Справа № 159/1552/25 Головуючий у 1 інстанції: Смалюх Р. Я.
Провадження № 22-ц/802/801/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О. І., Карпук А.К.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1353-0721 від 22.02.2024 у розмірі 52500,00грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.02.2024 року між ним та відповідачем у електронній формі було укладено кредитний договір №1353-0721, згідно з умовами якого відповідачу на умовах строковості, зворотності та платності було надано фінансовий кредит у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки НОМЕР_1 . Відповідно до умов кредитного Договору позичальнику надано кредит у розмірі 10500 гривень. Строк кредитування 300 днів до 17.12.2024, процентна ставка у перших 30 днів користування 2% на день, надалі стандартна процентна ставка в розмірі 2,5% на день від суми неповернутого кредиту.

Станом на 13.02.2025 у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 52500,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 10500,00 грн, за відсотками 42000,00 грн.

Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, позивач просить стягнути борг у судовому порядку. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 травня 2025 позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1353-0721 від 22.02.2024 у розмірі 42000,00 грн з яких: - 10500,00 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту; - 31500,00 грн простроченої заборгованості за процентами з 22.02.2024 по 17.12.2024.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду, в частині відмовлених позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розподілити судові витрати.

З апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення, в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків у визначеному у кредитному договору розмірі, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у даній справі є 18 червня 2025 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, в оскарженій частині, необхідно залишити без змін.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем укладено кредитний договір № 1353-0721.

Відповідно до умов якого відповідачу надається кредит у розмірі 10500,00 грн (п. 4.1) на строк 300 днів (п. 4.12), з процентною ставкою 2% на день від суми кредиту упродовж перших 30 днів (п. 10.1) та вподальшому денною процентною ставкою 2,5% на день від суми кредиту (п. 4.15). Дата видачі кредиту - 22.02.2024 (п. 4.2), дата повернення кредиту 17.12.2024 (п. 4.12).

У кредитному договорі зазначені прізвище, ім`я та по батькові відповідача як позичальника, його ідентифікаційний код, дані паспорта, адреса проживання, номер його мобільного телефону, електронної адреси, номер банківської картки НОМЕР_1 . Кредитний договір підписаний одноразовим ідентифікаторм «С3374».

Додатком №3 до кредитного договору узгоджений графік платежів з 22.02.2024 по 17.12.2024, за яким відповідач мав повернути 10500,00 грн тіла кредиту та 78750,00 грн нарахованих процентів. Цей додаток підписаний відповідачем одноразовим електронним ідентифікатором «С3374»

Крім того, відповідач підписав одноразовим електронним ідентифікатором А3374 Паспорт споживчого кредиту умови якого аналогічні за змістом тим, які зазначені у кредитному договорі.

Також відповідач ознайомився та підписав одноразовим електронним ідентифікатором «С3374» Правила відкриття кредитної лінії, затверджені наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» від 01-П від 04.01.2024.

Копією листа АТ КБ «Приватбанк» від 14.02.2024 підтверджується зарахування на картку НОМЕР_1 грошових коштів в розмірі 10500,00 грн, ID транзакції НОМЕР_2 , а довідкою позивача підтверджується здійснення платежу № в розмірі 10500,00 грн з призначенням кредитні кошти за договором 1353-0721 від 22.02.2024 ОСОБА_1 .

Випискою з ЄДР від 09.11.2023 та свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи №16102873 від 01.08.2013 підтверджується, що позивач є фінансовою установою та здійснює діяльність з інших видів кредитування (вед 64.92).

Позивачем при зверненні до суду до позовної заяви було додано розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 13.02.2025 позивач зазначив заборгованість відповідача за період з 22.02.2024 по 13.02.2025 в розмірі: 10500,00 грн тіла кредиту та 77175,00 грн заборгованості по процентах.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 уклавши кредитний договір № 1353-0721 від 22.02.2024 року в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому на думку колегії суддів, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Однак, отримавши кредитні кошти за вказаним договором, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув у передбачений договором строк тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами. Тому зважаючи на умови укладеного договору, у відповідача виник обов`язок повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів.

У позовній заяві позивач просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях.

Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Про таке зазначено у правових висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17.

Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надається кредит у розмірі 10500,00 грн (п. 4.1) на строк 300 днів (п. 4.12), з процентною ставкою 2% на день від суми кредиту упродовж перших 30 днів (п. 10.1) та в подальшому денною процентною ставкою 2,5% на день від суми кредиту (п. 4.15). Дата видачі кредиту - 22.02.2024 (п. 4.2), дата повернення кредиту 17.12.2024 (п. 4.12).

Відповідач підписав електронним підписом кредитний договір, чим погодився із запропонованими умовами договору.

Як вбачається з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором станом на 13.02.2025 позивач зазначив заборгованість відповідача за період з 22.02.2024 по 13.02.2025 в розмірі: 10500,00 грн тіла кредиту та 77175,00 грн заборгованості по процентах.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом позивач у період з 22.02.2024 року по 22.03.2024 року застосовував процентну ставку в розмірі 2% в день. Починаючи з 23.03.2024 року до останнього дня кредитування 17.12.2024 застосував ставку в розмірі 2,5%. Як вбачається з розрахунку заборгованості після 17.12.2024 року відповідачем не здійснювалось нарахування відсотків за кредитним договором.

У кредитному договорі сторони погодили строк кредитування з - 22.02.2024 по 17.12.2024 (300 днів) і не вчиняли дій для його пролонгації.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом дійшов висновку, що позивач не мав права визначати фіксовану проценту ставку у розмірі 2% та 2,5 %, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день відповідно до положень ч. 5 ст. 8 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування».

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Заборгованість за процентами була нарахована позивачем за у період з 22.02.2024 по 17.12.2024 застосувавши знижену процентну ставку в розмірі 2% в день протягом 30 днів. Починаючи 23.03.2024 до останнього дня кредитування 17.12.2024 застосувавши ставку 2,5%.

Проте, умови Договору, в частині нарахування процентів за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані, оскільки такі є нікчемними.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам.

Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Натомість відповідачу, всупереч вищенаведених норм права, нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1,00% в день, зокрема: за період з 22.02.2024 року по 22.03.2024 року 2% та за період з 23.03.2024 року до останнього дня кредитування 17.12.2024 в розмірі 2,5 %.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Укладений 22.02.2024 кредитний договір № 1353-0721, за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому ТОВ не мало права визначати проценту ставку у розмірі (2% та 2,5 %), оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день.

Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Кредитний договір укладено 22.02.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні ( 2%, та 2,5 %) є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про правомірність визначення в договорі процентної ставки в розмірі 2% та 2,5 %.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, обґрунтовано застосував у розрахунку розмір процентної ставки 1% в день від суми кредиту.

Кредитний договір у цій справі укладений 22.02.2024 року, тому кредитором може бути застосована максимальна процентна ставка 1% в день.

У зв`язку з цим заявлену до стягнення заборгованість суд першої інстанції правильно перерахував: 10500,00 грн тіла * 1 % на день * 300 днів строку кредиту) = 31500,00 грн.

Загальна сума відсотків складає 31500, 00 грн, яку суд першої інстанції правомірно перерахував та стягнув.

Доводи апеляційної скарги не слугують підставою для скасування чи зміни рішення, тому що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, в оскарженій частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, в оскарженій частині без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382, 384 , 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 травня 2025 року, в оскарженій частині, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: