Справа № 2п-3064/09
Провадження № 22-ц/4806/1139/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Мочан М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі), в інтересах якого діє адвокат Ільницький Сергій Михайлович, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 квітня 2009 року у складі судді Ференц А.М., у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання членом сім`ї наймача та факту проживання в житловому приміщенні,-

в с т а н о в и в :

У березні 2009 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання членом сім`ї наймача та факту проживання в житловому приміщенні.

Окрім того, ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що відповідачка внаслідок похилого віку може за участю зацікавлених осіб продати квартиру.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 квітня 2009 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, в інтересах якого діє адвокат Ільницький Сергій Михайлович, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зокрема, представник апелянта вказує на те, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 квітня 2009 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є апелянт ОСОБА_1 . Станом на сьогодні, заходи забезпечення позову продовжують існувати, і судом не були скасовані, що порушує права ОСОБА_1 володіти, користуватися та розпоряджатися даною квартирою.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечив проти апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату час, місце розгляду справи належним чином повідомлені.

На підставі ч.2 ст.372 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб.

Розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, пояснення представника апелянта, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно із ч.2 ст. 352 ЦК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу .

Згідно зі ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч.1, п.1, 2 ст.150 ЦПК України, позов може бути забезпечено, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N9 від 22.12.2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

Наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2009 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання членом сім`ї наймача та факту проживання в житловому приміщенні.

Окрім того, ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що відповідачка внаслідок похилого віку може за участю зацікавлених осіб продати квартиру, за результатами розгулу якої винесено оскаржувану ухвалу про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вказану квартиру.

Разом з тим, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно слідує, що власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування №968 від 26.05.2009, є апелянт ОСОБА_1 .

Таким чином, матеріалами справи доведено, на момент звернення позивача із вказаним позовом (30.03.2009), на момент подання позивачем заяви про забезпечення позову, а також на момент вирішення судом питання про забезпечення позову (09.04.2009) власником квартири, щодо якої позивач просив вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту, є апелянт ОСОБА_1 .

Апелянт ОСОБА_1 на момент постановлення оскаржуваної ухвали не залучався до участі у справі та не був учасником даної справи. При цьому, виходячи із змісту ч.1 п.1 ст. 150 ЦПК України, забезпечення позову у вигляді накладення арешту може бути застосовано лише щодо майна, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що дана справа вже вирішена по суті.

Зокрема, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 січня 2010 року заявлений позов задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 1987 року по 1994 рік у квартирі АДРЕСА_1 .Визнано членос сім`ї ОСОБА_4 : ОСОБА_2 в період з 1987 року по 1994 рік та ОСОБА_3 в період з 1992 року до кінця 1994 року.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 02 липня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання членом сім`ї наймача та факту проживання в житловому приміщенні - відмовлено.

Питання щодо скасування заходів забезпечення позову судом не вирішувалося.

При цьому, заходи забезпечення позову, які просив вжити позивач, суперечать законним правам та інтересам власника квартири ОСОБА_1 , який не брав участі у справі.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону, безпідставно задовольнив подану заяву.

Відповідно до приписів п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (п. 4 ч. 3. ст. 376 ЦПК України).

За вказаних обставин судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у поданій заяві з вищенаведених підстав.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 149, 150, 367, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі у справі), в інтересах якого діє адвокат Ільницький Сергій Михайлович, задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 квітня 2009 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: