Провадження № 2/375/428/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Штифорук О.В.,

при секретарі судового засідання Юрченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селище Рокитне, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»), та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0.

Заочним рішенням Солом?янського районного суду м. Києва у справі №2-1638/10 від 29.03.2010 стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного майна № 0 від 02.11.2006 у розмірі 161 852,58 грн та судові витрати.

Ухвалою Солом?янського районного суду м. Києва у справі № 760/20618/20 від 12 березня 2021 року Замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (Акціонерне товариство «Укрсиббанк») (м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ) на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська факторингова компанія розвитку» (м. Київ, вул. Глибочицька, 40 х, ) у виконавчому листі, виданому Солом?янським районним судом м. Києва по справі № 2-1638/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В задоволенні вимог товариства щодо видачі дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред?явлення його до виконання відмовлено.

Відповідно до частини 4. статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене факт отримання відповідачем кредиту та порушення ним умов договору судом встановлено.

Заочним рішенням Солом?янського районного суду м. Києва у справі № 2-1638/10 від 29.03.2010 стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного майна № 0 від 02.11.2006 у розмірі 161 852,58 грн та судові витрати.

Відповідачем станом на дату подання цієї позовної заяви Рішення суду не виконано, заборгованість за Кредитним договором перед Товариством не сплачено.

Розмір заборгованості Відповідача перед Товариством за Кредитним договором, підтвердже рішенням Солом?янського районного суду м. Києва у справі № 2-1638/10 від 29.03:2010, складається: 161 852 (сто шістдесят одна тисяча вісімсот п?ятдесят дві) гривні 58 копійок.

Попри дії попереднього стягувача та дії Товариства щодо забезпечення виконання рішення Солом?янського районного суду м. Києва у справі N? 2-1638/10 від 29.03.2010 року, стягнути впримусовому порядку з Відповідача суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі 161 852 ,58 не вдалось. Відповідач рішення суду не виконує.

Таким чином враховуючи, що Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва у справі N? 2-1638/10 від 29.03.2010 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 02.11.2006 у розмірі 161 852,58 грн і така заборгованість боржником не сплачена на дату подання цієї позовної заяви - Позивач очікує отримати: компенсацію за невиконання зобов?язання.

Відповідно до Розрахунку інфляційних втрат за прострочення грошового зобов?язання за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного майна N?0 від 02.11.2006 р., сума інфляційних втрат Позивача від несплати Відповідачем заборгованості за Кредитним договором за останні 3 (три) роки, тобто за період з 31.10.2020 р. по 31.10.2023 рік становить 77 401,06 гривень.

Три проценти річних (ст. 625 ЦКУ) від простроченої суми боргу за Кредитним договором, яка підтверджена Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва у справі N? 2-1638/10 від 29.03.2010 р становить 14 577,78 грн. та складається з:

-822,53 грн. (3% за період з 31.10.2020 по 31.12.2020) = 161 852,58 грн. (сума заборгованості підтверджена рішенням суду) х 3% х 62 (кількість днів прострочення у періоді) : 366 (кількість днів у році);

-13 755,25 грн. (3% за період з 01.01.2021 по 31.10.2023) = 161 852,58 грн. (сума заборгованості підтверджена рішенням суду) х 3% х 1034 (кількість днів прострочення у періоді) : 365 (кількість днів у році).

Отже загальна сума інфляційних втрат та 3% річних від суми несплаченої заборгованості за Кредитним договором, яка підтверджена Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва у справі N? 2-1638/10 від 29.03.2010 року, становить: 77 401,06 грн. + 14 577,78 грн. = 91 978,84 грн. (дев`яносто одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 84 копійок.

Ухвалою Солом`янського районного суду Київської області справу було передано за підсудністю для розгляду до Рокитнянського районного суду Київської області.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 18.03.2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Через електронний суд подав заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу без його участі, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, причина неявки невідома. Відзив на позовну заяву відповідно до норм ст. 178 ЦПК України не надавав, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надходило.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились, з ухваленням заочного рішення.

Судом встановлено, що 02 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»), та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0.

Заочним рішенням Солом?янського районного суду м. Києва у справі №2-1638/10 від 29.03.2010 стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного майна № 0 від 02.11.2006 у розмірі 161 852,58 грн та судові витрати.

Ухвалою Солом?янського районного суду м. Києва у справі № 760/20618/20 від 12 березня 2021 року Замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (Акціонерне товариство «Укрсиббанк») (м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, ) на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська факторингова компанія розвитку» (м. Київ, вул. Глибочицька, 40 х, ) у виконавчому листі, виданому Солом?янським районним судом м. Києва по справі № 2-1638/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В задоволенні вимог товариства щодо видачі дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред?явлення його до виконання відмовлено.

Відповідно до частини 4. статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене факт отримання відповідачем кредиту та порушення ним умов договору судом встановлено.

Заочним рішенням Солом?янського районного суду м. Києва у справі № 2-1638/10 від 29.03.2010 стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного майна № 0 від 02.11.2006 у розмірі 161 852,58 грн та судові витрати.

Відповідачем станом на дату подання цієї позовної заяви Рішення суду не виконано, заборгованість за Кредитним договором перед Товариством не сплачено.

Розмір заборгованості Відповідача перед Товариством за Кредитним договором, підтвердже рішенням Солом?янського районного суду м. Києва у справі № 2-1638/10 від 29.03:2010, складається: 161 852 (сто шістдесят одна тисяча вісімсот п?ятдесят дві) гривні 58 копійок.

Попри дії попереднього стягувача та дії Товариства щодо забезпечення виконання рішення Солом?янського районного суду м. Києва у справі N? 2-1638/10 від 29.03.2010 року, стягнути впримусовому порядку з Відповідача суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі 161 852 ,58 не вдалось. Відповідач рішення суду не виконує.

Таким чином враховуючи, що Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва у справі N? 2-1638/10 від 29.03.2010 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 02.11.2006 у розмірі 161 852,58 грн і така заборгованість боржником не сплачена на дату подання цієї позовної заяви - Позивач очікує отримати: компенсацію за невиконання зобов?язання.

Відповідно до Розрахунку інфляційних втрат за прострочення грошового зобов?язання за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного майна N?0 від 02.11.2006 р., сума інфляційних втрат Позивача від несплати Відповідачем заборгованості за Кредитним договором за останні 3 (три) роки, тобто за період з 31.10.2020 р. по 31.10.2023 рік становить 77 401,06 гривень.

Три проценти річних (ст. 625 ЦКУ) від простроченої суми боргу за Кредитним договором, яка підтверджена Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва у справі N? 2-1638/10 від 29.03.2010 р становить 14 577,78 грн. та складається з:

-822,53 грн. (3% за період з 31.10.2020 по 31.12.2020) = 161 852,58 грн. (сума заборгованості підтверджена рішенням суду) х 3% х 62 (кількість днів прострочення у періоді) : 366 (кількість днів у році);

-13 755,25 грн. (3% за період з 01.01.2021 по 31.10.2023) = 161 852,58 грн. (сума заборгованості підтверджена рішенням суду) х 3% х 1034 (кількість днів прострочення у періоді) : 365 (кількість днів у році).

Отже загальна сума інфляційних втрат та 3% річних від суми несплаченої заборгованості за Кредитним договором, яка підтверджена Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва у справі N? 2-1638/10 від 29.03.2010 року, становить: 77 401,06 грн. + 14 577,78 грн. = 91 978,84 грн. (дев`яносто одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 84 копійок.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 509 ЦК України у чинній редакції визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник)зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій. Виходячи з формулювання статті 11 ЦК України, можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 ЦК України.

Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства ( ст. 551 ЦК України).

За приписами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18, та від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, провадження № 12-14гс18 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, провадження № 12-302гс18.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц, провадження № 14-241 цс 19та № 646/14523/15-ц, провадження № 14-591 цс 18. Крім того, Верховний Суд у постанові від 01.07.2020 року у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148 св 18, зроблено аналогічний висновок щодо подібних правовідносин.

Отже, відповідно до усталеної судової практики, слід зробити висновок про те, що грошове зобов`язання це - цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей, яке також виникає з рішення суду, яким стягнуто заборгованість з боржника на користь кредитора.

При постановленні судового рішення по даній цивільній справі судом також враховувалися висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 15.11.2023 року у справі № 711/4585/22, провадження № 61-8119 св 21, а саме, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446 цс 18, вказано, що у частині другій ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_1 не виконано як на час звернення до суду з цим позовом, так і на час розгляду справи рішення Солом?янського районного суду м. Києва у справі № 2-1638/10 від 29.03.2010 стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного майна № 0 від 02.11.2006 у розмірі 161 852,58 грн та судові витрати, правонаступником якого є позивач у справі.

Посилання позивача на те, що сума заборгованості встановлена рішенням та не відносить до кредитних зобов`язань, а тому на спірні правовідносини не поширюється дія п. 18 Прикінцевих те перехідних положень ЦК України, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки сума заборгованості встановлена за рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 29.03.2010 стягнута за не виконання відповідачем договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного майна № 0 від 02.11.2006, що є кредитним зобов`язанням.

На думку суду, саме на суму 161852,58 грн. та за період з 31.10.2020 року (початок періоду заявлений позивачем у позовній заяві) по 23.02.2022 року може бути здійснено нарахування за ст. 625 ЦК України.

Інфляційні витрати:

Індекс інфляції ( грудень 2020 по лютий 2022) (100,90 : 100)x(101,30 : 100)x(101,00 : 100)x(101,70 : 100)x(100,70 : 100)x(101,30 : 100)x(100,20 : 100)x(100,10 : 100)x(99,80 : 100)x(101,20 : 100)x(100,90 : 100)x(100,80 : 100)x(100,60 : 100)x(101,30 : 100)x(101,60 : 100)= 1.14247719 або 114,247719%

Інфляційне збільшення:

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції (розраховано відповідно до методики зазначеної в постанові Вищого господарського суду України від 05.04.2011 N? 23/466 та листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р) складає: 161 852,58 х 114,247719 % = 184 913,12 грн.

184 913,12 грн - 161 852,58 грн = 23 060,54 грн

3 % річних:

-822,53 грн. (3% за період з 31.10.2020 по 31.12.2020) = 161 852,58 грн. (сума заборгованості підтверджена рішенням суду) х 3% х 62 (кількість днів прострочення у періоді) : 366 (кількість днів у році);

- 5 574,86 грн. (3% за період з 01.01.2021 по 24.02.2022) = 161 852,58 грн. (сума заборгованості підтверджена рішенням суду) х 3% х 419 (кількість днів прострочення у періоді) : 365 (кількість днів у році).

А всього: 23 060,54 + (822,53 + 5 574,86) = 29 457,93 грн.

Не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 24.02.2022 року по 31.10.2023 року, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також у цьому пункті зазначено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Слід зазначити, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє і на час вирішення спору між сторонами, враховуючи послідуючі Укази Президента.

Також, слід зазначити, що в даному випадку позивачем розмір заборгованості визначено саме у національній валюті гривня, а не в іноземній валюті, а тому нарахування за ст. 625 ЦК можливе. Відсутні докази про здійснення відповідачем виплат на виконання судового рішення. Також, як на думку суду, позивачем обрано вірний спосіб захисту його порушених прав, що відповідає ст. 16 ЦК України.

Отже, дослідивши всі докази по справі, враховуючи позицію сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» слід стягнути:

- 23 060,54 грн сума інфляційних витрат від несплати відповідачем заборгованості за період 31.10.2020 по 24.02.2022;

- 6 397,39 грн 3% річних від простроченої суми боргу;

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача відповідно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути судовий збір в сумі 860,39 грн.

(29 457,93 / 91 978,84) ? 100 ? 32,03 % задоволених позовних вимог;

2 684 ( сплачений судовий збір) ? 32,03% (задоволених позовних вимог) = 860,39 грн;

Керуючись ст.ст. 10, 76-81, 141, 263-265, 273, 280-282,354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», , інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 29 457 (двадцять дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят сім) гривень 93 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», , витрати по сплаті судового збору у розмірі 860 (вісімсот шістдесят) гривень 39 копійок.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 02 червня 2025 року.

Головуюча суддя О.В.Штифорук