ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5992/25 Справа № 214/1039/25 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/1039/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Саксаганської районної в місті ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Шемет Ігор Олегович, на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року, яке ухвалено суддею Ткаченком А.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 07 квітня 2025року, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті бабусі позивача, ОСОБА_3 , відкрилась спадщина у вигляді частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 за життя на підставі свідоцтва № Дз265 про право власності на житло від 17.02.2000.

Позивач являється єдиним спадкоємцем після смерті бабусі, однак, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Указаний строк він пропустив з поважних причин, оскільки був впевнений в прийнятті спадщини після смерті бабусі її чоловіком ОСОБА_5 і лише минулого року йому стало відомо, що ОСОБА_5 заяви до нотаріуса не подавав.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд: встановити йому додатковий строк для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті бабці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Шемет І.О., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з?ясування судом обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано тієї обставини, що позивач є єдиним спадкоємцем, який претендує на отримання спадкового майна та має кровне споріднення із спадкодавицею. У справі відсутній спір між спадкоємцями з приводу визначення додаткового строку для прийняття спадщини і надання такого строку не порушуватиме прав жодної особи та не створить негативних наслідків для будь-кого з учасників правовідносин. Зазначає, що він був пеерконаний, що спадщину після смерті бабусі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняв спадкоємець першої черги її чоловік ОСОБА_5 і лише минулого року йому стало відомо, що ОСОБА_5 заяви до нотаріуса не подавав. Просить суд врахувати правові висновки, викладені у постанові Верховного суду від 21 вересня 2020 року у справі №130/2517/18 про те, що недобросовісна поведінка інших спадкоємців є підставою для визначення спадкоємцеві додаткового сроку на прийняття спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шемета І.О., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (а.с. 4 копія свідоцтва), за життя якій, на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 17.02.2000, належала 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7 копія свідоцтва).

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець п`ятої черги за законом, звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини, однак, постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 08 листопада 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 6 копія постанови).

Згідно наданої на виконання ухвали суду від 06.02.2025 інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа № 173/2024 заведена після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , за заявою ОСОБА_1 (онука померлої), який є єдиним спадкоємцем спадкового майна померлої.

Позивач просить суд встановити йому додатковий строк для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті бабці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на факт неприйняття чоловіком спадкодавиці ОСОБА_5 спадщини, шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса, про що йому стало відомо лише у вересні 2024 року, після смерті дідуся.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачем обставини для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1270 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

При цьому, частиною другою статті 1270 ЦК України визначено, що якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно статті 1258 ЦПК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступначерга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (а.с. 4), спадкоємцем першої черги за законом після смерті якої є її чоловік ОСОБА_5 , згідно ст. 1261 ЦК України.

ОСОБА_5 , як спадкоємець за законом першої черги, у встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України строк спадщину не прийняв, а тому право на спадкуввання одержує наступна черга спадкоємців за законом, для яких строк для прийняття спадщини визначається у три місяці з моменту неприйняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_5 , тобто до 15 грудня 2020 року.

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець п`ятої черги за законом, звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , лише 08 листопада 2024 року (а.с. 6), тобто з пропуском строку, визначеного частиною другою статті 1270 ЦК України.

У частині 3 статті 1272 ЦК України зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, з указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), також аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2023 року у справі № 179/822/20 (провадження № 61-7106св23).

Як підставу для поновлення такого строку, позивач ОСОБА_1 зазначає, що про факт неприйняття спадкоємцем першої черги за законом (чоловком померлої ОСОБА_5 ) спадшщини йому стало відомо лише у вересні 2024 року, тобто після смерті дідуся ОСОБА_5 .

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, такі обставини не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було враховано тієї обставини, що позивач є єдиним спадкоємцем, який претендує на отримання спадкового майна, має кровне споріднення із спадкодавицею та у справі відсутній спір між спадкоємцями з приводу визначення додаткового строку для прийняття спадщини і надання такого строку не порушуватиме прав жодної особи та не створить негативних наслідків для будь-кого з учасників правовідносин, оскільки ці обставини самі-по собі не свідчать про наявність у позивача ОСОБА_1 об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені у постанові Верховного суду від 21 вересня 2020 року у справі №130/2517/18 про те, що недобросовісна поведінка інших спадкоємців є підставою для визначення спадкоємцеві додатковго сроку на прийняття спадщини, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, для визначення подібності правовідносин слід враховувати правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Виходячи із наведеного, посилання в апеляційній скарзі, як на правозастосовчу практику Верховного Суду, викладену у постановівід 21 вересня 2020 року у справі №130/2517/18, є безпідставними, оскільки зміст правовідносин у вказаній справі та справі, що переглядається судом апеляційної інстанції, є відмінним. Так, у наведеній позивачем справі склалися правовідносини щодо поновлення пропушеного строку для прийняття спадщини у зв?язку з приховуванням від позивача, який не є спадкоємцем за законом, наявності заповіту на його користь, тоді як предметом данного спору є поновлення пропущенного строку для прийняття спадщини для спадкоємця за законом п?ятої черги, який не виявив належну зацікавленість у долі спадкового майна та не перевірив чи закликається він до спадкування у данному випадку.

Установивши, що підстави, на які посилаюєся позивач, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду не спростовують.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Шемет Ігор Олегович, залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: