Справа № 191/981/25
Провадження № 2/191/486/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді- Форощука О.В.

за участі секретаря судового засідання Рибак М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

03.03.2025 року до суду звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором № 416 від 25.02.2021 року в сумі 47 418,60 грн.

Позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» обґрунтовані наступним.

25.02.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» було укладено Договір про надання фінансових послуг № 416.

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 416 від 25.02.2021 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Служба миттєвого кредитування».

У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 416 від 25.02.2021 року,що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Служба миттєвого кредитування».

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект Центр» за договором про надання фінансових послуг № 416 від 25.02.2021 року в розмірі 47418,60 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 3 000,00 грн., заборгованості за процентами 44 418, 60 грн., які позивач просить стягнути із відповідача на свою користь, а також стягнути понесені судові витрати.

Представник позивача Юзипчук М.В. у судовому зсіданні надав пояснення аналогічні викладеним обставинам, зазначеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у судовому засіданні, факт отримання коштів в кредит в розмірі 3 000 грн. не заперечував, однак не погоджувався з наданим позивачем розрахунком заборгованості та судовими витратами, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також зазначив, що згідно п. 1.3 договору строк повернення кредиту становить 16 днів, отже після даної дати позивачем нараховані проценти пізпідставно.

Матеріали справи містять відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову, а також відповідь на відзив ( а.с.17-24; 31-34).

Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

25.02.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» було укладено Договір про надання фінансових послуг № 416.

Згідно п. 1.1. Договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3000.00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.

Згідно пункту 1.2 договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною.

Згідно п.п. 1.3, 1.4, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання, а проценти за користування розраховуються від суми кредиту за кожний день користування: 2% за кожен день користування за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою (2%); починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення процентна ставка збільшується на 1,38%; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65%.

Пунктом 1.9 договору сторони передбачили граничний строк кредитування, строк дії кредитного договору 1 рік, тобто до 25.02.2022 року.

А згідно п.4.2 цього ж договору про надання фінансових послуг, сторони узгодили річну процентну ставку при нарахуванні відсотків за різний період кредитування за умови сплати чи несплати всіх нарахованих % позичальником в межах орієнтованого строку кредиту та поза його межами (підпункти а, б, в, г п.1.4).

Також, сторони договору збільшили за п.4.12 строк позовної давності - 10 років.

25.02.2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надало відповідачу кредит в сумі 3000,00 грн шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 , категорія картки: Visa, видану банком « ОСОБА_3 », що здійснено ТОВ ФК «Вей Фор Пей» на виконання договірного зобов`язання щодо організації переказу грошових коштів, що підтверджується листом №б/н від 20.09.2024 року.

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 416 від 25.02.2021 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Служба миттєвого кредитування».

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №1/12 від 01.12.2021 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27 630, 00 грн., в т.ч: 3 000 грн. - сума заборгованості за кредитом та 24 630 грн. - сума заборгованості за нарахованими відсотками.

ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 416 від 25.02.2021 року,що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Служба миттєвого кредитування».

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 47 418, 60 грн., в т.ч: 3 000 грн. - сума заборгованості за кредитом та 44 418, 60 грн. - сума заборгованості за нарахованими відсотками.

Відповідно до розрахунків заборгованості, наданого позивачем станом на день формування позовної заяви за договором про надання фінансових послуг № 416 від 25.02.2021 року становить 47 418,60 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 3000,00 грн, заборгованість за процентами 44 418, 60 грн.

Доказів погашення відповідачем заборгованості суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України та ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно з вимогами ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами ч. 1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

Так, у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Крім того, у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 Верховний Суд зазначив про те, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

Судом встановлено, що за договором факторингу до відповідача за Кредитним договором № 416 від 25.02.2021 рокуТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги в розмірі 27 630,00 грн., в т.ч: 3000 грн. - сума заборгованості за кредитом та 24 630 грн. - сума заборгованості за нарахованими відсотками. Таким чином, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» не могло передати ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги за договором у більшому розмірі ( 47 418,60 грн.), ніж було ним отримано, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Що стосується заперечень представника відповідача щодо позовних вимог у частині нарахованих відсотків, зокрема стосовно строку дії договору 16 днів та безпідставне нарахування % , суд відхиляє, так як позичальник узгодив строк дії договору 1 рік, а строк 16 днів був орієнтовним з обумовленням зменшеної % ставки у разі погашення в цей строк позики.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., як передбачено ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки, суд частково задовольняє вимоги на суму 27 630 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1411, 49 грн. витрат по сплаті судового збору.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. суд дійшов наступного висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представником позивача подано до суду договір №01/17/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року, укладений між позивачем та АО «Лігал Ассістанс», заявку про надання юридичної допомоги №146 від 14.08.2024 року, витяг з акту, де вказано перелік послуг, сума гонорару 13000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у рішенні від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (§ 268).

Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні від 28.11.2002 ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.10.2023 у справі № 206/2971/22, провадження № 61-5826св23).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Верховний Суд у постанові від 13.10.2023 у справі № 206/2971/22 зазначив, що положення ст. 137 ЦПК не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань.

Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Враховуючи складність справи, зважаючи на обсяг і складність виконаної адвокатським об`єднанням роботи, виходячи з конкретних обставин справи, приймаючи до уваги заявлену позивачем ціну позову, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень.

Керуючись ст.4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ: 44276926, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306) заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 416 від 25.02.2021 року у розмірі 27 630 грн., яка складається із:3000 грн. - сума заборгованості за кредитом та 24 630 грн. - сума заборгованості за нарахованими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження: 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1411, 49 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя О. В. Форощук