Справа № 350/380/25
Номер провадження 2/350/277/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2025 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді Сокирко Л.М.,
секретаря судових засідань Видойник І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в селищі Рожнятів Калуського району Івано-Франківської області в залі судових засідань № 2 Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Лисенко О.С., діючи на підставі довіреності в інтересах позивача, 11 березня 2025 року звернулася з вказаним позовом у суд до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 31 434 грн 98 коп. та судові витрати по справі.
Позовні вимоги мотивувала тим, що 10 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір (оферти) № 10.05.2024-100000271 підписаний одноразовим ідентифікатором А386.
За умовами вказаного договору ОСОБА_1 надано кредит у сумі 11 000 грн строком на 140 днів, дата повернення (виплата) кредиту 26 вересня 2024 року. На підставі укладеного договору (п. 4.1) способом надання позичальникові коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-49ХХ-ХХХХ-7785.
Перерахувавши кредитні кошти на платіжний засіб позичальника позивач свої зобов`язання за цим договором виконав у повному обсязі.
У свою чергу ОСОБА_1 в порушення належним чином виконання кредитних зобов`язань, станом на 26 вересня 2024 року допустила заборгованість на загальну суму, яка становить 31 434 грн 98 коп. та складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11 000 грн, по процентам в розмірі 13 860 грн, по комісії в розмірі 1 294 грн 98 коп. та неустойки в розмірі 5 280 грн.
Просить позов задовольнити, стягнути з відповідачки на користь позивача всю суму заборгованості у розмірі 31 434 грн 98 коп. та судові витрати по справі, які складаються із судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп.
Ухвалою судді від 12 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження, із власної ініціативи суду розгляд справи ухвалено проводити у судовому засіданні з викликом сторін.
8 квітня 2025 року відповідачка спрямувала до суду відзив на позов, у якому просила в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві. Зазначила, що позивачем не надано розрахунків суми боргу. Крім того, договір вона підписувала на зовсім інших умовах, а позивач у свою чергу змінив їх в односторонньому порядку. Так, у 2023 році в інтернеті вона побачила рекламу щодо пропозиції отримання кредиту до 30 днів під 0,01 % в день та з метою отримання більш детальної інформації перейшла на сайт ТОВ «Споживчий центр» та зареєструвалася на ньому. На головній сторінці сайту побачила спеціальну форму, яка дозволяла обрати бажану суму кредиту, строк кредитування (можна обирати до 21 дня), прорахувати відсотки, які вона має сплатити після закінчення строку кредитування. Умови отримання кредиту потребували значного часу та відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил. Тому вважає, що умови кредитного договору про реальну процентну ставку є несправедливими в сенсі статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечать таким загальним засадам цивільного законодавства, як добросовісність, справедливість та розумність.
У відповіді на відзив позивач вказав, що кредитний договір відповідачкою підписано шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, як визначено в Законі України «Про електронну комерцію» та між позивачем та відповідачкою було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину. Посилання відповідачки на відсутність виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського обліку, безпідставні, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак вважає, що наданий суду розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом. Свого розрахунку заборгованості відповідачка не надала. Крім того, своїм підписом на договорі відповідачка також підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх повернути. Щодо процентів за кредитним договором, то нарахування таких процентів не є мірою відповідальності, а є платою за користування чужими грошовими коштами. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, у тому числі у порядку, передбаченому статтею 625 Цивільного кодексу України, відповідачці не здійснювалося. Просить позов задовольнити.
Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, дійшов наступних висновків. Суд установив, що 10 травня 2024 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» було укладено кредитний договір (оферти) № 10.05.2024-100000271 та цей Договір підписано одноразовим ідентифікатором А386. Указаний договір укладено в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов Договору відповідачці надано кредит у розмірі 11 000 грн строком на 140 днів з дати його надання та кінцевою датою повернення (виплати) кредиту 26 вересня 2024 року.
Умовами договору та відповідно до Паспорту споживчого кредиту сторонами узгоджено істотні умови договору кредитування, в тому числі тип кредиту, суму кредиту, мету отримання, спосіб та строк надання кредиту тип процентної ставки, інші платежі та погоджено графік платежів.
Згідно із пунктом 4.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) від 10 травня 2024 року № 10.05.2024-100000271 кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-49ХХ-ХХХХ-7785.
З наданої представником позивача довідки-розрахунку про стан заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 10.05.2024-100000271 від 10 травня 2024 року становить 31 434 грн 98 коп., з яких: 11 000 грн основний борг, 13 860 грн проценти, 1 294 грн 98 коп. комісія, 5 280 грн неустойки. Проценти по кредиту нараховані за період з 10 травня 2024 року по 26 вересня 2024 року.
Відповідно до положень статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статями 1049, 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із частиною першою статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Крім цього відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною першою статті 10 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції від 19 квітня 2020 року, що діяла на момент укладення Договору, встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Виходячи з вказаних вище норм закону, умов кредитного договору, зважаючи на порушення відповідачкою взятих на себе зобов`язань, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. За таких обставин суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 10.05.2024-100000271 від 10 травня 2024 року в розмірі 31 434 грн 98 коп.,
Посилання відповідачки у відзиві на позов на ті обставини, що позивачем не надано розрахунок заборгованості по кредиту та зміну позивачем в односторонньому порядку істотних умов договору в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження та спростовуються належними та допустимими доказами, дослідженими у їх сукупності.
Позивач умови договору виконав, надавши відповідачці грошові кошти у розмірі 11 000 грн.
Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення нею зобов`язання, що відповідає положенням статті 617 Цивільного кодексу України.
Свого розрахунку щодо розміру заборгованості відповідачка не надала.
Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, керуючись статтями 525, 526, 527, 530, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 247, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 - 282, 284 Цивільного процесуального кодексу України,
Суддя Сокирко Л.М.