КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2912/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Саліхова В. В., Писаної Т. О.

при секретарі Мудрак Р. Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі судді Твердохліб Ю. О.

від 01 квітня 2025 року

у цивільній справі № 759/8087/24 Святошинського районного суду міста Києва

за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2024 року АТ "ПУМБ" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 164 620 грн 68 коп. та витрати по сплаті судового збору 2 422 грн 40 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" заборгованість за кредитним договором №501 від 23 липня 2019 року у розмірі 50 650 грн17 коп. - заборгованість за кредитом, 33 381 грн 67 коп. - заборгованість за відсотками; за кредитним договором №901 від 27 липня 2021 року у розмірі - 49 962 грн 57 коп. - заборгованість за кредитом, 8 грн 67 коп. - заборгованість за відсотками, а всього 134 003 грн 08 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 971 грн 86 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Вказував, що судом першої інстанції не було враховано висновки Верховного Суду щодо порушення права кредитодавця з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Також не було враховано висновки Верховного Суду щодо нарахування процентів. Вказував, що відповідно до відомостей пункту 2 наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед Банком за кредитним договором № 501 від 23.07.2019 позивачем було нараховано проценти саме на прострочену заборгованість відповідача (стаття 1048 ЦК України), а не проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), як того вимагає чинне законодавство

Зазначав, що справу було розглянуто за відсутності відповідача через порушення судом першої інстанції порядку проведення судового засідання у режимі відеоконференції, суд першої інстанції не мав право приймати до увагу надані позивачем копії кредитних договорів на підставі ч.6 ст. 95 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 ставить під сумнів відповідність поданих копій (електронних копій) оригіналам зазначених позивачем кредитних договорів, оскільки на його думку на них міститься підпис, який при візуальному дослідженні може належати іншій особі, а не безпосередньо відповідачу; усунути сумніви належності підпису відповідачу можливо винятково при ознайомленні з оригіналами відповідних кредитних договорів; відповідачу було відкрито кредитну карту дистанційно без відвідування відділення банку через додаток у мобільному телефоні у зв`язку з чим, відповідачем не підписувалися та не могли бути підписані відповідні кредитні заявки. За відсутності оригіналів кредитних договорів у суду немає правових підстав стверджувати, що між сторонами мало місце волевиявлення на укладення договору на зазначених банком умовах.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивачу, на підставі ухвали суду від 07 травня 2025 року, було забезпечено проведення судового засідання, призначеного на 04 червня 2025 року, а також всіх судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

Разом з тим, в судовому засіданні 04 червня 2025 року відповідач ОСОБА_1 не скористався наданою апеляційним судом можливістю проведення засідання в режимі відеоконференції, оскільки не підключився до розгляду даної справи в режимі відеоконференції.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 27.07.2021 ОСОБА_1 підписав заяву №901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредитку (а.с. 16-17).

23.07.2021 ОСОБА_1 підписав заяву №501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредитку (а.с. 23-24).

Пунктом 2.2.5 Розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ», клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення договору клієнт ознайомився з повним текстом договору (в тому числі тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами договору.

Відповідно до п. 5.1.4. Розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати банку сплачені ним кошти.

Згідно з п. 5.1.7. Розділу І публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором (а.с. 24-32).

Згідно з п. 3.2 Розділу ІІІ публічної пропозиції АТ «ПУМБ» укладенням договору клієнт погоджується з умовами банківських послуг, що надаються в межах пакету послуг, та розміром винагород, що встановлені банком за обслуговування пакету послуг. Винагорода банку за надання послуг залежить від наповнення/обсягу пакету послуг та визначена тарифами банку. Інші послуги, передбачені договором, які не включені до відповідного пакету послуг, надаються та сплачуються у відповідності до тарифів (а.с. 24-32).

Згідно довідки про збільшення кредитного ліміт по договору №501 ОСОБА_1 23.07.2019 встановлено кредитний ліміт у розмірі 8 823 грн, який поступово збільшувався та станом на 15.06.2023 становив - 50 651,00 грн (а.с. 48).

Відповідно до платіжної інструкції № ТR.510111718.50073.8810 від 27.07.2021 АТ "ПУМБ" зарахував на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 кредитні кошти за договором № 901 від 23.07.2019 у розмірі 60 000,00грн (а.с. 49).

Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №901 від 23.07.2019 складає - 80588 грн 84 коп., з яких: 49 962 грн 57 коп. - заборгованість за кредитом; 8 грн 67 коп. - заборгованість за процентами; 30 617 грн 60 коп. - заборгованість за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 49-51).

Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №501 від 23.07.2019 складає - 84 031 грн 84 коп. з яких: 50 650 грн 17 коп. - заборгованість за кредитом; 33 381 грн 67 коп. - заборгованість за процентами; 0 грн - заборгованість за комісією, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 51-54).

Відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача за період 27.07.2021 по 01.02.2024 вбачається користування ОСОБА_1 кредитними коштами (а.с. 55-69).

09.09.2024 АТ "ПУМБ" направило ОСОБА_1 письмову вимогу щодо виконання зобов`язання перед банком у розмірі 164 620 грн 68 коп., на адресу місця проживання, зазначену в анкеті на отримання кредиту (а.с.45).

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 окрім заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписав особисто і паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено усі умови отримання кредитних коштів.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Із виписки з особового рахунку наданої АТ «ПУМБ» вбачається, що відповідачем використовувалися грошові кошти з кредитного рахунку та здійснювалося часткове погашення кредиту.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Принцип диспозитивності, що діє у цивільному судочинстві, передбачає, що суд розглядає спір у межах заявлених вимог та заперечень сторін й покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України)

Оцінка доказів здійснюється судом, водночас принцип диспозитивності вимагає, щоб ця оцінка відбувалася у контексті змагальності сторін.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

На позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на його користь, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Звертаючись до суду з позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» обґрунтовувало свої вимоги наявністю заборгованості за кредитним договором, яку складають у тому числі заборгованість по прострочених відсотках, щодо якої заперечення відповідача не надійшли.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі №911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку заборгованості, нарахування процентів за кредитним договором №901 від 27.07.2021 проведено за період з 27.08.2021 по 28.01.2024 в сумі 8 грн 67 коп., та за кредитним договором №501 від 23.07.2019 проведено за період з 30.08.2021 по 30.01.2024 в сумі 33 381 грн 67 коп. Вказаний розрахунок є чітким, зрозумілим та узгоджується із умовами кредитних договорів. Відповідач не подав у встановленому законом порядку заперечень проти розміру заборгованості (як основної так і за відсотками).

Отже, позовні вимоги щодо стягнення процентів за період кредитування є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому доводи апеляційної скарги щодо невірного нарахування відсотків за кредитними договорами не заслуговують на увагу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що справа була розглянута у відсутність відповідача, а тому рішення суду підлягає скасуванню не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами даної цивільної справи, з якої слідує, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд вказаної справи, в тому числі і в судове засідання, призначене на 01 квітня 2025 року, в якому було ухвалено рішення суду, яке є предметом апеляційного оскарження.

Твердження апелянта про те, що він ставить під сумнів відповідність поданих копій (електронних копій) оригіналам зазначених позивачем кредитних договорів, оскільки на його думку на них міститься підпис, який при візуальному дослідженні може належати іншій особі, а не безпосередньо відповідачу; усунути сумніви належності підпису відповідачу можливо винятково при ознайомленні з оригіналами відповідних кредитних договорів колегією суддів відхиляються.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.

У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Відповідач не надав жодних доказів несанкціонованого доступу до його особистого кабінету, використання його персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність його вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису.

Доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від імені відповідача, останнім суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 червня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

В. В. Саліхов