КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/9246/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/15741/22

19 травня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Ящук Т.І.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Юрченка Олександра Анатолійовича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Луценка О.М., у цивільній справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та за об`єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що з 31 серпня 1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року було розірвано.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року у цивільній справа №756/11904/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору частково недійсним та поділ майна подружжя, яке змінено постановою Київського апеляційного суду від 05 липня 2022 року, стягнуто з нього, ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 1 375 350 (один мільйон триста сімдесят п`ять тисяч триста п`ятдесят) грн грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя, що є половиною вартості коштів, внесених ним у статутні капітали товариств.

Даним судовим рішенням у справі №756/11904/19 встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі ОСОБА_1 набуто у власність частки у статутних капіталах: ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС», ТОВ «АЛЬБАТРОС-2», ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД». Частки в статутному капіталі ТОВ «АЛЬБАТРОС-2» вартістю 150 000 грн. 00 коп. та у статутному капіталі ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД» вартістю 600 000 грн. 00 коп. набуті ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 за рахунок грошових коштів одержаних у власність за договорами позики строк повернення якої на час вирішення справи не настав.

Позивач зазначав, що суди у справі № 756/11904/19 за позовом ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя погодилися з тим, що договір позики від 24 березня 2014 року було укладено в інтересах сім`ї та визнали корпоративні права ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД» спільною сумісною власністю подружжя, а відтак, у нього та ОСОБА_2 виник солідарний обов`язок щодо погашення договору позики.

17 грудня 2019 року він повернув ОСОБА_4 отримані за договором позики кошти шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджується актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 17 грудня 2019 року. З цієї ж дати (17.12.2019) його обов`язок перед ОСОБА_4 щодо погашення своїх зобов`язань за договором позики було виконано повністю.

Посилаючись на те, що він виконав зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором позики в сумі 600 000,00 грн за рахунок власних грошових коштів і зробив це після припинення шлюбних відносин, то, відповідно до статті 544 ЦК України, він має право на стягнення в порядку регресу з ОСОБА_2 половини сплаченої суми 300 000,00 грн (600 000,00 грн / 2).

З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 300 000,00 грн, а також судові витрати.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з окремим позовов до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення коштів, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 1 000 050,00 грн, обгрунтовуючи вимоги тим, що судовим рішеннями у справі № 756/11904/19 встановлені обставини, що корпоративні права в ТОВ «Альбатрос» в сумі 2 000 100,00 грн придбані ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , а тому вона має право на стягнення половини вартості цієї частки; ОСОБА_1 оплатив вартість корпоративних прав в ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» в сумі 2 000 100,00 грн після припинення шлюбних стосунків із ОСОБА_2 .

Отже, фактично апеляційний суд у цій справі погодився з позицією ОСОБА_2 про те, що вона має отримати половину вартості придбаних під час шлюбу корпоративних прав в ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС»в розмірі 1/2 від 2 000 100,00 грн, а питання компенсації ОСОБА_1 грошових коштів, витрачених на придбання цих корпоративних прав після припинення шлюбних відносин, має розглядатись в межах іншої судової справи.

Оскільки він виконав зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором купівлі-продажу від 17 вересня 2014 року в сумі 2 000 100,00 грн за рахунок власних грошових коштів і зробив це після припинення шлюбних відносин, то, відповідно до вимог статті 544 ЦК України, він має право на стягнення в порядку регресу з ОСОБА_2 половини сплаченої суми 1 000 050,00 грн(2 000 100,00 грн / 2).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26.05.2023 обєднано в одне провадження цивільну справу (унікальний №753/16302/22, провадження №2/756/2782/23) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та цивільну справу (унікальний №753/15741/22, провадження №2/756/2673/23) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, присвоївши їм єдиний реєстраційний номер - унікальний №753/15741/22, провадження №2/756/2673/23 - а.с. 99-100 том 2).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Юрченко Олександр Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторона позивача посилалась в обгрунтування своїх вимог.

Зазначає, що суди в рішеннях у справі № 756/11904/19 за позовом ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, дійшли до висновку, що договір позики від 24.03.2014 року та договір купівлі-продажу корпоративних прав від 17.09.2014 року були укладені в інтересах сім`ї та визнав корпоративні права ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД» та ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» спільною сумісною власністю подружжя, а відтак, у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник солідарний обов`язок щодо погашення боргу по договору позики та договору купівлі-продажу.

Оскільки ОСОБА_1 виконав зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором позики від 24.03.2014 року в сумі 600 000,00 грн та оплатив корпоративні права, придбані за договором купівлі-продажу корпоративних прав від 17.09.2014 року в сумі 2 000 100,00 грн за рахунок власних грошових коштів і зробив це після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, то, згідно з статтею 544 ЦК України, він має право на стягнення в порядку регресу з ОСОБА_2 половини сплаченої ним суми.

Висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів того, що дані спірні кошти були використані в інтересах сім`ї сторона позивача вважає необгрунтованим, посилаючись на те, що Верховний Суд у справі № 756/11904/19 прийшов до висновку, що частки в статутних капіталах ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД» та ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому, на переконання сторони позивача, договір позики від 24.03.2014 року та договір купівлі-продажу корпоративних прав від 17.09.2014 року були укладені в інтересах сім`ї.

Оскільки, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були учасниками справи № 756/11904/19, то в силу положень ч. 2 ст. 82 ЦПК України, обставини що договір позики від 24.03.2014 року та договір купівлі-продажу корпоративних прав від 17.09.2014 року було укладено в інтересах сім`ї вважаються встановленими.

Також висновок судупершої інстанції про те, що грошові кошти, отримані ОСОБА_1 за договором позики від 24.03.2014 року, та договором купівлі-продажу корпоративних прав від 17.09.2014 року були використані не в інтересах сім`ї протирічить основному завданню цивільного судочинства: винесенню справедливого рішення, оскільки призводить до ситуації коли один із подружжя ( ОСОБА_1 ) має сплатити власні грошові кошти за корпоративні права двічі, один раз при їх придбанні, другий - при поділі спільного майна подружжя, а ОСОБА_2 отримує половину вартості цього активу безкоштовно.

В апеляційній скарзі сторона позивача зазначила про попередній розрахунок суми судових витрат, що будуть понесені ОСОБА_1 в результаті розгляду цієї справи в апеляційному суді, та приблизно складає 50 000,00 грн, з яких 19 500,00 грн - витрати на судовий збір за подання апеляційної скарги, решта суми - витрати на правничу допомогу адвоката на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 21.11.2022 року. Докази щодо розміру судових витрат, понесених ОСОБА_1 , буде надано суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Простибоженко Олег Сергійович просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що про наявність боргових зобов`язань відповідачка не знала, згоду на них не надавала і припускати їх наявність не могла. У жодному договорі, яким обґрунтовуються позовні вимоги, не міститься інформація про згоду відповідачки на здійснення такого правочину. При цьому і необхідності в укладенні таких договорів не було, адже фінансовий стан подружжя був більш ніж достатнім для здійснення оплати придбання часток в статутних капіталах товариств, на підтвердження чого суду першої інстанції надавалися відповідні підтвердження.

Сторона відповідача вважає, що позивач намагається використати позов про стягнення боргу з метою унеможливлення здійснення поділу спільного майна подружжя.

Крім того, сторона відповідача звертає увагу суду на те, що у справі, яка розглядається, позивачем наявність боргових зобов`язань, сплачених нібито за його особисті кошти після розірвання шлюбу з відповідачкою, обґрунтовується укладеними договорами із ОСОБА_4 , яка є дружиною позивача. Зазначений факт, а також наявність у ОСОБА_4 та позивача спільної дитини є підтвердженими, зокрема, представником позивача під час судового засідання.

Дії позивача, який використовує близьких собі осіб (дружину) для створення уявлення про наявність боргових зобов`язань з метою ухилення від виконання судового рішення про поділ спільного майна подружжя, є вочевидь недобросовісними.

Сторона відповідача вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив усі наявні у справі докази та обставини справи, за результатами чого дійшов до обґрунтованого та законного рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача повідомила про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. Зазначає, що очікувана сума витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції залежатиме від кількості та тривалості судових засідань, обсягу підготовлених процесуальних документів, тощо, і становитиме не більше 100 тис. грн. Остаточний розрахунок за надання правничої допомоги буде здійснено після підписання акту наданих послуг і такі докази щодо розміру судових витрат відповідачки, понесених у зв`язку з розглядом цієї справи, будуть надані упродовж 5 днів після ухвалення судом рішення.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Юрченко Олександр Анатолійович просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Простибоженко Олег Сергійович просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа у справі ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності третьої особи ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами у справі не заперечувалось, що 31 серпня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Спільні сімейні стосунки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримували до грудня 2018 року.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб сторін розірвано (справа №753/683/19).

13 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про поділ спільного майна подружжя.

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пінчук О.В. про визнання договору частково недійсним та поділ майна подружжя, в якому просила суд: стягнути з відповідача на користь позивачки 1 375 350 грн, що становить половину вартості внесків до статутних капіталів ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС», ТОВ «АЛЬБАТРОС-2» та ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД»; визнати недійсним укладений 13 грудня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нотаріально посвідчений договір про поділ спільного майна подружжя в частині переходу в особисту приватну власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 ; визнати об`єктом права спільної сумісної власності обох сторін квартиру АДРЕСА_1 ; у порядку поділу земельної ділянки, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_2 право власності на 49,5 % земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0557, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, селищна рада Ясінянська, Драгобрат полонина, та яка розподілена лише в частині 0,0003 га, а 0,0297 га договором не поділено.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково(справа № 756/11904/19).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 375 300 грн грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя, 2 800 грн судового збору, а всього 378 100 грн (триста сімдесят вісім тисяч сто) 00 коп.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року в частині арешту земельної ділянки, загальною площею 0,03 га, за адресою: Закарпатська область, Рахівський район, селищна рада Ясінянська, Драгобрат полонина, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :08:001:0557, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 3 (а.с. 10-17 том 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 05 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року задоволено частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року задоволено частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року змінено в частині розміру грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя, збільшено розмір компенсації з 375 300 (триста сімдесят п`ять тисяч триста) грн до 1 375 350 (один мільйон триста сімдесят п`ять тисяч триста п`ятдесят) грн та в частині розподілу судових витрат. У решті рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію судового збору у розмірі 7 823 (сім тисяч вісімсот двадцять три) грн 92 коп за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 200 (сім тисяч двісті) грн витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 29 травня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Юрченка Олександра Анатолійовича залишено без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року залишено без змін. Постанову Київського апеляційного суду від 05 липня 2022 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати за надану правничу допомогу у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі №756/11904/19, вказують на те, що за час перебування сторін у шлюбі ОСОБА_1 набуто у власність частки у статутних капіталах: ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» з розміром статутного капіталу 10 001 000 грн, із яких частка відповідача складала 2 000 200 грн; ТОВ «АЛЬБАТРОС-2» з розміром статутного капіталу 602 000 грн, з яких частка відповідача складала 150 500 грн;ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД» з розміром статутного капіталу 1 000 000 грн, з яких частка відповідача складала 600 000 грн. Загальна вартість часток, внесених ОСОБА_1 у статутні капітали вказаних товариств становить 2 750 700 грн. ОСОБА_1 відчужив вказані частки у товариствах після припинення шлюбних відносин. Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 не спростував презумпцію спільної сумісної власності на частки у товариствах та не надав доказів, що вказані частки придбані за його особисті кошти, а відтак. наявні підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_1 на її користь 1 375 350 грн, що є половиною вартості коштів, внесених ОСОБА_1 у статутні капітали товариств.

Судове рішення у справі № 756/11904/19набрало законної сили. Оболонським районним судом міста Києва 14 вересня 2022 року видано виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення, який поданий стягувачем до органу, який здійснює примусове виконання рішень.

Виконавчий лист № 756/11904/19перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А., яким 14 жовтня 2022 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого документа № 756/11904/19від 14 вересня 2022 року ВП НОМЕР_3 (а.с.44 том 1, а.с. 44 том 2).

У справі, яка переглядається, позивач, звертаючись у грудні 2022 року до суду з двома окремими позовами до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, посилався на те, що суди у справі № 756/11904/19 за позовом ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя погодилися з тим, що договір позики від 24 березня 2014 року було укладено в інтересах сім`ї та визнали корпоративні права ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД» спільною сумісною власністю подружжя, а відтак у нього та ОСОБА_2 виник солідарний обов`язок щодо погашення договору позики.17 грудня 2019 року він повернув ОСОБА_4 отримані за договором позики кошти шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджується актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 17 грудня 2019 року. З цієї ж дати (17.12.2019) його обов`язок перед ОСОБА_4 щодо погашення своїх зобов`язань за договором позики було виконано повністю.

Також, фактично апеляційний суд у цій справі погодився з позицією ОСОБА_2 про те, що вона має отримати половину вартості придбаних під час шлюбу корпоративних прав в ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС»в розмірі 1/2 від 2 000 100,00 грн, а питання компенсації ОСОБА_1 грошових коштів, витрачених на придбання цих корпоративних прав після припинення шлюбних відносин, має розглядатись в межах іншої судової справи. Оскільки він виконав зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором купівлі-продажу від 17 вересня 2014 року в сумі 2 000 100,00 грн за рахунок власних грошових коштів і зробив це після припинення шлюбних відносин, то відповідно до статті 544 ЦК Українивін має право на стягнення в порядку регресу з ОСОБА_2 половини сплаченої сими 1 000 050,00 грн(2 000 100,00 грн / 2).

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано в копіях: договір позики від 24 березня 2014 року, платіжне доручення №185155825 від 01 квітня 2014 року, розписка від 01 квітня 2014 року, акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 17 грудня 2019 року, договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» від 17 вересня 2014 року, договір переведення боргу від 23 вересня 2019 року, розписка від 02 серпня 2020 року.

Досліджуючи письмові докази суд встановив, що 24 березня 2014 року між ОСОБА_4 , як позикодавцем,та ОСОБА_1 , як позичальником,у простій письмовій форму укладено договір позики, за умовами якого позикодавець ОСОБА_4 передала у власність позичальникові ОСОБА_6 грошові кошти, а останній зобов`язується повернути позикодавцеві отриману суму грошових коштів, що складає 600 000 грн. 00 коп, у строк до 24березня 2024 року(а.с. 45-47 том 1).

Як визначено пунктом 1.2. договору, позика береться позичальником з метою формування статутного капіталу ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД». Передача суми позики за цим договором посвідчується відповідною розпискою позичальника - пункт 2.2. договору.

Згідно з пунктами п.п. 4.1, 4.2. договору позики, укладаючи цей договір позикодавець підтверджує, що сума позики є його особистою власністю та не спільною сумісною власністю позикодавця та його дружини ОСОБА_2 . Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що сума позики, яку він бере за цим договором, буде ним використана для здійснення підприємницької діяльності (формування статутного капіталу ТОВ «Ажур Фроузен Фуд») та не стане спільною сумісною власністю позичальника та його дружини ОСОБА_2 .

Відповідно до копії розписки від 01 квітня 2014 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 600 000,00 грн за договором позики від 24 березня 2014 року шляхом внесення коштів на банківський рахунок ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД» для формування його статутного капіталу. Кошти будуть повернуті ОСОБА_4 у строк та в порядку, встановленому договором позики від 24 березня 2014 року (а.с. 49 том 1).

Платіжним дорученням від 01квітня 2014 року ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 внесено до статутного фонду ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД» 600 000 грн. 00 коп.(а.с. 48 том 1).

17 грудня 2019 року сторони ОСОБА_4 (сторона 1) та ОСОБА_1 (сторона 2) склали акт зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якого сторони, керуючись статтею 601 ЦК України, дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги за зобов`язанням, а саме: сторона 1 має перед стороною 2 непогашене грошове зобов`язання у сумі 600 000,00 грн, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД»від 12 липня 2019 року; сторона 2 має перед стороною 1 непогашене грошове зобов`язання у сумі 600 000,00 грн, яке виникло на підставі договору позики від 24 березня 2014 року та підтверджується розпискою від 01 квітня 2014 року. Сторони визначили з моменту підписання цього акта зобов`язання вважатимутись такими, що припинено у повному обсязі та заборгованості сторони не мають (а.с. 50 том 1).

За умовами договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» від 17 вересня 2014 року, продавець ОСОБА_3 , який є учасником цього товариства, зобов`язався передати покупцеві ОСОБА_1 у власність 19,999 % статутного капіталу цього товариства, що складає 2 000 100 грн 00 коп, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цю частку відповідно до умов цього договору. Перехід права власності на частку продавця в статутному капіталі номінальною вартістю 2 000 100 грн 00 коп, що відповідає 19,999% статутного капіталу товариства до покупця відбувається з моменту укладення цього договору. Сторони домовились, що ціна договору має бути сплачена в повному обсязі, в порядку установленому законом та цим договором.

Згідно з пунктом 1.5. договору на момент укладення даного договору частка сплачена продавцем у повному обсязі.

Датою підписання цього договору ОСОБА_1 указано 21 жовтня 2014 року (а.с. 45-48 том 2).

23 вересня 2019 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір переведення боргу, за умовами якого ОСОБА_1 , як первісний боржник, передає взяті на себе зобов`язання згідно з договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» від 21 жовтня 2014 року щодо оплати, придбаної за цим договором частки у статутному капіталі товариства у розмірі 19,999 % в сумі 2 000 100 грн 00 коп., а новий боржник ОСОБА_4 приймає зобов`язання за основним договором, а саме: займає місце первісного боржника в зобов`язані щодо оплати, що виникло з основного договору на умовах, що існують на момент укладення цього договору (а.с. 49-51 том 2).

Відповідно до копії розписки від 02 серпня 2020 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 кошти в сумі 2 000 100 грн 00 коп. за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС»від 17 вересня 2014 року (а.с. 52 том 2).

Відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, у відзивах на позовні заяви зазначала, що про укладання договору позики вона не знала, згоду на нього не надавала і припускати наявність такого договору не могла. В договорі позикита у розписці не міститься інформація про згоду відповідачки на здійснення такого правочину. Окрім того, договір позики було нібито укладено 24 березня 2014 року для формування статутного капіталу TOB "АЖУР ФРОУЗЕН ФУД" У розписці від 01квітня 2014 року інформується про отримання позики шляхом внесення коштів на банківський рахунок TOB «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД» для формування його статутного капіталу. При цьому, відповідно до витягу ЄДР від 02 вересня 2019 року по підприємству TOB "АЖУР ФРОУЗЕН ФУД" вбачається, що датою закінчення формування статутного капіталу є лише 20 березня 2015 року. Такі дані свідчать про неузгодженість у наданих позивачем документах та ставлять під сумнів наявність позики взагалі. Докази того, що саме ці кошти були використані для формування статутного капіталу товариства відсутні, а тому встановити, що згаданий договір укладено в інтересах сім`ї, неможливо. При цьому, протягом розгляду справи № 756/11904/19 про поділ майна подружжя ОСОБА_1 не подавалась розписка від 01 квітня 2014 року.

До того ж, відповідно до витягу з ЄДР від 02вересня 2019 року по підприємству TOB "АЖУР ФРОУЗЕН ФУД", ОСОБА_4 з моменту заснування товариства - з 20 березня 2014 року була його директором і про те, що вона вносила кошти відповідно до платіжного доручення № 185155825 від 01квітня 2014 року на поповнення уставного фонду від ОСОБА_1 , не свідчить про те, що ці кошти надані нею у позику позивачу. Окрім цього, в ході розгляду судової справи № 756/11904/19 позивачем надавалась роздруківка даних бухгалтерського обліку внесення (формування) статутного капіталу. Зподаної роздруківки вбачається, що такі внески були здійснені з кількасекундною різницею, що свідчить про те, що ОСОБА_4 вносила грошові кошти у цей же день від себе і від інших засновників, тобто, виконувала функції директора TOB «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД», а не позикодавця (а.с. 65-68 том 1).

Щодо відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» сторона відповідача зазначала, що таке відчуження відбулось не пізніше 17 вересня 2014року, тоді як у договорі переведення боргу фігурує дата 21 жовтня 2014 року.

В протоколі загальних зборів учасників товариства від 21 вересня 2019 року зафіксовано продаж і умови такого продажу частки у статутному капіталі одним із учасників іншому. Однак, стосовно відчуження частки позивача на користь ОСОБА_4 , таких обставин не зафіксовано(а.с. 134-135 том 2).

Наявність грошового зобов`язання є непідтвердженою. ОСОБА_3 , частка якого у ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» відчужувалась, у заяві від 17 вересня 2014 року чітко заявив про відсутність будь-яких фінансових чи майнових претензій, зокрема, до ОСОБА_1 (а.с. 136 том 2).

Відстрочення оплати за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» від 17 вересня 2014 року та подальше нібито укладення договору переведення боргу від 23 вересня 2019 року, а також представлення розписки ОСОБА_3 від 02 серпня 2020 року, сторона відповідача піддала сумніву (а.с. 178-180 том 2).

Із долучених сторною відповідача письмових доказів судом встановлено, що відповідно до протоколу № 01 загальних зборів ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» від 26 березня 2014 року прийнято рішення про збільшення статутного капіталу товариства за рахунок додаткових особистих внесків, сформувавши його у розмірі 10 001 000 грн 00 коп, здійснено перерозподіл часток та грошового і майнового внеску до статутного капіталу внаслідок чого частка ОСОБА_1 у статутному фонді товариства дорівнює 100 грн 00 коп, що становить 0,001 % статутного капіталу (а.с. 132-133 том 2).

З огляду на протокол № 2 загальних зборів ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» від 17 вересня 2014 року учасниками цього товариства прийнято рішення про здійснення продажу (відступлення) одним з учасників цього товариства ОСОБА_3 частки у статутному капіталі товариства, зокрема ОСОБА_1 , у розмірі 19,999 %, частки номінальною вартістю 2 000 100 грн, після чого загальна частка ОСОБА_2 у статутному капіталі збільшилася до 20 %, що складає 2 000 200 грн (а.с. 134-136 том 2).

У нотаріально посвідчений заяві від 17 вересня 2014 року ОСОБА_3 заявив про зменшення своєї частки у статутному капіталі у складі учасників (засновників) ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС», у зв?язку з передачею своєї частки у статутному капіталі ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» частинами іншим особам, зокрема 19,999%, що у грошовому еквіваленті становить 2 000 100,00 грн, на користь ОСОБА_7 . Фінансових, майнових чи будь-яких інших претензій, зокрема, до ОСОБА_1 з приводу участі у цьому товаристві не має (а.с. 136 том 2).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію грошових коштів на придбання частки у товариствах TOB "АЖУР ФРОУЗЕН ФУД" та ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС», сплачених ним на виконання правочинів за грошовими зобов?язаннями після розірвання шлюбу, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірні кошти були використані в інтересах сім`ї.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 923/364/19 та від 16 червня 2020 року у справі № 904/1221/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 та інші).

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Тому суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Колегією суддів апеляційного суду установлено, що предметом позову у справі, яка переглядається, є вимоги позивача ОСОБА_1 до колишньої дружини ОСОБА_2 про компенсацію грошових коштів на придбання частки у товариствах TOB "АЖУР ФРОУЗЕН ФУД" та ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС», сплачених ним на виконання правочинів за грошовими зобов?язаннями після розірвання шлюбу.

Виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

Виконання грошових зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі, і за правилами статті 544 ЦК України.

Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18).

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що 24 березня 2014 року між ОСОБА_4 , як позикодавцем,та ОСОБА_1 , як позичальником,у простій письмовій форму укладено договір позики, за умовами якого позикодавець ОСОБА_4 передала у власність позичальникові ОСОБА_6 грошові кошти, а останній зобов`язується повернути позикодавцеві отриману суму грошових коштів, що складає 600 000 грн. 00 коп. у строк до 24березня 2024 року(а.с. 45-47 том 1).

Як визначено пунктом 1.2. договору, позика береться позичальником з метою формування статутного капіталу ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД». Передача суми позики за цим договором посвідчується відповідною розпискою позичальника - пункт 2.2. договору.

Відповідно до копії розписки від 01 квітня 2014 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 600 000,00 грн за договором позики від 24 березня 2014 року шляхом внесення коштів на банківський рахунок ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД» для формування його статутного капіталу. Кошти будуть повернуті ОСОБА_4 у строк та в порядку, встановленому договором позики від 24 березня 2014 року (а.с. 49 том 1).

Платіжним дорученням № 185155825 від 01квітня 2014 року ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 внесено до статутного фонду ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД» 600 000 грн. 00 коп.(а.с. 48 том 1).

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Під час судового розгляду учасниками справи не заперечувалось та відомостями у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формуваньпідтверджується, що з 20 березня 2014 року ОСОБА_4 є керівником ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД».

Порядок здійснення переказів встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22.

Платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача (п. 1.4. Інструкції № 22).

Розрахункові документи складаються на бланках, форми яких наведені в додатках до цієї Інструкції (пункт 2.1. Інструкції № 22).

Примірник розрахункового документа, реєстр платіжних вимог, які залишаються в банку, мають містити підписи/підпис відповідальних/відповідальної осіб/особи, які/яка відповідно до законодавства України мають/має право розпоряджатися рахунком(п. 2.7. Інструкції № 22).

На підставі досліджених доказів та у відповідності із встановленими фактичними обставинами справи, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що надані позивачем ОСОБА_1 письмові докази не підтверджують обставин, що отримані ним на підставі договору позики від 24 березня 2014 року за розпискою від 01 квітня 2014 року грошові кошти у розмірі 600 000,00 грн від ОСОБА_4 надходили для формування статутного капіталу ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД», оскільки із платіжного доручення № 185155825 від 01 квітня 2014 року вбачається, що ОСОБА_4 , як керівник ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД», надала письмове доручення платнику АТ «Райффайзен Банк Аваль» перерахувати на користь (отримувача) ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД»грошові кошти у розмірі 600 000,00 грн за призначенням платежу: «поповнення уставного фонду від ОСОБА_1 ».

Таким чином, позивач ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами, що кошти на підставі договору позики від 24 березня 2014 року, за розпискою від 01 квітня 2014 року використані ним за призначенням з метою формування статутного капіталу ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД», тобто, витрачені в інтересах сім`ї. Сам по собі факт зазначення у договорі позики та розписці про ціль позики, безумовно, не свідчить про те, що позика була витрачена на формування статутного капіталу ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД» та про обізнаність ОСОБА_2 (одного з подружжя) про існування такої позики, а відтак, у відповідача ОСОБА_2 не виникло жодних зобов`язань у вигляді повернення позиченої грошової суми, як солідарного боржника внаслідок укладення ОСОБА_1 договору позики від 24 березня 2014 року.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам в частині вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 (одного з подружжя) половини суми коштів на придбання частки у товаристві ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС», сплачених ОСОБА_1 після припинення шлюбних стосунків із ОСОБА_2 , колегією суддів апеляційного суду встановлено, що відповідно до протоколу № 2 загальних зборів ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» від 17 вересня 2014 року учасниками цього товариства прийнято рішення про здійснення продажу (відступлення) одним з учасників цього товариства ОСОБА_3 частки у статутному капіталі товариства, зокрема, ОСОБА_1 , у розмірі 19,999 %, частки номінальною вартістю 2 000 100 грн на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 134-136 том 2).

За умовами договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» від 17 вересня 2014 року, продавець ОСОБА_3 , який є учасником цього товариства, зобов`язався передати покупцеві ОСОБА_1 у власність 19,999 % статутного капіталу цього товариства, що складає 2 000 100 грн 00 коп, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цю частку відповідно до умов цього договору. Перехід права власності на частку продавця в статутному капіталі номінальною вартістю 2 000 100 грн 00 коп, що відповідає 19,999% статутного капіталу товариства до покупця відбувається з моменту укладення цього договору. Сторони домовились, що ціна договору має бути сплачена в повному обсязі, в порядку установленому законом та цим договором - пункт 4.1. договору.

У нотаріально посвідчений заяві від 17 вересня 2014 року, що адресована ОСОБА_3 на ім`я ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС», вбачається, що ОСОБА_3 заявив про зменшення своєї частки у статутному капіталі у складі учасників (засновників) ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС», у зв?язку з передачею своєї частки у статутному капіталі ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» частинами іншим особам, зокрема 19,999%, що у грошовому еквіваленті становить 2 000 100,00 грн, на користь ОСОБА_1 та не має фінансових, майнових чи будь-яких інших претензій, зокрема, до ОСОБА_1 з приводу участі у цьому товаристві (а.с. 136 том 2).

Із досліджених судом письмових доказів встановлено, що статутний капітал ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС», з урахуванням відступленої частки ОСОБА_3 , був сформований 17 вересня 2014 року, про що свідчить протокол № 2 загальних зборів ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» від 17 вересня 2014 року, та станом на день подання нотаріально посвідченої заяви від 17 вересня 2014 року продавець частки у статутному капіталі ОСОБА_3 не мав фінансових, майнових чи будь-яких інших претензій, зокрема, до ОСОБА_1 (покупця частки у статутному капіталі) з приводу участі у цьому товаристві.

Наданий позивачем договір переведення боргу від 23 вересня 2019 року, за умовами якого ОСОБА_1 , як первісний боржник, передає взяті на себе зобов`язання згідно з договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС»від 21 жовтня 2014 року щодо оплати, придбаної за цим договором частки у статутному капіталі товариства у розмірі 19,999 % в сумі 2 000 100 грн 00 коп., а новий боржник ОСОБА_4 приймає зобов`язання за основним договором в частині сплати кредитору ОСОБА_3 2 000 100 грн 00 коп, що існують на момент укладення цього договору, не підтверджує боргових зобов`язань другого подружжя ОСОБА_10 , як солідарного боржника, щодо оплати частки у статутному капіталі товариства у розмірі 19,999 % в сумі 2 000 100 грн 00 коп., оскільки документальних підтверджень наявності невиконаного ОСОБА_1 грошового зобов`язання перед продавцем частки у статутному капіталі ОСОБА_3 до припинення шлюбних відносин між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

А сам договір переведення боргувід 23 вересня 2019 рокуукладено між сторонами через п`ять років після формування статутного капіталу ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС», з урахуванням відступленої частки ОСОБА_3 , та майже через рік після припинення шлюбних відносин між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які тривали до грудня 2018 року.

Таким чином, договір переведення боргу від 23 вересня 2019 року, який укладено між ОСОБА_1 та громадянами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , може свідчити про наявність зобов`язальних правовідносин з приводу грошових зобов`язань лише між цими сторонами договору.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку доказам, поданими сторонами з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог та заперечень на них, установивши, що боргові зобов`язання ОСОБА_2 щодо набуття подружжям у період шлюбу прав на частку у товаристві ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД» та ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС» не підтверджуються наявними у справі доказами, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу з ОСОБА_2 половини суму коштів, сплачених (внесених) ОСОБА_1 у статутні капітали товариств ТОВ «АЖУР ФРОУЗЕН ФУД» та ТОВ «ГІРСЬКОЛИЖНИЙ КОМПЛЕКС «АЛЬБАТРОС».

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, не змінюють суть ухваленого у справі судового рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року про відмову в задоволенні позовів ОСОБА_1 а, оскільки судом першої інстанції по суті ухвалено правильне процесуальне рішення.

Разом з тим, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Юрченка Олександра Анатолійовича задовольнити частково, рішення суду першої інстанції на підставі частини 4 статті 376 ЦПК України змінити в частині обгрунтування мотивів вирішення позовних вимог ОСОБА_1 а, виклавши мотивувальну частину оскаржуваного судового рішення в редакції цієї постанови.

Оскільки судове рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття оскаржуваного рішення, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Юрченка Олександра Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редації цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: