Справа № 201/1655/25
Провадження № 2-др/201/47/2025
УХВАЛА

Іменем України

про залишення заяв про розподіл витрат на правничу допомогу без розгляду

13 червня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю представника позивача адвоката Лисенка С.Ю.,

за участю представника відповідачки адвоката Базюкевича Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лисенка Станіслава Юрійовича та заяву відповідачки ОСОБА_2 про розподіл витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст заяви позивача

29.05.2025 представник позивача адвокат Лисенко С.Ю. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на правничу допомогу в сумі 40000,00 грн, в обґрунтування якої зазначив, що під час подання позову позивач зазначав про витрати на правничу допомогу, однак суд не ухвалив рішення про їх розподіл.

Заперечення відповідачки на заяву позивача.

03.06.2025 відповідачка ОСОБА_2 надала заперечення на заяву про розподіл витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 , у яких вказала, що представник позивача додав до заяви копії договору від 21.10.2023 та акту від 25.05.2025, сформовані в підсистемі «Електронний суд» 26.05.2025. Означені документи є недостовірними. Позовна заява не містить розрахунку витрат на професійну правничу допомогу усупереч положенням п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, тому суд не міг вирішувати питання про їх стягнення, оскільки позивач не подав жодних розрахунків. Відсутність попереднього розрахунку позбавляє іншу сторону права на заперечення такого розрахунку, порушуючи право на доступ до суду, тому його відсутність має правомірним наслідком право суду відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого судового збору (ч. 2 ст. 13 ЦПК України, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18).

У заяві вказано, що згідно з наданим договіром про надання правничої допомоги, актом приймання-передачі послуг ОСОБА_1 поніс витрати у розмірі 40000 грн, які безпосередньо пов`язані з касаційним провадженням у справі №201/1655/25. Проте касаційного провадження в цій справі не було, представник сплутав перелік послуг з якоюсь іншою справою, до якої подав такий же акт. Зміст акту свідчить про його надуманість, штучно завищений розмір витрат, не пов`язаність вказаних в ньому «робіт/послуг» з розглядом справи, надмірність і непропорційність витрат. Представником не надано доказів оплати послуг, що викликає сумніви в реальності передбаченого договором зобов`язання та у факті надання послуг.

Також зазначила, що викликає сумнів достовірність акта виконаних робіт, що підпис ОСОБА_1 в ньому виконаний саме ним. ОСОБА_1 перебуває за кордоном, натомість підписи на акті виконані безпосередньо на паперовому документі. Акт від 25.05.2025 не міг бути фізично доставлений в Україну з-за кордону за три дні до 28.05.2025. Означене свідчать про можливе вчинення кримінальних правопорушень за ознаками ч.ч. 2 і 4 ст. 358, ст.ст. 190, 191 КК України.

Заявником не дотримані положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України, яка в абзаці другому передбачає можливість подання доказів про/судові витрати до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Оскільки судові дебати в цій справі не проводились, наведені положення застосовуються у прив`язці до закінчення останнього судового засідання у справі 20.05.2025. Тобто, обов`язковою умовою для початку розгляду судом по суті заяви і доказів про стягнення судових витрат є усна чи письмова заява сторони справи про те, що докази про витрати будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У даному випадку, як свідчить запис судового засідання від 20.05.2025, позивач чи його представник жодних заяв про майбутнє подання доказів не зробили.

Отже, подаючи 28.05.2025 докази про судові витрати на правничу допомогу, заявник не дотримав обов`язкової умови для подання доказів, передбаченої ч. 8 ст. 141 ЦПК України, що унеможливлює розгляд поданих доказів.

Частина 9 ст. 141 ЦПК України передбачає право суду у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Зважаючи на зловживання правами з боку позивача, а саме, безпідставні неявки в судові засідання 11 і 25 березня 2025 року, ненадання відповідей на питання свідку, ігнорування роз`яснення суду положень статті 93 ЦПК України, невиконання ухвали суду про зобов`язання надати відповіді на питання, подання з порушенням процесуальних строків додаткових доказів та клопотання про витребування судової справи, ведення суду в оману про необізнаність із виконавчим провадженням, введення суду в оману щодо перебування представника на лікарняному, наявні підстави для покладення судових витрат на позивача не залежно від результату розгляду справи.

Відповідачка просила витребувати у представника позивача - адвоката Лисенка С.Ю. оригінали доказів, наданих із клопотанням від 28.05.2025 - договір від 21.10.2023, акт від 25.05.2025. Залишити заяву без розгляду.

Також відповідачка просила постановити окремі ухвали щодо підроблення акту від 25.05.2025 і направити до органів Національної поліції України, щодо зловживань з боку адвоката позивача і направити її до Кваліфікаційно-дисциплінарна комісії адвокатури Дніпропетровської області.

Короткий зміст заяви відповідачки

02.06.2025 відповідачка ОСОБА_2 також подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на правничу допомогу в сумі 44375,00 грн, в обґрунтування якої зазначила, що збільшує заявлені у відзиві витрати на професійну правничу допомогу через процесуальні зловживання позивача, які призвели до затягування судового розгляду. Витрати відповідачки розраховані, виходячи з погодинної ставки адвоката 1500 грн (до 10.12.2024) і 2500 грн (після укладення додаткової угоди 10.12.2024). Детальний перелік послуг наведений в акті передання-прийняття послуг з професійної правничої допомоги, підписаному сторонами за допомогою кваліфікованих цифрових підписів. Просила врахувати, що сторона позивача допустила неявку в судові засідання 11.03.2025, 25.03.2025, на надавши належного доказу поважності причин неявки до суду, наданий лікарняний 11.03.2025 у період 11 по 17 березня 2025 року є недостовірним, адвокат Лисенко С.Ю. 14.03.2025 приймав участь в іншому судовому засіданні. Неявки сторони позивача у судові засідання штучно утворили додаткові витрати на правничу допомогу, що зумовлює покладення на нього повністю всіх витрат на правничу допомогу не залежно від часткового задоволення позову. Строк на подання заяви дотриманий, оскільки рішення суду згідно повідомлень в підсистемі «Електронний Суд» доставлене о 17:02 23.05.2025. Згідно абз. 2 п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. 23.05.2025 - скорочений робочий день, суд працює до 16:45, що давало право заявниці на правомірне очікування того, що після 16:45 жодних нових документів від суду не буде надходити. Отже, рішення вважається врученим в понеділок 26.05.2025. 5-денний строк тривав до 31.05.2025 (субота), отже, строк вважається перенесеним на понеділок на 02.06.2025. Якщо суд вважатиме строк пропущеним, просила його поновити з наведених вище підстав.

Враховуючи викладене, просила поновити строк на подання доказів витрат на професійну правничу допомогу, стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 44375,00 грн.

Заперечення позивача на заяву відповідачки.

04.06.2025 позивач ОСОБА_1 особисто надав заперечення на заяву відповідачки ОСОБА_2 та додаткові пояснення, у яких зазначив, що п`ятиденний строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, обчислюється з наступного дня після вручення рішення, тобто з 24.05.2025 і закінчився 28.05.2025. Заява відповідачкою подана 02.06.2025, тобто на 5 днів пізніше встановленого законом строку. Посилання відповідача на абз. 2 п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України вважав безпідставним, оскільки документ доставлений о 16:57, тобто після закінчення робочого часу, однак це не змінює дати фактичного вручення 23.05.2025. Строк обчислюється з наступного дня після вручення незалежно від часу доставки. Відповідачкою не наведено поважних причин пропуску строку. Твердження про правомірне очікування щодо часу роботи суду не є підставою для поновлень процесуального строку згідно зі статтею 127 ЦПК України. Відповідачка та її представник, знаючи про дату оголошення судового рішення, не з`явилися на проголошення рішення суду, що свідчите про їх ставлення до своїх процесуальних обов`язків.

Щодо розподілу витрат на правничу допомогу вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю, тому стягнення витрат з позивача суперечитиме принципам розподілу судових витрат, передбаченим ч. 1 ст. 141 ЦПК України. У спрощеному провадженні судові дебати не проводяться, тому вимога про надання заяви до закінчення дебатів неможлива для виконання. У позовній заяві зазначено про орієнтовні витрати, які складаються з правової допомоги. За судовою практикою відсутність попереднього розрахунку не є підставою для відмови в стягненні витрат.

Вважав твердження відповідачки про затягування справи позивачем безпідставним, оскільки позивач і його представник діяли у межах процесуальних прав, подання додаткових доказів передбачено ЦПК України, клопотання про витребування іншої справи було обґрунтованим, її витребування відноситься до компетенції суду.

Щодо надання оригіналів доказів витрат на правничу допомогу, вказав, що відповідачка не є стороною договору і не має права втручатися в його умови. Договором на розсуд сторін обумовлені оплата, строки та порядок розрахунків. ОСОБА_2 не може вимагати документи про оплату послуг, фінансові відносини між клієнтом та адвокатом є конфіденційними. Договір, акт підписані особисто позивачем особисто, підписи не підроблені, всі роботи виконані, зауважень щодо обсягів та якості робіт він не має, а обсяг наданих послуг відповідає складності справи.

Просив відмовити у поновленні строку на подання заявив про стягнення судових витрат, заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Рух справи.

Ухвалою суду від 02.02.2024 за клопотанням відповідачки витребувано у представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лисенка Станіслава Юрійовича оригінали договору про надання правничої допомоги від 21.10.2023 та акт виконаних робіт від 25.05.2025 для огляду у судовому засіданні.

Представник позивача - адвокат Лисенко С.Ю. у судовому засіданні вимоги заяви позивача про розподіл витрат на правничу допомогу підтримав і просив задовольнити, надавши пояснення щодо оригіналів витребуваних доказів, які перебувають у позивача, у задоволенні заяви відповідачки просив відмовити, з підстав наданих у запереченнях.

Представник відповідачки адвокат Базюкевич Є.В. у судовому засіданні проти вимоги заяви позивача запресував, з підстав наданих у запереченнях, просив задовольнити заяву відповідачки про розподіл витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється з повним фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини встановлені судом під час розгляду заяви.

Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 23.05.2025 позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дітей задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виплати аліментів, яка виникла за період з 16.04.2024 по 31.12.2025 у розмірі 104760,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Представником позивача адвокатом Лисенком до заяви про розподіл витрат на правничу допомогу надано копію договору про надання правничої допомоги від 21.10.2023, укладеного між адвокатом Лисенком С.Ю. і ОСОБА_1 та копію акта виконаних робіт від 25.05.2025, підписаного між адвокатом Лисенком С.Ю. і ОСОБА_1 , яким погоджено вартість наданих послуг на суму 40000,00 грн (а.с. 140 142).

Документи надані у підсистемі «Електронний суд», містять підписи власноручні сторін.

Представник відповідачки адвокат Базюкевич Є.В. подав 03.06.2025 клопотання про витребування доказів, просив витребувати у представника позивача адвоката Лисенка С.Ю, оригінали доказів, а саме договір від 21.10.2023 та акт від 25.05.2025, оскільки мав сумніви щодо особистого підпису позивача в акті виконаних робіт від 25.05.2025, оскільки ОСОБА_1 перебуває за кордоном, у зв`язку з чим, вважав їх підробленими.

Ухвалою суду від 02.02.2024 за клопотанням відповідачки витребувано у представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лисенка Станіслава Юрійовича оригінали договору про надання правничої допомоги від 21.10.2023 та акт виконаних робіт від 25.05.2025 для огляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні адвокат Лисенко С.Ю. пояснив, що оригінали документів знаходяться у позивача у зв`язку із воєнним станом в Україні і на цей час не можуть бути надані, оскільки Василенко О.В. перебуває за кордоном.

Представником відповідачки адвокатом Базюкевичем Є.В. надано копію договору про надання правничої допомоги від 11.03.2024, укладеного між адвокатом Базюкевичем Є.В. і ОСОБА_2 , який підписаний власноруч сторонами, копію додатковї угоди від 10.12.2024, підписано сторонами КЕП, копію акта передання-приймання послуг з професійної правничої допомоги від 01.05.2025, підписаного сторонами КЕП, яким погоджено вартість наданих послуг на суму 44375,00 грн (а.с. 150-155).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Щодо заяви позивача

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок, що законодавцем визначено процесуальний наслідок незаявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту ухвалення рішення у справі. У такому випадку суд залишає заяву сторони про ухвалення додаткового судового рішення без розгляду».

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 141 ЦПК України сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначене узгоджується із положенням ч. 1 ст. 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.

Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Разом з тим, сторона позивача не зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення розгляду справи по суті.

Крім того, на вимогу суду позивач та його представник не надали суду оригінали доказів договору про надання правничої допомоги та акта виконаних робіт.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

З огляду на зміст ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до частини 2, 6 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 922/51/20 зауважив, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим.

Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу).

Відтак, позивачем не дотримані умови для ухвалення рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, а саме, сторона позивача не зробила заяву про розподіл судових витрат до закінчення розгляду справи по суті і не подала докази цих витрат протягом встановленого строку, що є наслідком залишення заяви без розгляду.

Щодо заяви відповідачки

Відповідачка просить поновити строк на подання заяви про розподіл судових витрат, посилаючись на норму п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, згідно із якою якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази на підтвердження розміру витрат подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 124 ЦПК України врегульовані правила закінчення процесуальних строків. Відповідно до частин 3, 4 цієї статті якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

Суд звертає увагу, що ЦПК України передбачає, що початок перебігу процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати (а не з наступного робочого дня). Натомість, якщо закінчення процесуального строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, то останнім днем строку є перший після нього робочий день. Таким чином, у початок перебігу процесуального строку зараховуються вихідні, святкові чи інші неробочі дні.

Отже, строк на подання доказів на підтвердження розміру витрат обчислюється із наступного календарного дня після ухвалення судового рішення, тобто у даному випадку з 24.05.2025, а не з дати отримання судового рішення.

Як повне так і скорочене судове рішення ухвалене судом 23.05.2025, отже останнім днем подання заяви є 28.05.2025.

Частиною 1 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому приписи чинного ЦПК України не пов`язують право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку; в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи "Пономарьов проти України", вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Згідно зі ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

Із заявою про розподіл судових витрат відповідачка звернулася 02.06.2025.

Суд вважає, що відповідачкою пропущений строк на подання заяви про розподіл судових витрат і причини пропуску не є поважними, оскільки як повне так і скорочене судове рішення ухвалене судом 23.05.2025 за участю представника позивача. Представник відповідача на ухвалення скороченого судового рішення не прибув, але був повідомлений про дату і час його ухвалення, що зафіксовано у протоколах судових засідань за 20.05.2025 та 23.05.2025 (а.с. 124, 125, 127). Відповідачка не зазначила про будь-які причини пропуску подання заяви, а лише вказала, що нею строк на подання заяви відлікований з дати отримання судового рішення, що не узгоджується із приписами ч. 8 ст. 141 та ч. 5 ст. 268 ЦПК України та правилами обчислення процесуальних строків, передбаченими статтями 123, 124 ЦПК України.

Відтак, відповідачкою не дотримана умова для ухвалення рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, а саме, сторона відповідача не подала докази витрат протягом встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку, що є наслідком залишення заяви відповідачки без розгляду.

Стосовно окремої ухвали

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

За наявності цих двох правових підстав у сукупності суд має право постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню виявлених порушень.

Окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для постановлення окремої ухвали немає.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2018 у справі №761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.

Відповідачка посилається на зловживання з боку позивача і його представника процесуальним правом.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Наведені відповідачкою дії позивача, як то неявки в судові засідання, ненадання відповідей на питання свідку, ігнорування роз`яснення суду положень статті 93 ЦПК України, невиконання ухвали про зобов`язання надати відповіді, подання з порушенням процесуальних строків додаткових доказів, клопотання про витребування судової справи, введення суду в оману про необізнаність із виконавчим провадженням, введення суду в оману щодо перебування представника на лікарняному, не підпадають під ознаки зловживання процесуальним правом, оскільки перебувають у площині процесуального реагування суду встановленими кодексом засобами, а тому суд не вбачав підстав для застосування заходів, визначених ч. 4 ст. 44 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 120, 127, 133, 137, 141, 142, 246, 258, 259, 261, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лисенка Станіслава Юрійовича про розподіл витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дітей - залишити без розгляду.

Заяву ОСОБА_2 про розподіл витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дітей - залишити без розгляду.

Згідно ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала підписана суддею та її повний текст складений 13 червня 2025 року.

Суддя О.С. Наумова