Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді: Леміщенко О.О., за участі секретаря судового засідання Теліціній О.О., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5 , про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2016 року. Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 19 березня 2024 року шлюб було розірвано. Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 19 серпня 2020 року рішенням Попаснянського районного суду Луганської області у цивільній справі №423/152/20 за позовом ОСОБА_4 з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_8 у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 05 червня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_3 народилася донька ОСОБА_9 . Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року по цивільній справі №127/3381/24 з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_10 у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік щомісяця та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 13 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї четвертої, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України наголошує, що судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох діте однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України на двох дітей можливо стягнення однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів. Виходячи із зазначеного, позивач вважає, що справедливим та законним буде зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до розміру 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, тому що частину свого заробітку з позивача стягнуто на другу дитину відповідно до судового наказу.

Представник відповідача ОСОБА_2 , яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_4 , подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила про повне заперечення позовних вимог відповідачем. Свою позицію у цій справі обґрунтувала тим, що відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та приписи ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України зобов`язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (статті 7, 155 СК України). Відповідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу вище вказаних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. З позову не вбачається, чи не є позивач інвалідом, чи має задовільний стан здоров`я, чи має постійне місце роботи. Також не вбачається який у позивача середньомісячний дохід (чи змінилось його матеріальне становище), тощо. Як вбачається з позовної заяви, позивач вимагає зменшення саме тих аліментів, які сплачує на користь відповідачки. Щодо аліментів, які він сплачує на користь ОСОБА_5 , позов вимог не містить та інших позовів не подано (як видно з сайту Судової влади України). Тобто, аліменти на користь теперішньої дружини ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки усіх видів доходів щомісяця на утримання їх спільної дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки ОСОБА_9 у позивача є можливість сплачувати, і претензій в нього щодо їх розміру немає. Як зазначав Верховний Суд в постанові від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23 (провадження № 61-5168св24), зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічні за змістом висновки викладено і в інших постановах Верховного Суду. Так, позивач просить зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. При цьому, з наданих позивачем доказів на підтвердження позовних вимог, не дає підстави вважати, що в останнього відбулись зміни в сторону погіршення матеріального стану, або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я. Лише факт стягнення з позивача аліментів на другу дитину. Стягнення аліментів на другу дитину не є підставою для зменшення розміру аліментів на дитину відповідачки . Окрім цього, матеріалами справи жодним чином не підтверджено, що це погіршує матеріальний стан позивача. Належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану позивача, у тому числі, у зв`язку з стягненням аліментів на дитину від іншого шлюбу Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Також позивачем не підтверджено того, що позивач, після присудження судовим рішенням аліментів, став непрацездатним, хворіє. Тому розмір аліментів, визначений рішенням виданим 19 серпня 2020 року Попаснянським районним судом Луганської області по справі № 423/1532/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 05 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, - відповідає вимогам сімейного законодавства, а зменшення розміру аліментів, присуджених до стягнення, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще дитину, народжену від іншого шлюбу, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від попереднього шлюбу та суперечитиме її інтересам. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо погіршення його матеріального стану з часу постановлення рішення суду про стягнення аліментів чи доказів того, що за станом здоров`я не може надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини у визначеному судом розмірі.

Ухвалою суду від 21 лютого 2025 року відкрите провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року здійснено перехід з розгляду цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5 .

19 травня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Також пояснив, що йому не відомо, чи пред`явлений до виконання судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_10 .

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних з вимог та пояснила, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи впливає ця зміна на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному судом розмірі. В зв`язку з тривалим невиконанням позивачем ОСОБА_3 рішення суду про стягнення аліментів на користь відповідача ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_8 утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 110694,58 грн станом на 01.03.2025 року. З позову не вбачається, чи не є позивач інвалідом, чи має задовільний стан здоров`я, чи погіршилося його матеріальне становище, тощо. В той же час з наданих з ВДВС документів вбачається, що позивач проходив службу на посаді командира взводу в «Об`єднаній штурмовій бригаді Національної поліції України «Лють» Департаменту поліції особливого призначення, а в березні 2025 року стало відомо, що ОСОБА_3 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , де його дохід становить 100640,01 грн (грудень 2024); 115600,08 грн (січень 2025) 80648,47 грн (лютий 2025), що в середньому в місяць складає 98962,85 грн, що значно перевищує його середньомісячний дохід за попереднім місцем служби (січень 2024 жовтень 2024) 11957,32 грн. Таким чином, з наданих документів вбачається значне поліпшення матеріального становища позивача. В той же час позивач вимагає зменшення саме тих аліментів, які сплачує на користь відповідача ОСОБА_4 . Щодо аліментів, які він сплачує на користь ОСОБА_5 , позов вимог не містить та інших позовів не подано (як видно з сайту Судової влади України). Тобто, аліменти на користь теперішньої дружини ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки усіх видів доходів щомісяця на утримання їх спільної дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 , у позивача є можливість сплачувати, і претензій в нього щодо їх розміру немає. Наявність у позивач на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружини, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів, що узгоджується з практикою Верховного суду. Позивач ОСОБА_3 обізнаний про видачу цього судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання другої дитини доньки ОСОБА_10 , але не звертався до суду із заявою про його скасування. Що свідчить про те, що розмір аліментів на другу дитину його влаштовує і заява про видачу судового наказу була подана теперішньою дружиною позивача задля створення штучних умов за для подання позову про зменшення аліментів на першу дитину в подальшому. Місто Попасна, де проживала відповідач ОСОБА_4 з сином, повністю знищене внаслідок бойових дій (це загальновідомий факт), тому вони були вимушені покинути домівку і винаймають житло, що потребує додаткових коштів. Але позивача ОСОБА_3 це не хвилює. Він не тільки має заборгованість зі сплати аліментів, а і маючи стабільний дохід, перейшовши на іншу, значно більш оплачувану службу, звернувся до суду з даним позовом. Подібна поведінка може трактуватися як свідоме нехтування ними своїми батьківськими обов`язками. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу відповідно до розрахунку.

Позивач ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , будучі належним чином повідомленими про день та час судового розгляду в судове засідання не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи або про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не надали, тому судом визнано за можливе розглянути справу у їх відсутність, за участю представника позивача та представника відповідача.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані по справі докази у їх сукупності, суд доходить таких висновків.

Згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 8 та 9 ст. 7 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2016 року, який було розірвано за рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 19 серпня 2020 року по справі №423/1531/20 (а.с. 8).

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 мають спільну дитину сина ОСОБА_7 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №576 від 14 лютого 2017 року. (а.с. 10).

19 серпня 2020 року за рішенням Попаснянського районного суду Луганської області по справі №423/1532/20 з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу)/, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 05 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується виконавчим листом, виданим Попаснянським районним судом Луганської області 25 серпня 2020 року (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_5 народилася дитина донька ОСОБА_9 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1489 від 08 серпня 2024 року. (а.с. 11).

17 жовтня 2024 року по справі №127/33812/24 Вінницьким міським судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення з позивача ОСОБА_11 на користь третьої особи ОСОБА_12 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 13 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12, https://reyestr.court.gov.ua/Review/122373905).

З листа Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14 березня 2024 року №44117 та долучених до нього документів вбачається, що 31 серпня 2020 року на виконання до Першого відділу державної виконавчої служби в місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №423/1532/20 від 25 серпня 2020 року, виданого Попаснянським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 05 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. 07 вересня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 62920800, а також постанову про стягнення витрат виконавчого провадження. 23 вересня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію ті інші доходи боржника та надіслано для стягнення до ГУНП у Вінницькій області, утримання проводилось з заробітної плати боржника до 06 квітня 2023 року, після чого боржник перевівся в об`єднану штурмову бригаду Національної поліції України «ЛЮТЬ», де проводилось з заробітної плати боржника. На момент звільнення станом на 10 січня 2024 року заборгованість відсутня. Згідно відомостей з Податкової служби, щодо доходів боржника відповідно до довідки розрахунку державного виконавця заборгованість по аліментах за період з 10 січня 2024 року по 01 березня 2025 року становить 110694,58 грн. 11 березня 2025 року державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника, постанову про арешт майна боржника, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання. Також 11 березня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та надіслано для стягнення до військової частини НОМЕР_1 (а.с. 120-129).

Довідкою про доходи №145 від 25 лютого 2025 року, виданою «Об`єднаною штурмовою бригадою Національної поліції «Лють» Департаменту поліції особливого призначення, позивач ОСОБА_3 за період з квітня 2023 року по січень 2024 року отримав грошове забезпечення в розмірі 415977,05 грн, з яких утримано аліментів на суму 102434,35 грн. Зазначено також, що аліменти утримані та перераховані в повному обсязі по 10 січня 2024 року, заборгованість відсутня станом на 10 січня 2024 року (а.с. 130).

Розрахунком зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №62920800 за період з 10 січня 2024 року по 01 березня 2025 року підтверджується, що боржник ОСОБА_3 отримав дохід за період січень 2024 року листопад 2024 року (11 місяців) у сумі 12948,90 грн, а за період з грудня 2024 року по лютий 2025 року (3 місяці) у сумі 192788,60 грн.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Сімейний Кодекс України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, позивач, порушуючи питання перед судом про зменшення розміру аліментів, стягуваних з нього на утримання неповнолітньої дитини, повинен довести достатніми доказами, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів змінився його матеріальний або сімейний стан, погіршилося здоров`я, або настали інші обставини, передбачені Сімейним кодексом України, які є підставою для зменшення розміру аліментів.

Під час судового розгляду суду не надано доказів того, що судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року по цивільній справі №127/3381/24 з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_10 у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік щомісяця та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку пред`явлений стягувачем до виконання, відкрите виконавче провадження та здійснюється утримання аліментів у визначеному розмірі з доходів позивача ОСОБА_3 на користь третьої особи ОСОБА_5 .

Також не надано доказів погіршення здоров`я позивача ОСОБА_3 або настання інших обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів.

В той же час дослідженими доказами підтверджується значне зростання середньомісячного доходу позивача ОСОБА_3 у 2025 році порівняно з 2024 роком.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 22 липня 2024 року по справі №688/4308/23 сформував правову позицію, відповідно до якої зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дітей, які народилась в іншому шлюбі, а також дружину, без доведення погіршення майнового становища, самі по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року по справі №565/2071/19, від 28 травня 2021 року по справі №715/2073/20, від 03 липня 2024 року по справі №552/2073/23.

Суд відхиляє та не бере до уваги посилання позивача на правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 19 червня 2024 року по справі №686/22677/23, оскільки погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, яким позовні вимоги позивача були задоволені та зменшено розмір аліментів, встановлений рішенням суду, судами було встановлено крім зміни сімейного стану позивача також значне погіршення його матеріального становища, оскільки розмір стягуваних аліментів за двома виконавчими документами фактично складав 75% відсотків його грошового утримання, в той час як у справі, що розглядається, підтвердження таких обставин позивачем не надано.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, беручі до уваги підстави звернення позивача з даним позовом до суду та заперечення відповідача, керуючись вищенаведеними положеннями сімейного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що стягнення з нього аліментів на утримання дитини від другого шлюбу суттєво плинуло на його матеріальний стан у бік погіршення.

Щодо розподілу судових витрат суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Представником позивача 11 березня 2025 року разом із відзивом на позовну заяву через систему «Електронний суд» подано попередній (орієнтовний) розрахунок сум витрат на професійну правничу допомогу від 10 березня 2025 року, розмір яких визначено у 20 000,00 грн. У розрахунку детально описано характер (детальний опис) правничої допомоги/послуг та вказано вартість кожної послуги окремо і включає в себе послуги з консультацій, опрацювання законодавчої бази, складання клопотань, відзиву, подачу документів через систему «Електронний суд», представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції, супровід справи, інформування клієнта про стан розгляду справи, тощо.

Також зазначено про те, що подальші витрати будуть розраховані окремо, однак нового розрахунку представником відповідача суду не надано, не повідомлено про намір подати докази на підтвердження судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в поряду, передбаченому абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Представник позивача, будучи зареєстрованим користувачем системи «Електронний суд», був завчасно ознайомлений з попереднім розрахунком сум витрат на професійну правничу допомогу, поданим представником відповідача, жодних зав щодо їх необґрунтованості або завищеного розміру не зробив.

У Постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «у позовному провадженні роль суду визначена як роль арбітра, який надає оцінку тим доказам і доводам, котрі наводяться сторонами у справі, і не може діяти на користь будь-якої зі сторін, і зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій із боку такої сторони».

Об`єднана палата Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського судуу постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 висловилась про те, що у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі, визначеному у попередньому розрахунку від 10 березня 2025 року в сумі 20 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимогОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5 , про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; зареєстрована як вимушено переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 12 червня 2025 року.

Суддя О.О. Леміщенко