Провадження № 2/750/512/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді Логвіної Т.В.,

секретаря судового засідання Примак Т.В.,

за участю: позивача, відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав,

третя особа Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

в с т а н о в и в:

18 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить відібрати у ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав.

Обґрунтовано позов тим, що відповідач має малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Дитина проживає у сім`ї позивача по АДРЕСА_1 . На даний час позивач у повному обсязі займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує його потреби, проявляє турботу про фізичний та духовний розвиток дитини, купує сезонний одяг та взуття. Відповідачка неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КупАП. ОСОБА_1 притягувалась до кримінальної відповідальності за ч. 1, 3 ст. 301 КК України. Крім того, з 16.12.2023 по 19.12.2023 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія». На думку позивача, залишати дитину з відповідачем небезпечно для дитини.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Відповідач подала письмові пояснення та клопотання в яких просила надати можливість спілкуватись з дитиною та встановити спільну опіку над дитиною.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 лютого 2025 року закрито підготовче провадження в справі і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач просила встановити опіку над дитиною та пояснила, що дитина проживає з нею та її матір`ю (прапрабабусею ОСОБА_3 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач в судовому засідання просила надати їй можливість спілкуватись з дитиною, встановити сумісну опіку над дитиною.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи без їх участі, рішення просили прийняти з урахуванням інтересів дитини.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідач є матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з рішенням виконавчого комітету від 14 травня 2024 року N? 299 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов?язків N? 324 від 09 квітня 2024 року, виданого комунальним некомерційним підприємством «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), дія якого закінчилась 08 жовтня 2024 року, мати дитини, ОСОБА_2 , має високий ступінь втрати здоров?я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов?язків.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 11 листопада 2024 року N? 749 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано таким, що втратив статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв?язку із відсутністю правових підстав (закінчення терміну дії висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов?язків).

Відповідно до інформації Головного управління національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 притягувалась до кримінальної відповідальності за ч. 1,3 ст. 301 КК України та до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-1, ч. 1 ст. 184, за ст. 173 КУпАП.

Згідно медичної карти стаціонарного хворого №16104 ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні з 16.12.2023 по 19.12.2023 в КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія».

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 14 травня 2025 року за № 254 затверджено висновок щодо доцільності відібрання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від матері ОСОБА_2 , без позбавлення їх батьківських прав.

Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 170 Сімейного кодексу України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно зі ст. 170 СК України, особа має право звернутися до суду з вимогою про відібрання дитини у батьків, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я чи морального виховання. Проте, така міра є виключною і застосовується лише у разі наявності достатніх доказів про реальну загрозу дитині.

Позивачка, бабуся дитини, обґрунтовує свої вимоги неналежним способом життя матері дитини, притягненням останньої до адміністративної та кримінальної відповідальності, а також її перебуванням на лікуванні в психіатричній лікарні.

Разом із тим, відповідачка мати дитини не заперечує факту того, що дитина проживає разом із позивачкою та не висловлює заперечень проти такого порядку проживання дитини. Більше того, мати висловила бажання встановити графік спілкування з дитиною, мотивуючи це позитивними змінами у своєму способі життя.

Суд бере до уваги, що дитина на момент розгляду справи проживає разом із позивачкою та її матір`ю (прабабусею дитини), матеріальні умови проживання є задовільними і жодної загрози для життя та здоров`я дитини у такому середовищі не встановлено.

Наявність фактів минулих порушень у поведінці відповідачки, а також лікування у психіатричному закладі не є безумовною підставою для відібрання дитини, особливо з огляду на те, що мати визнає свою провину, не чинить опору фактичному проживанню дитини з бабусею, не перешкоджає їй у виконанні батьківських обов`язків та прагне підтримувати стосунки з дитиною.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 19 СК України, будь-яке втручання у сімейне життя має бути пропорційним та обґрунтованим. У даному випадку вимога про відібрання дитини є надмірною, враховуючи фактичні обставини та позиції сторін.

Беручи до уваги, що фактичне місце проживання дитини відповідає її інтересам, відповідачка не заперечує проживання дитини з бабусею, жодних доказів про наявну загрозу життю чи здоров`ю дитини на даний час не встановлено, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя