Справа № 191/808/25
Провадження № 2/191/420/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04 червня 2025 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Форощука О.В.
за участю секретаря Рибак М.П.
розглянувши, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТОВ «АГРО КМР» про припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку та виділити в натурі у приватну власність 1/3 частину земельної ділянки, зобов`язати вчинити дії-
Право власності позивача на 1/3 частини земельної ділянки підтверджується заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 11.05.2017 року у справі №191/5278/16, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 89367074 сформований 13.06.2017 року, та Інформацією з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 413592949 сформована 17.02.2025 року.
Позивач на підставі свідоцтва про шлюб від 24.06.2020 року серія НОМЕР_1 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлоград Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 181, змінила своє прізвище з « ОСОБА_5 » на ОСОБА_1 .
Власником іншої 1/3 частини земельної ділянки, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим 20.08.2019 року державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори, яке зареєстровано у реєстрі за №2-1638 є дядько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується відомостями вказаними в Інформації з ДРРП.
Власником іншої 1/3 частини земельної ділянки, на підставі прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_6 є двоюрідна сестра позивача ОСОБА_4 .
Смерть ОСОБА_6 підтверджується копією свідоцтва про смерть від 27.02.2023 року серія НОМЕР_2 виданого Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 473.
Право власності померлого ОСОБА_6 на вищевказану земельну ділянку підтверджувалося свідоцтвом про право на спадщину виданим 20.08.2019 року державним нотаріусом Другої синельниківської нотаріальної контори Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстроване у реєстрі за №2-1638.
Станом на дату подання позову, позивачу не відомо чи отримала ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину. Однак, ОСОБА_4 , особисто повідомляла позивачу, що нею 18.03.2023 року до Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, в строк встановлений ст.1270 ЦК України, було подано заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька. Тому, з врахуванням норм ст. 1269 ЦК України, ОСОБА_4 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 і тому є співвласником 1/3 вищевказаної земельної ділянки починаючи з 18.03.2023 року.
Заведення державним нотаріусом Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області спадкової справи за № 70408884, підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, № витягу 80040415 наданим 10.02.2025 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області.
Позивач має бажання продати належну їй на праві спільної часткової власності земельну ділянку та взагалі вільно розпоряджатися належним їй на праві приватної власності майном. Але у зв`язку з тим, що земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності її продаж з врахуванням положень ст.88 Земельного кодексу України, можливий виключно за згодою всіх співвласників цієї земельної ділянки.
В свою чергу співвласники цієї земельної ділянки, які є відповідачами у даній справі такого бажання не мають та своєї згоди на продаж земельної ділянки позивачу не надають.
На теперішній час без виділу у натурі частки в праві спільної часткової власності на земельну ділянку позивач не може повністю користуватися правами наданими їй законом, як власнику об`єкта нерухомого майна.
Таким чином, належним способом вирішення цього питання з врахуванням обставин даної справи, є виділення у володіння позивача, як окремого об`єкту нерухомого майна належної їй частки із складу земельної ділянки, що перебуває у спільній власності.
З метою з`ясування наявності технічної можливості поділу земельної ділянки, позивачем було замовлено у сертифікованого інженера-землевпорядника, виготовлення план (схеми) поділу земельної ділянки ( з виділом 1/3 частки гр. ОСОБА_7 в натурі (на місцевості)), яку було складено 16.01.2025 року та повторно з вказанням кадастрового номеру земельної ділянки від 17.02.2025 року.
Таким чином, вбачається наявна технічна можливість виділу позивачу її частки у спільному майні, яка за розміром буде відповідати розміру її частки права власності цього об`єкту нерухомого майна.
З метою врегулювання питання поділу спільної часткової власності у добровільному порядку, позивач зверталася з письмовими проханням до відповідачів за їх згодою на поділ спільної земельної ділянки та укладення договору про розподіл часток спільної земельної ділянки у натурі згідно план схеми поділу, а саме позивачем на адресу співвласника ОСОБА_3 , 03.02.2025 року було направлено відповідний лист до якого було додано план схему поділу земельної ділянки, а також на адресу іншого співвласника ОСОБА_4 , позивачем було направлено відповідний лист від 11.02.2025 року, до якого також було додано план схему поділу.
Однак відповідачі не надали такого дозволу позивачу та не надали взагалі будь - якої відповіді на її прохання, що змусило позивача звернутись з цим позовом до суду.
01.12.2019 року, було передано у оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРО КМР», ідентифікаційний номер юридичної особи 34063587, терміном по 01.11.2034 року, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про реєстрацію іншого речового права за номером 36612900 від 25.05.2020 року., копії договору оренди та витягу з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права оренди, індексний номер 210096452 сформований 25.05.2020 року.
Враховуючи, що земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «АГРО КМР», то з врахуванням вимог статті 79-1 Земельного кодексу України, такий поділ можливий за згодою землекористувача, підпис якого на такій згоді повинен бути засвідчений нотаріально.
З метою отримання нотаріальної згоди на поділ земельної ділянки, позивач зверталася до ТОВ «АГРО КМР» із заявою від 14.02.2025 року, з проханням надати їй таку нотаріально посвідчено згоду, але таке прохання залишено ТОВ «АГРО КМР», без уваги і відповіді на нього не надійшло.
Таким чином, позивачу та відповідачам, не вдалося досягнути домовленості про добровільне оформленню поділу (виділу) позивачу в натурі частки належного їй майна. А також позивачу не вдалося отримати нотаріальну згоду землекористувача на поділ земельної ділянки.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, але до його початку її представник ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності щодо задоволення вимог позивачки не заперечує.
Відповідачі: ОСОБА_3 та ТОВ «АГРО КМР» у судове засідання не з`явилися, заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзиву на позов не надавали, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно умов та порядку, визначених ст. ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.
Судом встановлено, що на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду від 11.05.2017 року за ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано право приватної власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частку земельну ділянку /пай/ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 7,340 га у межах згідно з планом розташованої на території КСП ім. Енгельса Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 89367074 сформований 13.06.2017 року, та Інформацією з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 413592949 сформована 17.02.2025 року.
Зміна прізвища позивачки з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_10 » відбулась на підставі зареєстрованого шлюбу 24.06.2020 року між нею та ОСОБА_11 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
Оскільки врегулювати питання поділу спільної часткової власності у добровільному порядку між сторонам у справі не вдалося, на письмові прохання позивача відповідачі не реагували, остання звернулася до суду з вимогою про припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку та виділити їй в натурі у приватну власність 1/3 частину земельної ділянки.
Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.
Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Частинами другою, третьою статті 110 ЗК України передбачено, що перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень.
Поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки.
За нормою статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Відповідно до вимог цієї статті формування земельних ділянок здійснюється зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.
Відповідно ст.56 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає, зокрема, нотаріально посвідчена згода на поділ чи об`єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні).
Тобто, поділ земельної ділянки позивача, яка знаходиться в оренді, буде можливим лише після отримання нотаріально засвідченої письмової згоди на це орендаря.
01.12.2019 року, було передано у оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРО КМР», ідентифікаційний номер юридичної особи 34063587, терміном по 01.11.2034 року, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про реєстрацію іншого речового права за номером 36612900 від 25.05.2020 року.
В свою чергу орендар ТОВ «АГРО КМР» не надає нотаріально засвідченої письмової згоди на такий поділ в добровільному порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.
Отже, з експертного дослідження слідує, що в результаті виділення позивачці частки в натурі, частки відповідача в праві власності не зменшуються та не змінюється порядок користування ними.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбаченийст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
У відповідності до ч.1ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13 кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.
Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності до ч.1, ч.3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16. Вказавши також, що Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідно до статті 126 того ж кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Статтею 88 Земельного кодексу України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі не досягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник у спільній частковій власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. Тобто, з певної точки зору, при будь-якому виділі частки з нерухомості, завжди відбувається поділ цієї нерухомості на два самостійних об`єкта.
Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25 грудня 2015 №1127.
Частиною 3 статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Згідно ст.ст.364, 367 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності; майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Відповідно до ст.88.Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Згідно ст.120 ЗК України, особа, яка набула право власності на нерухоме майно, розміщене на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій воно розміщене, без зміни її цільового призначення.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши належність й достатність наданих доказів у їх сукупності, а також встановивши правовідносини, які випливають із досліджених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає позов задовольнити.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України,ст.ст.319, 321,328, 358, 364, 370 ЦК України, ст.88,120,125 Земельного кодексу України суд, -
Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя О. В. Форощук