ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря: Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особи: Акціонерного товариства «Альфа банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Женева» про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 26 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 5 346 019, 97 грн, з яких 407 987 50 грн проценти за користування кредитом в період з 14.06.2011 року по 13.02.2019 року; 4 938 032,47 грн пеня, нарахована за прострочення платежу; 1 978 739,38 грн пеня за прострочення сплати відсотків по кредиту за період з 05.03.2019 року по 02.11.2021 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі Договору № 21-02/2019 від 21 лютого 2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» та позивачем, останнім набуто право вимоги за кредитним договором № SME0024090 від 14 червня 2011 року, який укладено між ПАТ «Альфа-банк» та відповідачем та за умовами якого ПАТ «Альфа-банк» надало ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 300 000,00 на строк користування 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 21,5% річних, а відповідач зобов`язувався повернути наданий кредит, сплатити проценти, комісії у строк до 13.06.2016 року.

Вказав, що з урахуванням платежів, вчинених відповідачем на виконання кредитного договору, станом на 12 лютого 2019 року заборгованість відповідача склала 5 346 019, 97 грн., з яких 407 987, 50 грн. проценти за користування кредитом в період з 14 червня 2011 року по 13 лютого 2019 року, 4 938 032,47 грн. пеня, нарахована за прострочення платежу, що передбачено п. 3.6 Кредитного договору. Вказану заборгованість визначено відповідно до «виписки з рахунка боржника щодо заборгованості за кредитом у гривні», яка була виготовлена для підписання договору №21-02/2019 від 21 лютого 2019 року про придбання позивачем кредитного договору № SME0024090 від 14 червня 2011 року.

Оскільки на день звернення до суду відповідачем наведені вище суми не сплачені, тому згідно п.3.6 кредитного договору виник борг зі сплати пені за прострочення сплати відсотків по кредиту за період з 05.03.2019 року по 02.11.2021 року в розмірі 1 978 739,38 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 26 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивованотим, що відступлення права вимоги від ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 за кредитним договором № SME0024090 від 14 червня 2011 року не ґрунтується на доказах, так як і не вбачається перехід права вимоги від ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 за цим кредитним договором № SME0024090 від 14 червня 2011 року, оскільки кредитор ПАТ «Альфа-Банк» не являється стороною цього договору.

Крім того, судом зазначено, що ПАТ «Альфа Банк» вже пред`явив вимогу про стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам і пені та отримав виконавчий лист №6-7357/12 який, видано Новозаводським районним судом м.Чернігова 25.07.2012.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу свого рішення висновок суду у справі №554/132/20 про неможливість стягнення процентів за користування кредитом та пені за період після винесення рішення третейським судом на користь ПАТ «Альфа Банк», яким стягнуто з відповідача заборгованість за тілом кредиту, відсоткам та пені у відповідності ч.2 ст.1050 ЦК України, оскільки цей факт свідчить про зміну строку кредитування.

Вказував, що звернувшись до третейського суду з позовом, банк не змінив умови основного зобов`язання щодо строку його виконання та всіх умов.

Зазначав, що на час виникнення спірних відносин ЗУ «Про захист прав споживачів» містив спеціальну норму щодо обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Банк цю норму не виконав, а відповідачем не надано доказів зворотного, а тому фактично у 2012 році кредитор не змінив умов основного зобов`язання.

Звертає увагу, що позивач має право на стягнення з відповідача процентів та пені, нарахованих у межах передбаченого кредитним договором строку кредитування.

Також посилався на те, що місцевим судом визнано преюдиційними обставини, які такими не являються та покладено в основу оскаржуваного рішення позицію іншого суду, при цьому не надано жодної оцінки доказам, які містять матеріали справи.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14 червня 2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір №SME0024090, за умовами якого кредитор надав кредит на споживчі потреби позичальнику в сумі 300 000,00 грн на строк користування 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 21,5 % річних.

Відповідно до пункту 1.1 даного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісяця та обчислюються від суми кредиту, яка фактично знаходиться у користуванні позичальника за кожен календарний день користування кредитом за методом «факт/360» з моменту надання кредиту до моменту повного повернення кредиту, при цьому день надання кредиту враховується, а день повернення кредиту не враховується.

Відповідно до графіку повернення кредиту та сплати процентів, що є додатком №1 від 14 червня 2011 року до кредитного договору №SME0024090 від 14 червня 2011 року остання дата внеску передбачена 13 червня 2016 року.

25 липня 2012 року Новозаводський районний суд м. Чернігова на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий союз» видав виконавчий лист №6-7357/12, на підставі якого 29 жовтня 2012 року відкрито виконавче провадження про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №SME0024090 у сумі: за кредитом - 279275,78 грн, по відсотках - 12515,01 грн, по пені - 410,38 грн, судові витрати по сплаті третейського збору в сумі - 400,00 грн.

Таким чином, достроково звернувшись з вимогою про стягнення всіх належних сум за кредитним договором, ПАТ «Альфа-Банк» змінив строк виконання зобов`язань за цим договором.

Підстав для нарахування відсотків та пені поза межами строку дії кредитного договору не передбачено законодавством. З цього часу сторона набуває права вимоги лише на підставі ст.625 ЦК України.

30 листопада 2017 року у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернуто стягнення виконавчий документ було повернуто стягувачу.

08 жовтня 2018 року приватним виконавцем Скрипником В.Л. на підставі виконавчого листа №6-7357/12 від 28 серпня 2012 року відкрито виконавче провадження.

23 січня 2019 року приватним виконавцем Скрипником В.Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

21 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №21-02/2019, яким передбачено, що після укладення цього договору товариство , отримавши інформацію від особи про кредитний договір, право вимоги за яким особа має намір придбати, а саме: кредитний договір №SME0024090 від 14 червня 2011 року, письмово звертається до фінансової установи, яка є кредитором за кредитним договором з повідомленням про намір придбати право вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, за їх наявності, за ціною, повідомленою особою.

16 квітня 2019 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу було здійснено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №759, про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 невиплачені в строк на підставі кредитного договору №SME0024090 від 14 червня 2011 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 , право вимоги за яким відступлено ОСОБА_1 на підставі договору №21-02/2019 від 21 лютого 2019 року, грошові кошти у розмірі 5346019,97 грн строк повернення якої настав 13 лютого 2019 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відступлення права вимоги від ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 за кредитним договором № SME0024090 від 14 червня 2011 року, який було укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 не ґрунтується на доказах. З договору №21-02/2019 від 21 лютого 2019 року, на який міститься посилання у виконавчому написі, як на договір, за яким право вимоги відступлено ОСОБА_1 , не вбачається перехід права вимоги від ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 за кредитним договором № SME0024090 від 14 червня 2011 року, оскільки кредитор ПАТ «Альфа-Банк» не являється стороною цього договору.

Також судом встановлено, що з позивача на користь АТ «Альфа-Банк» на підставі виконавчого листа №6-7357/12 від 25 липня 2012 року вже стягнута заборгованість за кредитним договором № SME0024090 від 14 червня 2011 року, в тому числі по відсотках у сумі 12515,01 грн та по пені - 410,38 грн, що підтверджується постановою приватного виконавця Скрипника В.Л. про закінчення виконавчого провадження від 23 січня 2019 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд обгрунтовано виходив з того, що право нарахування процентів та пені по кредитному договору припинилось з дня пред`явлення ПАТ «Альфа банк» вимоги по сплаті заборгованості по тілу кредиту, процентів та пені, по якій 25.07.2012 року Новозаводським районним судом м.Чернігова видано виконавчий лист №6-7357/12. Дана позиція узгоджується з практикою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18).

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу свого рішення висновок суду у справі №554/132/20, оскільки вказане рішення стосується цих правовідносин, що виникли між сторонами та мають преюдиційне значення для них.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою, який не може надавати фінансові послуги.

Перехід права вимоги за кредитним договором № SME0024090 від 14 червня 2011 року до фізичної особи суперечить нормам ЦК України, оскільки договір факторингу не може бути укладений між банком та фізичною особою.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частина другої статті 1083 ЦК України). Іншими словами наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою (постанова ВП ВС від 10 листопада 2020 року, справа 638/22396/14-ц).

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 761/41749/19.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції законно та обгрунтовано відмовив у задоволенні позову. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи і докази по справі та надано їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та зводяться до незгоди з рішенням та особистого тлумачення права.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає

Керуючись ст.ст. 367,374,375, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 26 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 червня 2025 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль