Справа № 204/1027/25
Провадження № 2/204/1555/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у порядку спрощеного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про встановлення фактів та відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просив встановити факти та стягнути з відповідача матеріальну шкоду спричинену ДТП у розмірі 55 600 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.11.2021 року о 14 год. 10 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Краснопільська, біля будинку № 11-А в м. Дніпро, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить ебезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а саме під час повороту праворуч, здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2021 року винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, визнано водія ОСОБА_2 10.12.2021 року позивач звернувся до ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування. 02.02.2022 року позивач підписав згоду потерпілої сторони щодо суми страхового відшкодування та способу і умови його виплати, згідно якої сторони погодили суму страхового відшкодування у розмірі 90 000 грн. Крім того, 02.02.2022 року до згоди щодо узгодження суми страхового відшкодування, позивачем надано окремо застереження (Додаток № 1 від 02.02.2022 року). 14.02.2022 року відповідач здійснив виплату страхового відшкодування на розрахунок ОСОБА_1 у розмірі 90 000 грн. Позивач вважає, що під час розгляду у 2022 році страхової справи, між потерпілою стороною та страховиком не було досягнуто згоди щодо здійснення відшкодування шкоди відповідно до ст. 29 ЗУ ««Про страхування». Виходячи з того, що відповідач не мав права не проводити експертизу та не визначив розмір збитків, знехтував обов`язком щодо проведення експертизи, позивач звернувся до судового експерта Дербас Ю.Ю. для проведення транспортно-товарознавчого дослідження перед яким було поставлене завдання визначити вартість матеріальної шкоди завданої позивачу внаслідок пошкодження автомобіля «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 у вказаній вище ДТП з урахуванням зносу. Згідно Звіту № YD01522 від 11.03.2022 року (далі Висновок) вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 142 170,69 грн. без урахування ПДВ на складові. Оскільки страхове відшкодування було сплачено не в повному розмірі, позивач просить стягнути з ТДВ «СГ «Оберіг» суму у розмірі 35 768 грн. 94 коп., що становить (130 000 (ліміт страхової виплати) - 90 000 (сума страхової виплати) 1500 (франшиза) = 38 500 грн., (94 231,06 1 500 =2 731,06 грн. (недоплата страхової виплати), (38 500-2731,06 =35 768 грн. 94 коп.). Також позивач зазначив, що страховик, не здійснивши повну виплату страхового відшкодування потерпілому в строк, встановлений Законом, зобов`язаний сплатити позивачу санкції за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 2 935 грн. за прострочення виплати у розмірі 2731,06 грн. у термін з 14.03.2022 року по 27.01.2025 року та у розмірі 10 546,70 грн. за прострочення виплати у розмірі 35 768,94 грн. у термін з 30.12.2023 року по 27.01.2025 року, з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (на підставі ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). А також витрати на послуги оцінювача 3 200 грн. та поштові витрати 418 грн. Крім того, просив встановити факт того, що згоди між позивачем та відповідачем, щодо суми страхового відшкодування та способу і умов його виплати ніколи не існувало і не існує; встановити факт того, що відповідач не мав права здійснювати виплату страхового відшкодування без проведення експертизи; встановити факт того, що відповідач не виконав свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування в повному обсязі та у відповідності до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 6 березня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 06.03.2025 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

04.04.2025 року представник відповідача адвокат Алєксєєв В.В. подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначив, що відповідно до Згоди потерпілої сторони щодо суми страхового відшкодування та способу і умов його виплати від 02.02.2022 року між Позивачем та ТДВ «Страхова група «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування в розмірі 90 000 грн. Також вищевказаною згодою було погоджено наступне: - здійснення Страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї Згоди в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням Страховиком своїх зобов`язань перед Потерпілою особою щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та Потерпіла особа не матиме жодних претензій до Страховика стосовно означеного страхового випадку; - розмір (сума) страхового відшкодування Страховиком та Заявником взаємно погоджено; - Страховик і Заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи; - цією Згодою Потерпіла сторона просить Страховика залишити без розгляду та вважати неподаними усі попередні Заяви про страхове відшкодування (в т.ч. за формою затвердженою МТСБУ або в довільній формі) щодо вищевказаного страхового випадку, за якими Страховиком ще не було здійснено виплат страхового відшкодування на дату подання цієї Згоди та в подальшому розглядати і здійснювати виплату страхового відшкодування виключно згідно даної Згоди. Таким чином, вищевказаною згодою було погоджено розмір страхового відшкодування та порядок його виплати. Крім того, підписанням згоди Позивачем було підтверджено, що здійснення Страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї Згоди в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням Страховиком своїх зобов`язань перед Заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та Заявник не матиме жодних претензій до Страховика стосовно означеного страхового випадку. 14.02.2022 року погоджений розмір страхового відшкодування було сплачено на реквізити, зазначені у Згоді потерпілої сторони щодо суми страхового відшкодування та способу і умов його виплати від 02.02.2022 року. Дану обставину підтверджує сам Позивач, а тому в силу положень ст. 82 ЦПК такі факти не потребують додаткового доказування. Таким чином, ТДВ «Страхова група «Оберіг» виплативши Позивачу страхове відшкодування у розмірі 90 000 грн., тим самим виконало свої зобов`язання відповідно до положень спеціального Закону № 1961-IV в повному обсязі, тож позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Вимоги щодо стягнення індексу інфляції, трьох процентів річних та пені, на думку Відповідача, є безпідставним та незаконним з огляду на наступне. ТДВ «Страхова група «Оберіг» було виплачено узгоджену суму страхового відшкодування в узгоджені строки на користь Позивача. Крім того, Відповідач звертає особливу увагу Шановного суду на те, що ТДВ «Страхова група «Оберіг» не є завдавачем шкоди, а як страховик забезпечує страхування відповідальності водіїв транспортних засобів перед третіми особами та у разі настання страхових випадків - здійснює виплату страхового відшкодування на користь третіх осіб. Обсяг відповідальності страховика за завдану шкоду перед третіми особами врегульовано положеннями Закону № 1961-IV, а відтак, намагання стягнути із Відповідача відшкодування в рамках загальних положень Цивільного кодексу України є неправомірним. Крім того, просив стягнути з позивача на користь відповідача ТДВ «Страхова група «Оберіг» (код за , рахунок НОМЕР_3 в АТ «КБ «ПриватБанк») витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 300 грн.

04.04.2025 року представник відповідача адвокат Алєксєєв В.В. подав до суду заяву про застосування строку позовної давності на підставі ст. 257 ЦПК України.

30.04.2025 року позивач ОСОБА_3 подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої підтримує позовні вимоги та просить задовольнити.

30.04.2025 року представник відповідача адвокат Микитюк Д.О. подав до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути витрати на правовому допомогу.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У судовому засіданні встановлено, що 18.11.2021 року, о 14 год. 10 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Краснопільська, біля будинку №11-А в м. Дніпро, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить ебезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а саме під час повороту праворуч, здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні ушкодження.

Вказані обставини встановлені постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2021 року, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.(а.с. 25)

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ «Страхова група «Оберіг», згідно полісу №ЕР-202324095(а.с. 26).

10.12.2021 року позивачем ОСОБА_1 подано Страховику ТДВ «Страхова група «Оберіг» заяву щодо виплати страхового відшкодування (а.с. 28).

За результатами розгляду заяви про страхове відшкодування ТДВ «Страхова група «Оберіг», на підставі акту огляду транспортного засобу від 24.11.2021 року (а.с. 73) було складено ремонтну калькуляцію транспортного засобу «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 від 20.01.2022 року, відповідно до якого сума вартості відновлюваного ремонту становила 94 231, 06 грн. (а.с. 53-55).

02.02.2022 року позивачем було подано заяву про погодження розміру страхового відшкодування (у відповідності п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до вказаної заяви позивач погодився із розміром страхового відшкодування у сумі 90 000 грн., на проведенні експертизи не наполягав, ознайомлений з тим, що франшиза за полісом становить 1 500 грн. (а.с. 31).

14.02.2022 року позивач ОСОБА_1 отримав на свою банківську карту № НОМЕР_4 узгоджену суму страхового відшкодування 90 000 грн. (а.с. 21).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № YD01522 від 11.03.2022 року, складеного ФОП ОСОБА_4 на підставі заяви ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 142 170,69 грн. без урахування ПДВ на складові. (а.с. 70-72).

З огляду на те, що вартість матеріального збитку становить 142 170,69 грн., а розмір страхового відшкодування, нарахованого та виплаченого страховою, становить 90 000 грн., позивач просить стягнути з відповідача на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у сумі 35 768 грн. 94 коп. (130 000 (ліміт страхової виплати) - 90 000 (сума страхової виплати) 1500 (франшиза) = 38 500 грн., (94 231,06 1 500 =2 731,06 грн. (недоплата страхової виплати), (38 500-2731,06 =35 768 грн. 94 коп.).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами фактично виник спір щодо розміру страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються, як ЦК України, Законом України «Про страхування», так і Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України й нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко вбачається, що в разі якщо норми даного Закону передбачають протилежне, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно положень ст. ст. 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (ст.ст. 6, 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, зазначеної в страховому полісі, є настання страхового випадку - вчинення ДТП.

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Положеннями статті 29 та пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Системний аналіз пункту 32.7 ч.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абзацу третього п. 3 ч.1 ст. 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

За змістом ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу (ЦК) України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 02.02.2021 року між потерпілою особою та ТДВ «Страхова група «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування (за вирахуванням суми франшизи 1500 грн.) в розмірі 90 000 грн.

Також вищевказаною заявою погоджено наступне:

- здійснення Страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї Заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням Страховиком своїх зобов`язань перед Заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та Заявник не матиме жодних претензій до Страховика стосовно означеного страхового випадку;

- розмір (сума) страхового відшкодування Страховиком та Заявником взаємно погоджено;

- Страховик і Заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи.

Погоджений розмір страхового відшкодування було сплачено на реквізити, зазначені у заяві на виплату страхового відшкодування, без проведення оцінки/експертизи в порядку п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, ТДВ «Страхова група «Оберіг» виконало свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування в повному обсязі та у відповідності до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 21 березня 2018 року), залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.

Також у справі № 333/2096/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 10 червня 2020 року), скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.

Верховний Суд у Постанові від 13.12.2023 року № 759/28079/21 вказав про те, що у випадку узгодження суми страхового відшкодування між страховиком та потерпілим, то останній немає права в майбутньому вимагати зміни розміру виплати, як і вимагати з винуватця різниці між збитком і межами відповідальності страховика.

Для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У підписаному позивачем узгодженні з страховою компанією ТДВ «Страхова група «Оберіг», складеному у відповідності до вимог пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сторони підписались під тим, що узгоджені суми є остаточними та перегляду, оскарженню не підлягає.

Тобто, за змістом вказаного узгодження ОСОБА_1 , діючи добровільно, на власний розсуд погодився із розміром страхового відшкодування у сумі 90 000 грн. та правовими наслідками такої виплати, а заявлена в подальшому вимога до ТДВ «Страхова група «Оберіг», суперечить меті інституту страхування.

Відомостей про те, що ОСОБА_1 підписав вказане узгодження під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали справи не містять.

В силу зазначеного вище, підстави для прийняття та застосування показників згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № YD01522 від 11.03.2022 року при розрахунку та встановленні вартості відновлювального ремонту в межах даного спору, у суду відсутні.

З огляду на викладене вище, враховуючи правові позиції Верховного Суду, суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 35 768,94 грн. та у розмірі 2 731,06 грн. (недоплата страхової виплати) задоволенню не підлягає.

Разом з тим, вимоги про стягнення пені у розмірі 2 935 грн. (за прострочення виплати у розмірі 2731,06 грн. у термін з 14.03.2022 року по 27.01.2025 року) та у розмірі 10 546,70 грн. (за прострочення виплати у розмірі 35 768,94 грн. у термін з 30.12.2023 року по 27.01.2025 року), задоволенню також не підлягають, оскільки вказані вимоги є похідними від первісної вимоги.

Що стосується позовних вимог про встановлення фактів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у статті Цивільного кодексу України.

Суд, у кожному окремому випадку повинен визначити чи вірно обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права чи інтересу, зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин, наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення та захисту в обраний спосіб.

Факти, які просить встановити позивач, а саме: факт того, що згоди між позивачем та відповідачем, щодо суми страхового відшкодування та способу і умов його виплати ніколи не існувало і не існує; факт того, що відповідач не мав права здійснювати виплату страхового відшкодування без проведення експертизи; факт того, що відповідач не виконав свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування в повному обсязі та у відповідності до положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не мають юридичного характеру, оскільки не породжують юридичних наслідків, а отже не можуть бути встановлені судом в порядку позовного (окремого) провадження. А тому, заявлені вимоги позивача про встановлення фактів, задоволенню не підлягають, у зв`язку з невірно обраним способом захисту.

Що стосується заяви представника відповідача ТДВ «Страхова група «Оберіг» про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Суд не застосовує позовну давність до вимог, по яких не має підстав для задоволення позову, а відмовляє у задоволенні позову по суті.

Тому, дана заява представника відповідача, не підлягає застосуванню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу у задоволені вимог позову відмовлено, то судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Що стосується заяви представника відповідача у відзиві про відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як доказ понесених витрат на надання професійної правничої допомоги, представником відповідача долучено: договір про надання професійної правничої допомоги від 03.12.2024 року, укладений між ТДВ «Страхова група «Оберіг» в особі генерального директора Крендельова І.Ф. та адвокатом Алєксєєвим В.В., Акт прийому передачі наданих послуг від 02.04.2025 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 03.12.2024 року на суму 7 300 грн.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 7 300 грн., відповідачем не надано належних та допустимих документів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення таких коштів з позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 1187, 1192, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про встановлення фактів та відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Чечелівський районний суд міста Дніпра шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська