ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 червня 2025 року

м. Харків

справа № 629/6439/24

провадження № 22-ц/818/2778/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2025 року, постановлене під головуванням судді Цендри Н.В., -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1/4224539 від 04.11.2021 року у розмірі 350162,13 грн, з яких: рахунок строкової заборгованості: 143261,34 грн, рахунок простроченої заборгованості: 48706,74 грн, рахунок нарахованих відсотків: 959,84 грн, рахунок прострочених відсотків: 40385,28 грн., рахунок комісії: 4999,98 грн, рахунок простроченої комісії: 111848,95 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2025 року позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором у розмірі 70941 гривня 49 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» витрати зі сплати судового збору у розмірі 851 гривня 30 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, суд першої інстанції не дослідив і не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що відповідно до п. 2.3.6. Правил надання споживчого кредиту в АТ ««КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», якщо Позичальник протягом 31 дня з моменту направлення йому письмової Вимоги Банком, не виконає Вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями, штрафними санкціями, Банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням на кошти та/або майно Позичальника в порядку, передбаченому законодавством України. Відповідно до 2.3.7. Правил надання споживчого кредиту в АТ ««КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», у випадку порушення Позичальником умов Договору у тому числі несплати суми кредиту, процентів, комісій, штрафних санкцій та пені, згідно умов Договору, а також у випадку невиконання Позичальником умов п.п. 2.2.2 - 2.2.9, 2.3.5, 2.3.6 цих Правил, Банк має безумовне право подати позов до суду про стягнення на кошти та/ або майно Позичальника в порядку, передбаченому законодавством України. 18.01.2024 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено договір про відступлення прав вимог до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 1/4224539 від 04.11.2021 року. Банком 19.01.2024 року до ОСОБА_1 було направлено повідомлення про те, що відбулось відступлення прав вимоги за договором №2-2024 від 18.01.2024 року до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», яке в свою чергу стало Новим кредитором та має право вимагати від ОСОБА_1 погашення кредитної заборгованості згідно кредитного договору №1/4224539. Також ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» звертався до відповідача з листом-пропозицією перерахувати кошти в сумі 350 162,13 грн на користь нового кредитора за зазначеними реквізитами. Вважає що, направлення повідомлення від АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та листа-пропозиції від ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» і є вимогою про дострокове стягнення боргу. Зазначає, що прострочена заборгованість не є достроковою, адже строк оплати її вже настав і кредитор може вимагати її погашення в будь-який момент часу та вона не потребує відправки вимоги про дострокове стягнення заборгованості. Але суд першої інстанції не врахував це та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог. Вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості з відповідача в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки кредитор не дотримався обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а саме не направив відповідачці вимогу про таке погашення кредиту до моменту звернення до суду із цим позовом, у зв`язку з чим правові підстави для дострокового стягнення із ОСОБА_1 усієї суми кредиту, зокрема, строкової заборгованості в розмірі 143261,34 грн, відсутні, у зв`язку з чим підстав для задоволення цих вимог немає. Крім того, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 1.4.2 Кредитного договору №1/4224539 від 04.11.2021 року умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 2,50%, є нікчемними. З наданої позивачем виписки з рахунку відповідача за період з 04.11.2021 по 19.01.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено на погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості кошти в розмірі 18150,53 грн. З огляду на встановлені у справі обставини, нікчемність встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором №1/4224539 від 04.11.2021 року, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зарахувати сплачену відповідачем комісію за обслуговування кредиту в сумі 18150,53 грн в тіло кредиту що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності. Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору №1/4224539 від 04.11.2021 року, відповідно до якого остання отримала 199999,00 грн та факт їх неповернення у відповідності до умов, вказаних у договорі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення простроченої суми заборгованості по кредиту у розмірі 30556,21 грн (48706,74 грн -18150,53грн), прострочених відсотків - 40385,28 грн, а всього в розмірі 70941,49 грн.

Проте такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 03.11.2021 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Креді Агріколь Банк» із заявою-анкетою №02021-001 на отримання готівкового кредиту «Свобода» та підписала паспорт споживчого, відповідно до якого, остання ознайомлена з умовами кредитування, розміром відсотків, пені, тощо (а.с.32, 26-27).

04.11.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 підписано кредитний договір №1/4224539. Відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 199999,00 грн строком на 72 місяці - з 04.11.2021 року до 03.11.2027 року на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити процентну винагороду за користування грошовими коштами у розмірі 12,00% річних (фіксована процентна ставка), комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,50% у місяць від суми кредиту. За умовами договору позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту. Протягом строку дії договору розмір процентів та комісії залишається незмінним, крім випадків внесення змін до договору за згодою сторін в порядку, визначеному п. 5.8 договору (а.с.20-21).

Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором № 1/4224539 від 04.11.2021 року належним чином, що підтверджується платіжною інструкцією №39800105-1 від 04.11.2021 року, з якої вбачається, що АТ «Креді Агріколь Банк» перерахувало на розрахунковий рахунок позичальника ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 199999,00 грн відповідно до кредитного договору №1/4224539 від 04.11.2021 року (а.с.25).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 перед кредитором станом на 19.01.2024 року становить 350162,13 грн, яка складається з: строкової заборгованості: 143261,34 грн, простроченої заборгованості: 48706,74 грн, нарахованих відсотків: 959,84 грн, прострочених відсотків: 40385,28 грн, комісії 4999,98грн, простроченої комісії 111848,95 грн (а.с.19).

18.01.2024 року АТ «Креді Агріколь Банк» уклав з ТОВ «Глобал Спліт» договір про відступлення права вимоги №2-2024, за умовами якого АТ «Креді Агріколь Банк» зобов`язався відступити на користь ТОВ «Глобал Спліт» права вимоги до боржників за кредитними договорами, а ТОВ «Глобал Спліт» зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором. АТ «Креді Агріколь Банк» передав ТОВ «Глобал Спліт» право вимоги, яке він мав до ОСОБА_1 за кредитним договором №1/4224539 від 04.11.2021 року (а.с.10-13).

Зазначене підтверджується Додатком №1 до договору відступлення права вимоги №2-2024 від 18.01.2024 року (Реєстром прав вимог №1) (а.с.55-60).

АТ «Креді Агріголь Банк» на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення від 19.01.2024 року, яким останню повідомлено про відступлення права вимоги та про необхідність перераховувати кошти в сумі 350162,13 грн, що відповідає розміру поточних зобов`язань за кредитним договором зі сплати залишку заборгованості (тіло кредиту), нарахованих процентів за користування кредитом та комісії, на користь нового кредитора (а.с.42).

08.04.2024 року ТОВ «Глобал Спліт» на адресу ОСОБА_1 направило лист-пропозиція щодо врегулювання заборгованості за кредитним договором №1/4224539 від 04.11.2021 року, шляхом погашення частини боргу в сумі 280129,70 грн (20% дисконту) (а.с. 43).

Зазначено, що у разі сплати відповідачкою частини заборгованості залишок заборгованості за кредитним договором буде прощено (анульовано). А у разі відсутності оплати в рахунок погашення простроченої заборгованості ТОВ "Глобал Спліт" буде вимушено провести заходи щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором на підставі рішення суду.

Як на підставу позовних вимог позивач посилався на те, що 04.11.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №1/4224539. Відповідно до умов якого, кредитор надав позичальнику кредит в сумі 199999,00 грн строком на 72 місяці - з 04.11.2021 року до 03.11.2027 року. Позичальник має сплачувати платежі для погашення заборгованості щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту. Позичальник зобов`язаний сплачувати банку: процентну винагороду щомісячно, в розмірі 12.00% річних, починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2.50% від суми кредиту. 18.01.2024 року між AT «Креді Агріколь Банк» та позивачем ТОВ «Глобал Спліт», укладено договір №2-2024 про відступлення права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №1/4224539 від 04.11.2021 року. Боржнику ОСОБА_1 було направлено лист-повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором, а також було запропоновано розглянути пропозицію щодо врегулювання заборгованості за вище вказаним кредитним договором шляхом погашення частини боргу (дисконт 20%), а саме оплати суми 280129,70 грн. При цьому зазначено, у разі відсутності оплати погашення простроченої заборгованості позивач змушений буде звертатись до суду. В зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань станом на 30.09.2024 року у позичальника утворилась загальна сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 350162,13 грн, яка складається: рахунок строкової заборгованості: 143261,34 грн, рахунок простроченої заборгованості: 48706,74 грн, рахунок нарахованих відсотків: 959,84 грн, рахунок прострочених відсотків: 40385,28 грн, рахунок комісії: 4999,98грн, рахунок простроченої комісії: 111848,95 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, а також понесені позивачем судові витрати.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Взяті на себе зобов`язання за договором від 04.11.2021 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, однак в порушення зазначених умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконала.

Позивачем в підтвердження боргу надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку боржника, яка є первинним документом та підтверджує здійснені по банківському рахунку операції.

Також надано докази направлення на адресу відповідача листа -пропозиції щодо повернення кредитних коштів, що є вимогою про дострокове повернення кредиту.

Проте суд першої інстанції помилково не прийняв зазначений лист - пропозицію як вимогу про дострокове повернення кредиту. Тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для дострокового стягнення заборгованості.

Колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про стягнення заборгованості за комісією та простроченою комісією є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.

Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862 сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022року у справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021року у справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021року у справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.1.2. ч.1 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 1,15% у місяць від суми кредиту. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, надання інформації щодо стану заборгованості, консультування позичальника щодо погашення заборгованості тощо.

Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, апеляційний суд приходить до висновку про те, що положення п.1.2. ч.1 кредитного договору є нікчемними.

З виписки по рахунку за кредитним договором ОСОБА_1 вбачається, що станом на 19.01.2024 року, банком неправомірно нараховано позичальнику щомісячне списання за комісією, простроченою комісією на загальну суму 116 848,93 грн, яка підлягає вираховуванню із загального розміру заборгованості.

Враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими комісіями є несправедливою, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» заборгованості за комісією, простроченою комісією задоволенню не підлягають.

Щодо висновку суду першої інстанції про той факт, що оскільки ОСОБА_1 було сплачено на погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості кошти в розмірі 18150,53 грн тому суд вважав за необхідне, у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зарахувати сплачену відповідачем комісію за обслуговування кредиту в сумі 18150,53 грн в тіло кредиту, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності, судова колегія вважає, що такий висновок суду є безпідставним, оскільки оплати здійснені відповідачкою були зараховані на погашення заборгованості, враховані при підготовці розрахунку заборгованості та відмінусовані від загальної суми боргу.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

У зв`язку з вищезазначеним апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру суми стягнення. З ОСОБА_1 на користь Товариства підлягає стягненню заборгованість у розмірі 236 378,48 грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Оскільки позовні вимоги товариства задоволені частково на 67,51 % (236 378,48 грн від суми 350 162,13 грн), тому відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 3 904,74 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2025 року змінити.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором у розмірі 236 378,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» судові витрати в розмірі 3 904,74 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина

Повний текст судового рішення виготовлено 19.06.2025 року.