сім?ї, дійшов висновку, що спільне проживання батька, ОСОБА_1 , разом із його малолітньою дочкою молодшого шкільного віку, ОСОБА_3 , позитивно впливає на її розвиток, виховання і самопочуття і не завдає шкоди особистості дитини, яка перебуває на стадії формування, а також не становить загрози її благополуччю, життю і здоров`ю.

Заслухана в судовому засіданні в присутності батьків та представника служби в справах дітей малолітня ОСОБА_14 , пояснила, що навчається в загальносвітній школі №4 м.Дрогобича, переходить у 4 клас. Вже майже рік проживає з батьком, дідусем та бабусею і надалі хоче проживати разом з татом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дала покази про те, що є сусідкою позивача, проживає з ними в одному під`їзді на першому поверсі, а подружжя проживало на другому. До нового року чула, що між позивачем та відповідачкою були часті суперечки, з січня 2025 року ОСОБА_15 не бачить. Позивача та дитину бачить щодня. Дитина проживає з батьком, в дуже хороших умовах, часто приходить до неї побачитись з котиком, а тому знає, що з кінця 2024 року мама (відповідачка по справі) з ними не проживає.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що також є сусідкою сторін, проживає поверхом вище. Орієнтовно з осені 2024 року ОСОБА_15 не бачить, дитину часто зустрічає з батьком та бабусею, дівчинка завжди охайна, зачесана, дуже комунікабельна. Запитувала ОСОБА_6 де мама, дитина казала, що не знає. Додатково пояснила, що через погану звукоізоляцію в будинку, восени 2024 року часто чула сварки між подружжям.

Оцінка суду.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Статтею 109 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

У відповідності до вимог ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

У відповідності до положень ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Враховуючи вищенаведене, аналізуючи докази у справі, оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому є всі підстави для розірвання шлюбу.

Даний висновок суду кореспондує із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові №761/33261/16-ц від 26.11.18 про те, що суд не може примушувати подружжя проживати разом, цікавитися їх приватним життям, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків, а надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду.

Що стосується визначення місця проживання дитини, то суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч.2, 7-9 ст.7СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За приписами ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, №250, ст.35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява №2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі №716/591/19.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Законодавство Україні, і міжнародне право, виходить із необхідності дотримання принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Цей принцип закріплений в статті 3 Конвенції про права дитини та статті 155 Сімейного кодексу України. Найкращі інтереси дитини мають бути предметом основного піклування батьків та пріоритетом для будь-яких органів установ, організацій та судів в усіх діях щодо дітей.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №654/4307/19 наголошено, що при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаються нею самою.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Проте, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №310/3195/18 висловлена наступна правова позиція: «Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v.UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі №487/2001/19-ц (провадження №61-12667св20) зазначено: «вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17.

У постанові постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 встановлено обов`язок суду враховувати висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку.

Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 18 грудня 2023 року у справі №523/21283/21, провадження №5643св23).

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги позицію малолітньої щодо вибору свого місця проживання, а також той факт, що відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, дитина проживає разом із батьком, який дбає про її належні умови прожиття та розвиток, тобто є її основним та єдиним утримувачем, самостійно виховує її, суд вважає позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком підставними та такими, що підлягають до задоволення.

З приводу заявлених вимог щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Такі висновки висловлені Верховним Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23) та інших.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам виснує, що в цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такими ж критеріями керувалася Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року в справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні введений воєнний стан у зв`язку зі збройним нападом рф, який триває і тепер.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.04.2025 у справі №1 27/3622/24 виснувала про те, що в в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється.

Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.

У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.

Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом.

Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що за результатами розгляду даної справи суд дійшов висновку про те, що відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, дитина проживає разом із батьком, який дбає про її належні умови прожиття та розвиток, тобто є її основним та єдиним утримувачем, самостійно виховує її, а також задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитись без батьківського піклування, суд вважає, що встановлення факту, про який просить позивач, породить для нього юридичні наслідки, іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, а тому заявлені позовні вимоги є підставними в повній мірі та такі, що підтверджуються належними доказами і відповідають якнайкращим інтересам дитини.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 264, 280-282, ЦПК України, -

ухвалив:

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_17 , який зареєстрований та укладений 04.01.2019 Дрогобицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №01.

Визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як основним та єдиним її утримувачем та таким, що самостійно виховує дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно виховує та утримує малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органів державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Павлів З.С.