Справа № 495/2223/25
№ провадження 2-о/495/146/2025
УХВАЛА

Про відмову у задоволенні клопотання

"16" червня 2025 р. м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря Дарій О.М.,

особисто заявниці - ОСОБА_1 ,

справа №495/2223/25,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород Дністровському Одеської області клопотання представника Міністерства оборони України про залишення заяви без розгляду по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи, військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

представника заявника адвоката Завгороднього І.В.,

представника заінтересованої особи Дубчак Д.В.,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи, військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення.

До суду, через систему «Електронний суд», надійшло клопотання представника Міністерства оборони України про залишення заяви без розгляду.

Заявлене клопотання представник заінтересованої особи обґрунтовує тим, що заявницею не повідомлено суд чи заводилась спадкова справа після смерті військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , чи є діти у ОСОБА_2 , батьки, утриманці. У справі немає повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо ОСОБА_2 . Тобто у справі не встановлено повне коло заінтересованих осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

Стверджує, що у справі наявний спір про право, а отже заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає залишенню без розгляду.

Представник заявника проти задоволення клопотання заперечував, надав до суду, через систему «Електронний суд», письмові заперечення.

Представник заявника посилається на те, що підставою для звернення до суду стало те, що військова частина НОМЕР_1 відмовила Представнику позивача у наданні копій документів, необхідних для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статей 16, 16-1, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, а також Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Постанова № 975), у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_2 .

Заявниця, ОСОБА_1 , яка проживала з померлим військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за відсутності рішення суду про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, не може реалізувати зазначене право за Законом № 2011-XII.

Заявниця не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а відтак станом на дату звернення до суду не володіла інформацією про відкриття спадкової справи та не зобов`язана була її мати. Питання спадкування не є предметом цього судового провадження.

Питання наявності або відсутності у загиблого інших родичів чи утриманців не є обов`язковою умовою для встановлення самого факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .

Акцентує увагу також на тому, що у межах даного судового провадження відсутній спір про право на отримання одноразової грошової допомоги. Предметом розгляду є встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю, а не з`ясування, кому саме належить право на отримання одноразової грошової допомоги.

Представник Міністерства оборони України просив суд заяву залишити без розгляду, оскільки наявний спір про право.

Представник заявниці в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилався на те, що у даній справі відсутній спір про право.

Заявниця у судовому засіданні підтримала думку свого представник.

Інші учасники у судове засідання не з`явились.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Таким чином, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 560/17953/21 у постанові від 18.01.2024 зробила такі висновки:

«Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.».

Також, пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право, і метою їх є встановлення юридичного факту або стану.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження суд з`ясує, що є спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

З огляду на це і в позовному, і в окремому провадженнях існування спору про право повинно ставитись в залежність від волевиявлення осіб, права яких можуть зазнати впливу внаслідок прийняття рішення судом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

У постановах Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі № 643/14985/18-ц (провадження № 61-14325св19), від 01 травня 2024 року у справі № 758/3298/23 (провадження № 61-1305св24) вказано, що з точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

З урахуванням викладених норм процесуального права, правових позицій Верховного Суду, зважаючи на фактичні обставини справи, надавши оцінку доводам сторін, суд приходить до висновку про відсутність спору про право у даній справі, а отже клопотання представника заінтересованої особи не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 293, 294, 315 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника заінтересованої особи Міністерства оборони України про залишення заяви без розгляду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 16 червня 2025 року.

Суддя