Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6029/22 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 84 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Талько О.Б.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 296/6029/22 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

за апеляційною скаргою Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 06 грудня 2024 року, постановлену під головуванням судді Рожкової О.С. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року адвокат Думітращук В.А., діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду із скаргою, в якій просила:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі Корольовський відділ ДВС у м. Житомирі, Корольовський ВДВС) Юлії Первушиної при здійсненні розрахунку заборгованості за аліментами у період з 16 вересня 2022 року по липень 2024 року у формі довідки-розрахунку № 101240/23.12-24/29 від 29.08.2024 у виконавчому провадженні №71846649;

- зобов`язати суб`єкта оскарження (уповноважених осіб) здійснити новий розрахунок заборгованості за аліментами у вказаному виконавчому провадженні у відповідності до вимог статті 195 Сімейного Кодексу України та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначивши 1/4 частку від середньої заробітної плати працівника по регіону (місцевості) без зменшення цієї величини та використовуючи актуальні показники середньої заробітної плати в цілому по Україні у відповідний період у період дії воєнного стану в країні;

- відшкодувати витрати, понесені скаржником на отримання професійної правничої допомоги в сумі 5 000 грн за рахунок органу державної виконавчої служби.

Скарга мотивувалася тим, що на виконанні у Корольовському відділі ДВС у м. Житомиріперебуває виконавчий лист №296/6029/22, виданий 02 лютого 2023 року на підставі рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року, яким стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2022 року та до досягнення донькою повноліття.

У серпні 2024 року скаржник подала до Корольовського ВДВС заяву про здійснення розрахунку за аліментами в порядку статті 195 СК України, оскільки боржник не працює.

29 серпня 2024 року головним державним виконавцем Первушиною Ю. здійснено розрахунок заборгованості за аліментами у вказаному виконавчому провадженні, про що складено довідку-розрахунок, у якій загальний розмір заборгованості ОСОБА_3 за аліментами протягом періоду з 16 вересня 2022 року по липень 2024 року становить 20 579,70 грн.

Зміст вказаного розрахунку свідчить про те, що протягом періодів, коли непрацюючий боржник сплачував аліменти у розмірі не меншому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку заборгованість в порядку статті 195 СК України виконавцем не нараховувалася.

Представник зазначає, що стягувач не погоджується із діями державного виконавця та вважає, що таким чином спричиняється шкода їй та дитині, оскільки зменшується розмір аліментів, які боржник за рішенням суду зобов`язаний сплачувати для забезпечення нормального розвитку та виховання дитини. Добровільна сплата непрацюючим боржником аліментів в сумі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку жодним чином не впливає на показник від якого державний виконавець зобов`язана визначити 1/4 частку від всіх видів заробітку (доходу) при умові, якщо боржник не працює або є фізичною особою-підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Виконавець безпідставно визначила заборгованість за аліментами ОСОБА_3 без врахування актуальних показників середньої заробітної плати по області, тому представник стягувача звернулась до суду з даною скаргою.

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 06 грудня 2024 року скаргу задоволено. Також стягнуто із Корольовського ВДВС на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник Корольовського відділу ДВС у м. Житомиріподала апеляційну скаргу, де просить її скасувати та відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановлена ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а також порушені норми матеріального та процесуального права.

Вказує, що дійсно на примусовому виконанні в Корольовському відділі ДВС у місті Житомирі перебуває виконавче провадження, яке внесено до Автоматизованої системи виконавчого провадження за №71846649 з виконання виконавчого листа №296/6029/22, виданого Корольовським районним судом міста Житомира 02 лютого 2023 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2022 року, починаючи з 16 вересня 2022 року та до досягнення донькою повноліття.

19 травня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ОСОБА_3 сплачує аліменти у розмірі, що встановлені як рішенням суду, так і чинним законодавством, а саме у мінімальному гарантованому розмірі, хоча і не отримує доходів.

Вважає безпідставними посилання суду на частини 1, 2 статті 195 СК України та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», так як дані норми регулюють порядок нарахування заборгованості по аліментам, а виконавцю ухвалою зобов`язано здійснити перерахунок розміру аліментів.

Крім того, Сімейним кодексом України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються виключно або у частці від доходу платника аліментів, або у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Таким чином, зобов`язання виконавця здійснити перерахунок розміру аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника по регіону (місцевості), використовуючи актуальні показники середньої заробітної плати в цілому по Україні у період дії воєнного стану Україні суперечить чинному законодавству таким розмір сплати аліментів Законом не передбачено.

10 червня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 адвоката Думітращук В.А. надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження, як помилково відкритого.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 та частини 2 статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Задовольняючи скаргу представника ОСОБА_1 місцевий суд виходив з того, що головним державним виконавцем Корольовського відділу ДВС у м. Житомиріскладено довідку-розрахунок від 29 серпня 2024 року щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 без урахування вимог частини 1,3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини 1 статті 195 СК України.

Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого суду мотивуючи наступним.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року позов ОСОБА_4 задоволено та стягнено із ОСОБА_3 на користь позивача аліменти на малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 16.09.2022 та до досягнення донькою повноліття.

02 лютого 2023 року на виконання рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року видано виконавчий лист (а.с. 9).

Постановою державного виконавця Корольовського ВДВС від 19 травня 2023 року відкрито виконавче провадження № 71846649 (10-11).

28 серпня 2024 року стягувач ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ) подала до Корольовського ВДВС заяву про здійснення розрахунку за аліментами в порядку статті 195 СК України, оскільки боржник не працює (а.с. 107).

29 серпня 2024 року головним державним виконавцем Первушиною Ю. проведено розрахунок заборгованості за аліментами у вказаному виконавчому провадженні, про що складено довідку-розрахунок за вих. №101240/23.12-24/29, у якій загальний розмір заборгованості ОСОБА_3 за аліментами з 16 вересня 2022 року по 31 липня 2024 року становить 20 579,70 грн.

Як убачається зі змісту вказаного розрахунку, що протягом періодів, коли непрацюючий боржник сплачував аліменти у розмірі, не меншому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, заборгованість в порядку статті 195 СК України не нараховувалася.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб). Розуміє під цим сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень згідно зі статтею 5 Закону покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частини друга ст.451 ЦПК України).

За положеннями статті 71 Закону виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Також вказаною нормою матеріального права передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до п.4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

Відповідно до частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Із матеріалів справи убачається, що державним виконавцем Корольовського ВДВС здійснено розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_3 станом на 29 серпня 2024 року, яка становила 20 579,70 грн (за період з 16 вересня 2022 року по 31 липня 2024 року).

Встановлено, що у графі «розмір доходу/середня заробітна плата працівника для даної місцевості» цього розрахунку за вересень 2022 року по липень 2024 року вказана цифра 12 122,95 грн, а розмір аліментів, визначений у виконавчому документі 1/4 частина доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму (а.с.12-15).

Як убачається із відомостей, наданих Головним управлінням статистики по Житомирській області середня заробітна плата по регіону у період воєнного стану не визначається, проте у період воєнного стану актуальна середня заробітна плата визначена поквартально в цілому на рівні держави України, до складу якої входить Житомирська область та місто Житомир в тому числі, що не було враховано державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості з аліментів (а.с. 16-17).

Частиною другою статті 195 СК України унормовано, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

За приписами частин першої та другої статті 196 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку ( доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток ( дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Частиною третьої даної норми передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі №133/203/20, на яку посилається апелянт, зазначено, що законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів наголошує, що у даній постанові мова йде про встановлення мінімального розміру аліментів на одну дитину, а не про порядок розрахунку аліментів у період, коли боржник не працював.

Вказаний порядок розрахунку аліментів встановлено спеціальною нормою - статтею 195 СК України.

Отже, сплата боржником аліментів у мінімальному гарантованому розмірі, який встановлений законодавством, жодним чином не впливає на порядок здійснення розрахунку, передбачений частиною другою статтею 195 СК України.

Таким чином, суб`єктом оскарження безпідставно не нараховано заборгованість за аліментами протягом періодів, коли ОСОБА_3 сплачував аліменти у розмірі, не нижчому ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відтак, місцевим судом було ухвалено правильне рішення щодо визначення дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання провести новий розрахунок заборгованості боржника зі сплати аліментів, визначивши 1/4 частку від середньої заробітної плати працівника по регіону (місцевості), використовуючи актуальні показники середньої заробітної плати в цілому по Україні у період дії воєнного стану в Україні.

Довільне тлумачення суб`єктом оскарження чинного законодавства призводить до порушення права дитини на належний рівень життя та забезпечення її розвитку і виховання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суду, та зводяться до особистого тлумачення норм матеріального права і порядку їх застосування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали місцевого суду без змін.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Думітращук В.А. про закриття апеляційного провадження, оскільки правові підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції чітко визначені в ухвалі апеляційного суду від 10 квітня 2025 року ( а.с. а.с. 142).

Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 362, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Думітращук Вікторії Анатоліївни про закриття апеляційного провадження по цивільній справі №296/6029/22 відмовити.

Апеляційну скаргу Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 06 грудня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено: 18 червня 2025 року.