Провадження № 22-ц/802/597/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Русинчук М.М.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Вказує, що судовим наказом від 18.10.2024 з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх його заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03.04.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що при винесенні судового наказу, судом не було враховано, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, на яких з нього щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1500 грн. на кожного, відповідно до рішення Млинівського районного суду Волинської області від 08.04.2024.

Крім цього, 31.12.2021 в будинку, де він проживає з відповідачем, сталася пожежа, внаслідок якої було знищену всю частину будинку в якій вони проживали. Ним спільно з відповідачем було прийнято рішення про проведення відновлювального ремонту, для якого він був змушений позичити гроші в друзів та оформити кредит в банку.

На початку 2022 року відповідач з дочкою виїхала до Республіки Польща, а він залишився в ОСОБА_5 та продовжує повертати кредитні кошти, які були взяті для відновлення спільного житла. ОСОБА_3 матеріальної допомоги не надає.

Зазначає, що у зв`язку з тим, що повністю покриває витрати, які є спільними витратами сім`ї, він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Посилаючись на викладене, просить суд, зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього в користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовим наказом Млинівського районного суду Рівненської області від 18.10.2024 з 1/4 частки всіх його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дочкою повноліття на 1/8 частки всіх його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дочкою повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позов повністю задовольнити.

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні його позову. Суд залишив поза увагою те, що на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, та рішенням суду на їх користь стягуються з нього аліменти. Окрім того його майно зазнало пошкодження та він вимушений брати кредит для відновлення свого майна. Вказані обставини свідчать про погіршення його матеріального становища та є підставою для зменшення розміру аліментів, визначного судовим рішенням.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, зокрема, про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Хоча й п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України відносить справи про зменшення розміру аліментів до категорії малозначних, які відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження, однак, ч. 4 ст. 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.

Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України).

Враховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі, вона є справою, що виникла із сімейних правовідносин, а отже, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Відкриваючи провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та розглядаючи справу у тому ж порядку, суд першої інстанції не звернув уваги, що між сторонами по справі існує спір, що виник із сімейних правовідносин, а тому ця справа не могла бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції в порушення вимог п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення по суті заявлених вимог.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Млинівського районного суду Рівненської області від 18.10.2024 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх його заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03.04.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, законодавством передбачено безспірне стягнення аліментів у стандартному розмірі в порядку наказного провадження. Разом з тим, при такому стягненні суд не враховує обставин, передбачених частиною 1 ст. 182 СК України. Відтак у разі незгоди зі стандартним розміром аліментів, що визначений у судовому наказі, законодавство надає право боржнику звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Отже, судовий наказ про стягнення аліментів, на відміну від рішення суду, прийнятого у позовному провадженні, видається судом без встановлення будь-яких обставин та аналізу матеріального стану стягувача, платника, стану здоров`я дитини (дітей) та платника аліментів.

Звертаючись до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів позивач посилається на ту обставину, що він сплачує аліменти на утримання батьків та має кредитні зобов`язання, які свідчать про погіршення його матеріального становища.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідно до судового наказу з позивача на користь відповідача було вирішено стягувати аліменти в розмірі 1/4 від його доходів.

При вирішенні питання про розмір стягуваних аліментів судом не досліджувалось питання щодо того, яка сума коштів щомісячно витрачається ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки. При зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу ОСОБА_3 не обґрунтовувала необхідність стягнення з батька дитини саме такої частки від його заробітку, також заявницею не повідомлялось про розмір її прибутків.

Відповідно до рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року, яке набрало законної сили, з позивача на утримання батьків стягуються аліменти в розмірі по 1500 гривень на кожного ( а.с. 8-10).

Окрім того, в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про пошкодження майна належного позивачу та відповідачу, а зокрема: пошкодження пожежею будинку по АДРЕСА_1 та його відновлення ОСОБА_1 . Так за матеріалами справи вбачається, що позивачем для проведення ремонту будинку отримані кредити у банках. Вказана обставина свідчить про майновий стан позивача та про його витрати.

Беручи до уваги природу аліментів та їхню мету, якою є саме витрати пов`язані з утриманням спільної неповнолітньої дитини, з врахуванням обов`язку кожного із батьків утримувати дитину, апеляційний суд приходить до висновку, що аліменти стягнуті судовим наказом необхідно змінити та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку ( доходу) на дитину до досягнення нею повноліття.

При визначенні коштів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , судом береться до уваги розмір його прибутків, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також враховується та обставина, що рішенням суду стягуються аліменти на утримання батьків. Також ОСОБА_3 не спростовувала доводи позивача, викладені ним у позовній заяві, щодо скрутного майнового становища за наявності обставин, які наведені ним у позовній заяві, та не обґрунтувала необхідності стягнення аліментів у розмірі більшому ніж просив про це ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що стягнення з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку ( доходу) на дитину є достатньою сумою для її утримання, враховуючи, що в силу закону ОСОБА_3 зобов`язана на рівні з батьком дитини утримувати її матеріально.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки суд першої інстанції фактично з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, прийшов до неправильного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (п.4 ч.23 постанови Пленуму Верховного суду від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді прав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Керуючись ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються судовим наказом Млинівського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 2024 року у справі № 161/6556/24.

Стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 03 червня 2025 року і до досягненню дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: