ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року

м. Харків

справа № 610/4177/24

провадження № 22-ц/818/2741/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Маміної О.В., Яцини В.Б.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 19 лютого 2025 року у складі судді Феленка Ю.А.,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача на його корить сплачені аліменти за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 183/5572/22, за період з 07.11.2023 до дня набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2022 року № 183/5572/22 з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходів (заробітку) позивача, щомісяця, починаючи з 06 вересня 2022 року та до закінчення сином навчання 30 червня 2023 року, а за умови продовження навчання - не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підстав вказаного вище рішення суду 24.07.2023 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2. ОСОБА_3 навчається за рахунок коштів державного бюджету на 2-му курсі Першого (бакалаврського) рівня вищої освіти, денної форми здобуття освіти, навчально-наукового інституту «Українська інженерно-педагогічна академія». Разом цим, після набрання законної сили рішенням про стягнення аліментів змінилися істотно змінилися обставини, щ обули підставою для призначення алміентів. А саме, ОСОБА_3 " з 07.11.2023 працює вишкомонтажником третього розряду вишкомонтажної дільниці № 1 вишкомонтажного цеху Шебелинського відділення бурових робіт філії Бурового Управління "УКРБУРГАЗ" АТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ до теперішнього часу. Його посадовий оклад складає 17 090 грн. До того ж, 12.10.2024 ОСОБА_3 одружився, має свою сім`ю. За таких обставин, позивач вважає, що є підстави для звільнення його від стягнення аліментів на утримання сина з дати його працевлаштування, тобто з 07.11.2023 та повернення йому безпідставно стягнутих коштів.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 19 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які стягнуто на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.11.2022.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211, 20 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рілшення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неправильно встановив характер спірних правовідносин та ухвалив рішення з неправильним застосуванням вимог СК України. Позивач не повинен сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, з того часу як син працевлаштувався та почав отримувати власний дохід, тобто з 07.11.2023 року, тому існували всі підстави для звільнення позивача від обов`язку сплачувати аліменти саме з зазначеної дати відповідно до вимог ст. 188 СК України. Позивачем доведено, що з листопада 2023 року по вересень 2024 ним безпідставно сплачено аліменти на загальну суму 114 254,18 грн, тому вказана сума підлягає поверненню.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.11.2022, яке набрало законної сили 25.04.2023, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів (заробітку), щомісяця, починаючи стягнення з 06 вересня 2022 року та до закінчення навчання 30 червня 2023 року, а за умови продовження навчання - не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення набрало законної сили 25.04.2023 (а.с. 11, 91-101, 117-121).

Виконавчем листом № 183/5572/22, виданого 12.06.2023, відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 від 24.07.2023 (а.с. 12-13).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками його вказані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 (а. с. 19).

Відповідно до листа №УБГ2909-1 від 15.08.2024 року адміністрації філії Бурове управління «УКРБУРГАЗ» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» повідомлено, що ОСОБА_3 працює вишкомонтажником 3 розряду вишкомонтажної дільниці №1 вишкомонтажного цеху Шебелинського відділення бурових робіт філії Бурове управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» з 07.11.2023 по теперешній час. Також до листа долучений копія витягу з наказу про прийняття на роботу ОСОБА_3 та копія витягу штатного розпису, згідно з яким посадовий оклад останнього становить 17090, 00 грн (а.с. 15-17).

Згідно довідки № 49 від 17.10.2024, виданої АТ "Укргазвидобування" за період з листопада 2023 року до вересня 2024 року ОСОБА_1 отримав 426 665,12 грн заробітної плати, з яких було утримано за вказаний період 77 126,29 грн аліментів на користь ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа № 183/5572/22 від 12.06.2023 (а.с. 20).

Довідкою Харківського національного університету ім. Каразіна №42884 від 19.09.2024 року підтверджується, що ОСОБА_3 є здобувачем 2 курсу Першого (бакалаврського) рівня вищої освіти, денної форми здобуття освіти, зі скороченим терміном навчання Навчально-наукового інституту "Українська інженерно-педагогічна академія" групи ДЕА-А23прис, спеціальності 174 Автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка (наказ про зарахування № 163 від 09.08.2023, розпорядження про переведення на другий курс №54/507 від 01.07.2024), навчається за рахунок державного бюджету. Нормативний термін навчання з 01.09.2023 до 30.06.2025 (а.с. 14).

Згідно з інформацією, яка міститься у долучених відповідачем до відзиву медичних довідках, з 23.10.2024 до 30.10.2024 ОСОБА_3 проходив лікування у денному стаціонарі з діагнозом рецидивуючий епітеліальний куприковий хід (а.с. 45, 46).

Крім того, відповідачем надані копії аптечних чеків від 31.10.2024, що свідчать про придбання ліків на суму 86,66 грн, 338,78 грн та 10 700,30 грн (а.с. 47).

З квитанцій від 15.12.2021, 16.12.2021 та 08.02.2022 убачається, що ОСОБА_2 здійснювала оплату за проживання у гуртожитку ОСОБА_3 та за додаткову електроенергію в сумі 3 120 грн, 500 грн та 2 240 грн (а.с. 48, 49, 50).

01.10.2023 між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 укладено договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Орендна плата за користування житлом за один календарний місяць становить 8 000 грн (а.с. 51-53, 54).

Відповідно до акту оплати до договору оренди житла від 01.10.2023 ОСОБА_3 регулярно вносилася орендна плата у визначеному розмірі (8 000 грн) з 01.10.2023 до 02.12.2024 (а.с. 55).

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно роз`яснень викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховний Суд в постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20.

Як вбачається з матеріалів справи, що повнолітній ОСОБА_3 продовжує навчання на другому курсі Навчально-наукового інституту "Українська інженерно-педагогічна академія" за рахунок державного бюджету з 01.09.2023 до 30.06.2025 та отримує заробітну плату в розмірі 17 090 грн.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджуєтьься з висновком суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про припинення стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, які стягнуто на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.11.2022 року.

Щодо довідів апелянта про повернення та звільнення від стягнення аліментів з 07.11.2023 судова колегія зазначає наступне.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Аліментні виплати у розмірі 114 254,18 грн., про повернення яких просив ОСОБА_1 , останній здійснив не добровільно, а в примусовому порядку в межах відкритого виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа по справі №183/5572/22, виданого 12.06.2023 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, тому судова колегія приходить до висновку про відсутність їх безпідставного набуття повнолітнім сином позивача.

Крім цього, згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття аліментів, які є власністю повнолітньої дитини та якими розпоряджалась його мати в інтересах дитини, відсутні правові підстави для стягнення їх із стягувача на користь боржника як безпідставно набутих.

В суперечи вимог ст.ст.12,81 ЦПК України позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що сплачені ним на виконання рішення суду аліменти були безпідставно набутими, адже підстава для їх сплати не була скасована або змінена. Боржником не доведено недобросовісність набувача, не доведено умислу на безпідставне збагачення стягувача, судом не встановлено будь-якої несумлінності з боку останнього та його матері, зворотного ОСОБА_1 не доведено.

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, судова колегія погоджується з висновокм суду про те, що відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про звільнення його від стягнення стягнення аліментів та стягнення аліментів з 07.11.2023 року, які отримані ОСОБА_2 внаслідок примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, щопункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

За правилами, передбаченими пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги викладених судом висновків не спростовують, скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 19 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина