Справа № 333/8901/23
Пр. № 2/333/105/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Наумової І.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,

сторони у справі: ОСОБА_1

представниці сторін у справі ОСОБА_1., ОСОБА_3.

- адвоката: Булдигіної М.С.

представника сторони у справі ОСОБА_4. - адвоката: Карої Р.Т.

третьої особи: ОСОБА_2

представника третьої особи - органу опіки та піклування: Калашнікової В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в порядку загального позовного провадження, об`днану цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, та за

позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду з первісним позовом. В обґрунтування позову зазначили, що вони є користувачами квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач по справі ОСОБА_4 зареєстрований за вище вказаною адресою. На переконання позивачів відповідач втратив право користування квартирою, оскільки він ніколи в ній не проживав, речей його там не має, а з початку повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України деякий час проживав у Польщі і лише після повернення почав претендувати на право проживання у квартирі, хоча жодного разу не сплачував комунальні платежі. Позивачі вказують на те, що реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає у здійсненні ними своїх прав щодо користування та розпорядження нею, зокрема позбавляє їх права на приватизацію.

На підставі вищевикладеного, просять суд усунути перешкоди у користуванні вищевказаною квартирою шляхом визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2023 р. відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні, сторонам та третій особі встановлений строк для надання заяв по суті справи.

ОСОБА_4 , як відповідачем у первісному позові подано відзив на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні первісних позовних вимог, посилаючись на те, що після смерті його батька в травні 2023 р., ОСОБА_1 , яка є його тіткою, перешкоджає в користуванні спірною квартирою, в якій зареєстроване його місце проживання. За її проханням його бабуся - третя особа у справі ОСОБА_2 забрала в нього ключі від квартири і заборонила йому мешкати в ній. На підставі наказу служби у справах дітей, у звязку з агресивним ставленням матері до нього, він тимчасово мешкав в свого повнолітнього брата в с. Шевченківське Запорізького району Запорізької області, але ІНФОРМАЦІЯ_1 житло брата пошкоджено внаслідок збройної агресії рф відносно Укрїани . Виснуючи свою позицію, ОСОБА_4 зазначив, що він, як квартиронаймач, має право мешкати в цій квартирі, в якій зареєстроване його право проживання.

Третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, надала письмові пояснення з приводу вищевказних первісних позовних вимог, в яких зазначила, що прийняття рішення про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 призведе до порушень прав дитини на користування житлом, що визначені та охороняються чинними нормативно-правовими актами України та міжнародними угодами, тобто суттєво призведе до порушення прав неповнолітньої особи на збереження житлових прав (у тому числі на право проживання). Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Інформація щодо перетинання відповідачем кордону України свідчить лише про періодичну його відсутність за місцем реєстрації. Не встановлено відсутність поважних причин не проживання відповідача за місцем реєстрації. Відомості про наявність іншого житла, яке належить відповідачу на праві власності, матеріали справи не містить. Отже, втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

На стадії підготовчого провадження у цій справі, відповідачем за первісним позовом ОСОБА_4 подано до суду, окремо, позовну заяву до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, Міське комунальне підприємство «Основаніє», про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення. Справі за цим позовом присвоєно єдиний унікальний номер №333/11568/23. На підставі цього позову відкрито провадження та призначений розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовані наступним. На підставі ордеру від 1977 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , остання вселилась у квартиру АДРЕСА_2 зі своєю сім`єю. У спірній квартирі проживали та були зареєстровані ОСОБА_8 , 1973 р.н., ОСОБА_9 , 1976 р.н., ОСОБА_1 , 1978 р.н., ОСОБА_26., ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , 2007 р.н. Батько позивача ОСОБА_8 зареєстрував його в квартирі з народження, де він зареєстрований до даного часу. Отже, він мав право користуватись квартирою на рівні з іншими квартиронаймачами, які були зареєстровані в ній. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер дядько ОСОБА_9 , який також був зареєстрований в квартирі і з цього часу в позивача є перешкоди в користуванні кімнатою, в якій вони з батьком проживали. Тимчасово він був вимушений проживати з братом, оскільки в сім`ї склались конфлікти, які супроводжувались насильством. Перешкоди в користуванні квартирою, в якій він зареєстрований з дитинства та останнім часом проживав зі своїм батьком, йому чинить тітка ОСОБА_1 , яка не дає ключі від квартири і добровільно двері квартири не відчиняє.

На підставі вищевказаного, ОСОБА_4 просить суд: усунути йому перешкоди у здійсненні ним свого права користування житлом, шляхом вселення його в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, надала письові пояснення з приводу заявленого ОСОБА_4 позову, в яких просила винести обґрунтоване, законне рішення у справі.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі №333/11568/23 від 08.04.2024 р., постановлено: клопотання ОСОБА_4 задовольнити. Цивільну справу №333/11568/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_10 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, Міське комунальне підприємство «Основаніє», про усунення перешкод у користуванні власним житлом шляхом вселення, та цивільну справу №333/8901/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , в особі законного представника ОСОБА_5 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, - об`єднати в одне провадження під загальним номером справи №333/8901/23.

Протокольною ухвалою суду від 30.04.2024 р., МКП «Основаніє», яке стороною у справі було залучено як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги, виключено зі складу учасників у справі, оскільки дана юридична особа не є належною третьою особою у цій справі.

В судових засіданнях позивачі за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та їх представник - адвокат Булдигіна М.С. підтримали поданий ними позов та просили його задовольнити, з підстав, зазначених вище. В задоволенні позову ОСОБА_4 до них про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, просили відмовити в зв`язку з необгрунтованістю.

ОСОБА_11 , його законна представниця - матір ОСОБА_5 , та представник - адвокат Кара Р.Т. в судових засіданнях просили відмовити в первісному позові в зв`язку з необґрунтованістю, при цьому наполягали на задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, з підстав зазначених вище.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, - ОСОБА_2 підтримала первісні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Позовні вимоги ОСОБА_4 не підтримала та просила відмовити у їх задоволенні, вважає їх безпідставними.

Представниця третьої особи - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, в судовому засіданні пітримала первісні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , вважає підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 відсутні. Також надала висновок органу опіки та піклування по суті розв`язання спору, в якому вважають доцільним визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, та відповідно відмовити в задоволенні його позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали цивільної справи та інші докази, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ордеру № 9208 № А-1, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів трудящихся в м. Запоріжжя від 11.11.1976 року за № 425 на ім`я ОСОБА_12 на родину зі складом сім`ї ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 було видано 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 (Т. 1 а.с. 5).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_8 є ОСОБА_15 , ОСОБА_13 (Т. 2 а.с. 9).

14.02.2011 року за № 88 на ім`я ОСОБА_2 видано ордер, відповідно до якого на родину з 6 чоловік було видано 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 , а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , 1973 р.н., ОСОБА_9 , 1976 р.н., ОСОБА_1 , 1978 р.н., ОСОБА_3 , 2001 р.н., ОСОБА_6 , 2009 р.н. (Т.1 а.с. 7, Т. 2 а.с. 7).

Сторона по справі ОСОБА_1 зареєстрована за вищевказаною адресою з 08.02.2000 р., що підтверджується копією її паспорту громадянина України (Т. 1 а.с. 20).

ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії № НОМЕР_2 (Т. 1 а.с. 12)

Сторона по справі ОСОБА_3 зареєстрована за вищевказаною адресою з 06.03.2003 р., що підтверджується витягом з Єдиного дердавного демографіного реєстру (Т. 1 а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим Комунарським відділом ДРАЦ у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 08.07.2023 року ( Т. 1 а.с. 10).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , НОМЕР_4 виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 15.02.2007 року, його батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_16 . (Т. 1 а.с. 4, Т. 2 а.с. 12). Батьки останнього перебували у шлюбі з 15.11.2008 р. по вересень 2018 р., який був розірваний рішенням суду, копія якого перебує в Єдиному реєстрі судових рішень. 21.12.2021 р. шлюб між ними укладений повторно, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 (Т. 2 а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 , виданого Комунарським відділом ДРАЦ у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 31.05.2023 року (Т.1 а.с. 10).

Відповідно до довідки ОСББ «Істок М8» від 16.11.2023 р., виданої ОСОБА_2 , її син ОСОБА_8 фактично проживав за адресою: АДРЕСА_3 , з листопада 2004 р. до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 (Т. 1 а.с. 46).

Суд, критично відноситься до цієї довідки, оскільки ОСББ «Істок М8» не наділений законодавством повноваженнями видавати довідки щодо місця проживання фізичних осіб.

З інформацій, наданих Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 07.02.2024 року № 04-35/3/20, № 04-35/3/21 (Т.2. а.с. 58, 59), довідок про реєстрацію місця проживання від 25.05.2016 р., 22.07.2021 р., витягів з реєстру територіальної громади Запорізької міської територіальної громади (Т. 2 а.с. 8, 16, 17, 18) вбачається, що місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , було задекларовано за адресою: АДРЕСА_1 (за зареєстрованим місцем проживання його батька ОСОБА_4 ), в період з 24.02.2007 року по 15.07.2008 року, з 12.02.2016 р. по теперішній час. В період з 29.07.2008 року по 10.12.2016 року його місце проживання було задеклароване за зареєстровано адресою проживання його матері ОСОБА_5 - АДРЕСА_3 .

Відповідно до наказу начальника служби у справах неповнолітніх Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 10.11.2022 року за № 01.1-8/22, який було видано за результатами розгляду заяви ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як дитину, залишену без батьківського піклування тимчасово поміщено в сім`ю брата ОСОБА_17 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно Акту комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федераії № 135 від 03.07.2023 року житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_17 , куди тимчасово було поміщено ОСОБА_4 , пошкоджено.

Згідно рапорту співробітника відділу поліції № 4 РУП ГУНП в Запорізькій області, 31.01.2024 року до відділу поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення зі служби 102 від неповнолітнього ОСОБА_4 про те, що тітка ОСОБА_18 не впускає його за місцем прописки за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник тимчасово проживав у брата, але брат виїхав. Заявник біля 7 під`їзду.

Відповідно до доповідної записки заступника начальника СП ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області майора поліції Лютого О. про розгляд звернення від оператора лінії «102», 31.01.2024 року до відділу поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 тітка не впускає неповнолітнього за місцем прописки. В ході перевірки було здійснено виїзд співробітниками патрульної поліції за адресою, де було всановлено, що заявник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає в с. Шевченкове Запорізької області, за вказаною адресою проживає ОСОБА_18 , котра на момент перевірки двері не відчинила.

Згідно Акту від 01.10.2023 року, підписаного мешканцями будинку АДРЕСА_5 , ОСОБА_8 , 1973 року народження, не проживав у квартирі АДРЕСА_2 понад 30 років, а ОСОБА_4 , 2007 року народження, у квартирі АДРЕСА_2 не проживав з народження і по теперішній час.

Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2008 року у справі № 2-141/08 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , КП «ВРЕЖО № 5», орган опіки та піклування Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради та відділ громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено, в зв`язку з необгрунтованістю позовних вимог.

Допитаний в судовому засіданні, в якості свідка ОСОБА_17 суду пояснив, що він являється рідним братом неповнолітнього ОСОБА_4 . З 10.11.2022 року ОСОБА_4 на підставі наказу начальника служби у справах неповнолітніх Степногірської сільської ради Запорізького району Запорізької області, тимчасово влаштовано до нього мешкати за адресою: АДРЕСА_4 № 01.1-8/22 від 10.11.2022 року, як дитина, залишена без батьківського піклування, в звязку із застосуванням до нього батьками насилля. Питання про тимчасове влаштування неповнолітнього ОСОБА_4 в його родину це був вимушений захід, оскільки між матір`ю, батьком та братом були конфлікти, які мали насильницький характер. Його брат ОСОБА_19 періодично їздив за адресою своєї реєстрації, до батька, там були деякі його речі, він ночував там. Після смерті батька, тітка ОСОБА_20 перестала його пускати в квартиру, перешкоджала користуватися спірним житловим примішенням.

З наданих стороною ОСОБА_4 відеозаписів, вбачається, що між ним та його матір`ю ОСОБА_5 існує конфілктна ситуація, пов`язана з домашнім насиллям відносно неповнолітнього. Позивачка ОСОБА_21 безпідставно періодично перешкоджає у проживанні її племінника ОСОБА_4 за місцем його реєстрації.

З урахуванням досліджених судом вищевказаних доказів, суд дійшов висновку, що вищевказаний Акт від 01.10.2023 року, підписаний мешканцями будинку АДРЕСА_5 , не є достовірним доказом у справі, оскільки зазначені в ньому особи, в якості свідків з приведенням їх до присяги, не залучались сторонами у справі, зазначені в ньому обставини спростовуються іншими доказами у справі.

Квартира, в якій зареєстровані сторони у справі, не приватизована, перебуває у володінні територіальної громади м. Запоріжжя.

За статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 68 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей згода власника не потрібна (частина друга статті 156, частина перша статті 161 ЖК Української РСР).Крім того, згідно п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

З досліджених судом доказів вбачається, що третя особа ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_2 , а сторони по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 набули право користування цією квартирою, як члени сім`ї наймача.

Згідно статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК Української РСР).

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого непроживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Аналогічні правові висновки вказані в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року по справі №462/4491/23.

Відповідно до статті 107 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження №14-298цс19) вказано, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Виселення має оцінюватися на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ, позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача. Отже, при вирішенні спору про наявність передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що за своєю суттю є позбавленням права на житло, суд у кожній конкретній справі, виходячи із принципу верховенства права, повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 442/8188/19 (провадження № 61-7095св21), від 25 вересня 2024 року у справі № 161/15630/22 (провадження № 61-11716св23).

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження №61-7317св19), від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19), від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17 (провадження № 61-6652св21), від 26 липня 2023 року у справі № 754/5333/18 (провадження № 61-4094св23).

З досліджених судом доказів вбачається, що неповнолітній ОСОБА_4 не мешкав з 2022 р. за місцем своєї реєстрації та батька, ні за місцем проживання матері, поза власної волі, з поважних причин, оскільки опинився в життєвій складній ситуації та був позбавлений належного батьківського піклування, що спонукало службу у справах дітей влаштувати тимчасово його в родину рідного повнолітнього брата. При цьому неповнолітній ОСОБА_4 не втрачав свого інтересу до вказаного житлового приміщення, в якому зокрема, він користувався певною кімнатою, в якій знаходилися його речі, про що можна зробити висновки зі спілкування між сторонами, зафіксованому на дослідженому судом відео. Коли внаслідок смерті його батька, пошкодження житлового приміщення, належного брату, внаслідок бойових дій в Україні, неповнолітній ОСОБА_4 виявив намір повернутися мешкати за місцем своєї реєстрації, позивачка ОСОБА_1 перешкоджала йому у користуванні житловим примішенням, забравши через наймача ОСОБА_2 у нього ключі від квартири та не відкриваючи йому двері до неї, що також суд вважає поважною причиною не проживання неповнолітнього ОСОБА_4 за місцем реєстрації в спірній квартирі.

Належних, достовірних, достатніх доказів, що неповнолітній ОСОБА_4 не мешкає в спірній квартирі до 2022 р. без поважних причин, суду не надано.

Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району, як органом опіки та піклування, у відповідності до ст. 19 Сімейного кодексу України, надано висновок про доцільність визнання ОСОБА_4 , який на час розгляду цієї справи досяг повноліття, таким, що втратив право користування спірною квартирою, з посиланням на наступне.

За інформацією відділу по Комунарському району служби (управління) району у справах дітей Запорізької міської ради - (далі по тексту - Відділ) у лютому 2021 року батьки ОСОБА_22 : ОСОБА_8 та ОСОБА_5 зверталися з питання повернення їм дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зазначаючи в заяві адресу проживання: АДРЕСА_3 і повідомляючи, що ОСОБА_4 пішов з дому і став мешкати разом з братом по лінії матері ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_6 . За новим місцем проживання ОСОБА_4 . Відділом було здійснено обстеження умов проживання і зроблено висновок про незадовільні умови проживання.

З березня 2021 року ОСОБА_4 разом з ОСОБА_17 став мешкати в АДРЕСА_4 . Там він перебував на профілактичному обліку у службі у справах дітей Степнянської селищної ради.

Згідно інформації голови правління ОСББ «Істок М 8»: за словами сусідів ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_3 з моменту народження у 2007 році по 2021 рік до свого чотирнадцятиріччя.

Згідно інформації голови правління ОСББ «Сонячний будинок 2015»: на підставі свідчень мешканців будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_7 з моменту народження та до 01.10.2023 року не проживав. При цьому голова ОСББ повідомив, що на підтвердження вказаного факту 01.10.2023 року мешканцями будинку був складений відповідний акт, який був засвідчений ним, як головою ОСББ.

Згідно інформації Запорізького міського центру соціальних служб у 2021 році родина ОСОБА_23 отримувала соціальну послугу «довгострокового консультування» у зв`язку із вчиненням домашнього насильства в їх родині та складними відносинами між ОСОБА_24 та його батьками. На момент надання послуг родина проживала за адресою: АДРЕСА_3 .

До лютого 2021 р. він мешкає зі своїми батьками за адресою: АДРЕСА_3 , а потім самостійно визначився щодо свого місця проживання. На теперішній час ОСОБА_4 є повнолітнім.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Наданий висновок повністю суперечить позиції органу опіки та піклування, викладеній в раніше наданих ним письмових поясненнях. У висновку органу опіки та піклування не враховані причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем її реєстрації. В ньому містяться посилання на письмові докази, які не були надані суду для дослідження. Враховуючи досліджені судом докази та встановлені на їх підставі обставини, суд дійшов висновку про неналежну обгрунтованість цього висновку та визнає його таким, що він суперечить інтересам ОСОБА_4 , який на момент виникнення та існування спірних відносин був неповнолітнім.

З огляду на те, що судом встановлено факт перешкоджання стороною у справі ОСОБА_1 у праві користуванні ОСОБА_4 спірним житловим приміщенням; недоведеність належними, достовірними, достатніми доказами заявлених в первісному позові обставин щодо непроживання ОСОБА_4 в спірній квартирі без поважних причин, необхідність поновлення порушеного права останнього на користування цією квартирою, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_25 до ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, а задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 про усунення йому перешкоди у здійсненні ним свого права користування житлом, шляхом вселення його в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.263-265,268,354ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН: НОМЕР_7 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІПН: НОМЕР_8 ), до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_9 ), в особі законного представника ОСОБА_5 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування (код в ), про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою - залишити без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_9 , до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІПН: НОМЕР_7 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІПН: НОМЕР_8 ), треті особи: ОСОБА_2 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення - задовольнити.

Усунути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_9 , перешкоди у здійсненні ним свого права користування житлом, шляхом вселення його в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 16.06.2025 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й. Наумова