Справа № 524/2893/24
Провадження №2/524/154/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого - судді Рибалки Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Панченко А.О.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

Уточнивши свої позовні вимоги обґрунтовала їх тим, що 19 вересня 2003 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 25.06.2024 року шлюб між сторонами розірвано.

Під час перебування в шлюбі ними придбано автомобіль марки ГАЗ, моделі 33021, 2004 року випуску, автомобіль марки MERSEDES-BENZ, моделі SPRINTER 316 CDI, 2003 року випуску, автомобіль марки MERSEDES-BENZ, моделі SPRINTER 311 CDI, 2002 року випуску, автомобіль марки MERSEDES-BENZ, моделі SPRINTER 311 CDI, 2005 року випуску; автомобіль марки PEUGEOT, моделі 207, 2011 року випуску, право власності на які зареєстроване за відповідачем.

Оскільки сторони не досягли згоди з відповідачем щодо поділу спільної сумісної власності, позивачка звернулася до суду з даним позовом. Вважає автомобілі спільною власністю подружжя та просить визнати спільною сумісною власність подружжя та визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки ГАЗ, модель 33021, 2004 року випуску, та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь частину вартості: автомобіля марки ГАЗ, моделі 33021, 2004 року випуску, автомобіля марки MERSEDES-BENZ, моделі SPRINTER 316 CDI, 2003 року випуску, автомобіля марки MERSEDES-BENZ, моделі SPRINTER 311 CDI, 2002 року випуску, автомобіля марки MERSEDES-BENZ, моделі SPRINTER 311 CDI, 2005 року випуску; автомобіля марки PEUGEOT, моделі 207, 2011 року випуску, у загальній сумі 819 178,98 грн.

Ухвалою судді від 02.04.2024 року у справі відкрито провадження.

Ухвалою суду від 26.03.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Шевцова Л.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Альошкіна А.І. проти задоволення позовних вимог заперечують частково, просять розгляд справи проводити без їх участі, до суду надали відзив на позовну заяву в якому просять припинити право спільної власності позивачки на частину наведеного майна на стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобілів марки MERSEDES-BENZ та PEUGEOT у загальній сумі 482 892,71 грн., яка визначена висновком судового експерта про оцінку вартості відповідного майна. При цьому звертають увагу на те, що автомобіль марки ГАЗ поділу не підлягає, тому не має підстав для компенсації позивачці вартості його частки, так як цей автомобіль, незважаючи на наявну реєстрацію права власності відповідача на нього, був фактично знищений, що встановлено вироком суду, а його рештки були продані у 2019 році та кошти витрачені в інтересах сім`ї.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з огляду на таке.

Судом установлено, що 19 вересня 2003 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. 25.06.2024 року рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірваний.

Під час перебування в шлюбі придбані автомобіль марки ГАЗ, моделі 33021, 2004 року випуску, автомобіль марки MERSEDES-BENZ, моделі SPRINTER 316 CDI, 2003 року випуску, автомобіль марки MERSEDES-BENZ, моделі SPRINTER 311 CDI, 2002 року випуску, автомобіль марки MERSEDES-BENZ, моделі SPRINTER 311 CDI, 2005 року випуску; автомобіль марки PEUGEOT, моделі 207, 2011 року випуску, право власності на які зареєстроване за відповідачем.

Згідно з довідкою ТСЦ МВС № 5342 від 31.07.2024 три вищенаведені транспортні засоби MERSEDES-BENZ та автомобіль марки PEUGEOT 23.04.2024 були відчужені відповідачем згідно з договорами купівлі-продажу та право власності на них зареєстроване за ОСОБА_3 .

Суд вважає, що наведене майно було спільною сумісною власністю сторін, оскільки набуте у шлюбі, їх частки є рівними. Протилежне, зокрема, презумпцію спільності майна, відповідачем у ході розгляду справи не спростовано, відповідних доказів суду не надано.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.12.2018 у справі 524/8937/18, який набрав законної сили, залишений без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12.03.2019, встановлено , що автомобіль марки ГАЗ, моделі 33021, 2004 року випуску, належний відповідачу, був викрадений і на час ухвалення вироку від нього залишились рештки пластмасова панель чорно сірого кольору та блок двигуна з пошкодженим номерним позначенням на початку (421), які судом під час ухвалення вироку повернуті відповідачу у даній справі ОСОБА_2 . Також судами встановлено завдання відповідачу шкоди злочином (викраденням наведеного автомобіля ГАЗ) у сумі 57790,00 грн. При цьому обвинуваченим компенсовано йому у ході кримінального провадження 50 000 грн. збитків.

Отже автомобіль марки ГАЗ, моделі 33021, 2004 року випуску, хоч і зареєстрований на праві власності за відповідачем, фактично знищений, його рештки повернуті у 2019 році відповідачу, якими він розпорядився перебуваючи у шлюбі. Тому суд погоджується з доводами відповідача та його представника, що підстави для поділу майна фізично знищеного ще у 2019 році, відсутні. Тому не має і підстав для стягнення на користь позивачки вартості частки даного автомобіля в порядку поділу майна подружжя.

Висновком експерта №03-1/05/24 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 15.05.2024 ринкова вартість автомобіля марки PEUGEOT, моделі 207, 2011 року випуску, НОМЕР_1 , визначена у сумі 132 404,71 грн.

Висновком експерта №03-2/05/24 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 15.05.2024 ринкова вартість автомобіля марки MERSEDES-BENZ, моделі SPRINTER 316 CDI, НОМЕР_2 , визначена у сумі 258 601,66 грн.

Висновком експерта №03-3/05/24 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 15.05.2024 ринкова вартість автомобіля марки MERSEDES-BENZ, моделі SPRINTER 311 CDI, НОМЕР_3 , визначена у сумі 256 679,71 грн.

Висновком експерта №03-4/05/24 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 15.05.2024 ринкова вартість автомобіля марки MERSEDES-BENZ, моделі SPRINTER 311 CDI, НОМЕР_4 , визначена у сумі 265 563,54 грн.

Загальна вартість майна складає 965 785,42 грн., її частина 482 892,71 грн.

Саме цю вартість майна суд приймає до уваги як суму компенсації позивачці вартості його частини, оскільки вона підтверджена належними та допустимими доказами висновками експерта, складеними на замовлення відповідача. При цьому суд відхиляє надані позивачкою докази вартості майна роздруківки з веб-сайтів продажу щодо вартості аналогічних автомобілів, оскільки вважає ринкову вартість майна визначену нею у такому порядку досить приблизною, проведеною без огляду транспортних засобів та без врахування їх фактичного зносу, стану, пробігу тощо.

Пунктом 3 ч.1 ст.57, ст.60 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Майно,набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 70, ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, з окрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно,що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23, 25, 30 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Конструкція статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно зі ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 зауважила, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте в шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи в суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту. За обставинами справи іншого майна, яке підлягало б поділу, сторони не мали.

Велика Палата ВС вважала правильним висновок судів про те, що вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Крім того, ВП ВС констатувала, що внаслідок його виділення у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Тому окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту.

ВП ВС виснувала, що приписи частин 4, 5 ст. 71 СК України і ст. 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності треба розуміти так: а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Позивачка не претендувала на те, щоб залишити автомобіль собі, припинивши право відповідача на частку в праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона, навпаки, дала згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за її частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Тому вимога про стягнення такої компенсації не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам собою не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати.

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі.

Таким чином, ураховуючи відчуження вищенаведених автомобілів відповідачем, окрім автомобіля ГАЗ, факт реєстрації на цей час права власності на них за іншою особою, суд приходить до висновку, що у порядку поділу майна подружжя необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію половини ринкової вартості вищенаведених трьох автомобілів MERSEDES-BENZ та автомобіля PEUGEOT, а саме 482 892,71 грн.

У задоволенні вимог в іншій частині необхідно відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути витрати на сплату судового збору в розмірі 4828,92 грн.

Керуючись ст. 10,12,13,81,141,263-265,354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини спільного майна подружжя - автомобіля марки MERSEDES-BENZ, моделі SPRINTER 316 CDI, 2003 року випуску, автомобіля марки MERSEDES-BENZ, моделі SPRINTER 311 CDI, 2002 року випуску, автомобіля марки MERSEDES-BENZ, моделі SPRINTER 311 CDI, 2005 року випуску; автомобіля марки PEUGEOT, моделі 207, 2011 року випуску, у сумі 482 892,71 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4 828,92 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення суду виготовлений 03.06.2025.

Суддя Ю.В. Рибалка