Провадження № 2/638/5434/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Суддя Шевченківського районного суду м. Харкова Семіряд І.В. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з- під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

17.06.2025 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з- під арешту. У якому просила зняти арешт з майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 , який було накладено на підставі постанови про арешт майна: боржника та оголошення заборон на його відчуження, серія та номер: 49278720, виданий 09.11.2015, видавник: Дзержинський ВДВС ХМУЮ.

Суддя, дослідивши матеріали справи вважає, що у відкритті провадження слід відмовити у зв`язку з наступним:

Звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_1 зазначала, що у Шевченківському ВДВС перебувало виконавче провадження №49278720 на виконання виконавчого листа виданого Дзержинським районним судом міста Харкова № 2-474/10 від 23.01.2013 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» - 1003216,08 грн. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.11.2015 державним виконавцем було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь якого майна. Державним виконавцем 06.09.2016 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, але не скасовано заходи примусового виконання. 13.05.2025 до Шевченківського ВДВС направлено заяву з вимогою зняти арешти, накладені в межах виконавчого провадження № 49278720. Станом на день звернення із заявою до суду відповідь не надійшла. Обтяження у вигляді арешту майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, створює перешкоди у здійсненні права володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

Тобто, ОСОБА_1 боржник у виконавчому провадженні, в межах якого було накладено арешт на майно та з якого позивач просить скасувати арешт.

Згідно із частиною першої статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно приписів, що містяться у ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною першою статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про цивільне право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ЗУ «Про виконавче провадження».

Судом встановлено та підтверджується матеріалами позову, що позивач ОСОБА_1 має процесуальний статус боржника у виконавчому провадженні №49278720, в межах якого державним виконавцем було накладено арешт на її майно. Отже, ОСОБА_1 не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту - оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 712/12136/18 від 24.05.2021 дійшов висновку про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.5 ст.186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Роз`яснити позивачу, що вона має право на оскарження рішення, дій або бездіяльності державного виконавця, у порядку, встановленому ст.447 ЦПК України до суду. При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з- під арешту - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що вона має право на оскарження рішення, дій або бездіяльності державного виконавця, у порядку, встановленому ст.447 ЦПК України до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді І.В. Семіряд