Справа № 129/2969/15-ц
Провадження № 22-ц/801/1240/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швидкий О. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 рокуСправа № 129/2969/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Гайсинська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Гайсинської міської ради на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Швидкого О. В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Гайсинської міської ради Вінницької області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Гайсинської міської ради Вінницької області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Зазначав, що рішенням 8 сесії 6 скликання Гайсинської міської ради від 23.09.2011 р. йому було надано дозвіл на замовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, із земель житлової та громадської забудови площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 .На підставі цього рішення Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру виготовлено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки,що був затверджений рішенням 22 сесії 6 скликання Гайсинської міської ради від 22.02.2013 .

Рішенням відділу Держземагенства у Гайсинському районі Вінницької області № РВ-013 від 14.03.2013 р. йому було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав перетинання площі на 70,76 % із земельною ділянкою, площею 1,0000 га, виділеною ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства :04:004:0181). Підставою отримання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки ,площею 1,0000 га, стало рішення 11 сесії 6 скликання Гайсинської міської ради від 29.12.2011 р., тобто, через 3 місяці після отримання рішення сесії ОСОБА_1 . При проведенні кадастрових зйомок у 2012 р. ОСОБА_1 було погоджено межі земельної ділянки із власниками та користувачами суміжних ділянок, зокрема ,з Гайсинською міською радою та ОСОБА_2 , тобто, до того, як останній отримав рішення сесії про погодження проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки ,площею 1,0000 га; на той момент ОСОБА_2 вже володів земельною ділянкою розміром 0,10 га по АДРЕСА_1 , наданою рішенням 34 сесії 5 скликання Гайсинської міської ради від 16.10.2009 р. для будівництва та обслуговування житлового будинку із земель житлової та громадської забудови :04:004:0144), з якою межує земельна ділянка надана ОСОБА_1 ; (незрозумілий зміст - Відомський не володів з.д. для будівництва і обслуговування будинку) Пізніше, 29.12.2011 р. ОСОБА_2 отримано рішення про затвердження проекту землеустрою на земельну ділянку розміром 1,0000 га за тією ж адресою - АДРЕСА_1 , але вже начебто із категорії «земель іншого призначення»; таким чином, за однією адресою були надані земельні ділянки із земель різної категорії (земель житлової та громадської забудови і земель іншого призначення), чого не може бути, та ще й суміжна земельна ділянка ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , яка надана із земель житлової та громадської забудови, перетинається більш ніж на 70 % із земельною ділянкою, виділеною із земель іншого призначення, що вказує на ознаки фальсифікації документів при виділенні ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 1,0000 га, а тому Державний акт на право власності на землю ОСОБА_2 є незаконним. У відповіді Держсільгоспінспеції у Вінницькій області на адресу прокурора Гайсинського району № 10-02/4442/13 від 08.11.2013 р. зазначено, що Гайсинською міською радою не було прийнято рішення про віднесення переданої ОСОБА_2 земельної ділянки ,площею1,0000 га, до іншої категорії- для ведення особистого селянського господарства і земля передавалася відповідачу із земель громадської та житлової забудови, що грубо порушує норми законодавства України. Також 06.11.2013 р. Державною інспекцією сільського господарства у Вінницькій області внесено клопотання № 147 про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства рішення 38 сесії 5 скликання від 21.05.2010 р. та рішення 11 сесії 6 скликання від 29.12.2011 р. Гайсинської міської ради в частині надання дозволу на замовлення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 1,0000 га, по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель громадської та житлової забудови і затвердження проекту землеустрою. Згідно листа Гайсинської районної державної адміністрації № 04-К-93-1/2-115 від 19.09.2014 р. у «Проекті внесення змін до Генерального плану м. Гайсин Вінницької області», що розроблений УДНДІПМ «Дніпромісто», земельна ділянка в АДРЕСА_1 відноситься до території земель сільгосппризначення та інших зелених насаджень і має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, а в листі УДНДІПМ «Дніпромісто» № 1-1259 від 02.07.2014 р. зазначено, що УДНДІПМ «Дніпромісто» дійсно розробляв «Проект внесення змін до Генерального плану м. Гайсин Вінницької області», у якому відображено існування земель сільськогосподарського призначення на території м. Гайсин, але ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_1 в проекті зазначено не було і технічним завданням не передбачалась розробка проекту щодо зазначених земельних ділянок, в зв`язку з чим не було конкретно визначено функціональне призначення територій розташування земельних ділянок по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_1 .Землі населеного пункту м. Гайсин відносяться до земель території заселення, території підприємств, комунально-складських територій, зелених насаджень загального користування, земель насаджень спецпризначень, інших категорій, а земель категорії сільськогосподарського призначення на території м. Гайсин не передбачено. Гайсинською міською радою не було прийнято рішення про віднесення земельної ділянки по АДРЕСА_1 -а до іншої категорії для ведення особистого селянського господарства, а земельна ділянка по АДРЕСА_1 ,площею 1,0000 га ,із земель житлової та громадської забудови передана у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства без рішення про зміну цільового призначення земель. Оскільки вказане свідчить про незаконність прийнятих рішень при виділенні земельної ділянки ОСОБА_2 , а також не дає можливості позивачу оформити документи на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , просив суд …. визнати недійсним Державний акт серії ЯК № 033596, виданий на ім`я ОСОБА_2 , який зареєстрований 05.04.2012 р. у відділі Держкомзему Гайсинського району Вінницької області в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01397, на земельну ділянку площею 1,000 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Гайсинської міської ради Вінницької області за адресою: АДРЕСА_1 , виключити з Державного земельного кадастру України Державний акт серії ЯК № 033596, виданий на ім`я ОСОБА_2 , який зареєстрований 05.04.2012 р. у відділі Держкомзему Гайсинського району Вінницької області в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01397, на земельну ділянку площею 1,000 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Гайсинської міської ради Вінницької області за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати Відділ Держземагенства у Гайсинському районі Вінницької області внести відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з земель житлової та громадської забудови площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 , наданої ОСОБА_1 .

Ухвалою Гайсинського районного суду від 11.08.2020 р. у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Видюка Д.В. про поновлення строку для зміни предмету позову та заяви про зміну предмету позову в даній цивільній справі відмовлено (а.с.89, 90 т.3).

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2025 року позов задоволено частково, визнано недійсним і скасовано Державний акт, серії ЯК № 033596, виданий на ім`я ОСОБА_2 , що зареєстрований 05.04.2012 р. у відділі Держкомзему Гайсинського району Вінницької області в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01397, на земельну ділянку ,площею 1,000 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Гайсинської міської ради Вінницької області за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі Гайсинська міська рада просить рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суд не врахував те, що ще у 2016 році спірна земельна ділянка була поділена на дві земельні ділянки і на час розгляду справи не існувало земельної ділянки, площею 1,000 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Гайсинської міської ради Вінницької області за адресою: АДРЕСА_1 -а стосовно якої суд ухвалив своє рішення.

Учасник справи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Гайсинська міська рада подала клопотання про розгляд справи без їх участі.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

У суді апеляційної інстанції розгляд справи уже відкладався у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 , якого додатково було повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на веб-порталі Судова влада України.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом 60 днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними.

Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Учасники справи, мала реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі шляхом взяття участі у судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.

Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року по справі №297/288/21 дійшов висновку про те, що у випадку, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що зміст та обсяг матеріалів справи дає можливість розглянути справу без участі позивача та її представника. Обставин, які б вказували на неможливість розгляду справи без участі сторін та їх представників представника колегією суддів не встановлено.

Заслухавши доповідача, осіб, що приймали участь у справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, рішенням 8 сесії 6 скликання Гайсинської міської ради від 23.09.2011 р. ОСОБА_1 надано дозвіл на замовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, із земель житлової та громадської забудови, площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 .

Рішенням 11 сесії 6 скликання Гайсинської міської ради від 29.12.2011 р. ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку, площею 1 га , по АДРЕСА_1 .

На підставі цього рішення ОСОБА_2 було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку , серії ЯК №033596, який зареєстрований 05.04.2012 року у відділі Держкомзему у Гайсинському районі.

Рішенням 22 сесії 6 скликання Гайсинської міської ради від 22.02.2013 р. було затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки.

Рішенням відділу Держземагенства у Гайсинському районі Вінницької області № РВ-013 від 14.03.2013 р. ОСОБА_1 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав перетинання площі на 70,76 % із земельною ділянкою ,площею 1,0000 га, виділеною ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства :04:004:0181).

06.11.2013 р. Державною інспекцією сільського господарства у Вінницькій області внесено клопотання № 147 про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства рішення 38 сесії 5 скликання від 21.05.2010 р. та рішення 11 сесії 6 скликання від 29.12.2011 р. Гайсинської міської ради в частині надання дозволу на замовлення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 1,0000 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель громадської та житлової забудови і затвердження проекту землеустрою.

Згідно листа Гайсинської районної державної адміністрації № 04-К-93-1/2-115 від 19.09.2014 р. у «Проекті внесення змін до Генерального плану м. Гайсин Вінницької області», що розроблений УДНДІПМ «Дніпромісто», земельна ділянка в АДРЕСА_1 відноситься до території земель сільгосппризначення та інших зелених насаджень і має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, а в листі УДНДІПМ «Дніпромісто» № 1-1259 від 02.07.2014 р. зазначено, що останній розробляв «Проект внесення змін до Генерального плану м. Гайсин Вінницької області», у якому відображено існування земель сільськогосподарського призначення на території м. Гайсин, але ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_1 в проекті не було зазначено і технічним завданням не передбачалась розробка проекту щодо зазначених земельних ділянок, в зв`язку з чим, не було конкретно визначено функціональне призначення територій розташування земельних ділянок по АДРЕСА_2 .

Крім того, встановлено, що за складом та змістом «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 АДРЕСА_1 » не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.

Зокрема, за складом у цьому «Проекті землеустрою …» в порушення вимог ст.198 Земельного кодексу України, «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 р. № 43, «Еталону проекту відведення земельної ділянки юридичним та фізичним особам для будь-яких потреб», затвердженого Першим заступником голови Державного комітету України по земельних ресурсах ОСОБА_3 від 18.06.1999 р. та впровадженим вказівкою Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.07.1999 № 11 "Про впровадження Еталону проекту відведення земельної ділянки» відсутні наступні обов`язкові документи та відомості: - вихідна земельно-кадастрова інформація; - клопотання (заява) замовника про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою; - відомості про обчислення площі земельної ділянки; - акт щодо передачі межових знаків на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки; - погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Також, у цьому «Проекті землеустрою …» у порушення вимог «Еталону проекту відведення земельної ділянки юридичним та фізичним особам для будь-яких потреб», відсутня експлікація земельних угідь розшифровка земель по землекористувачах та угіддях; на «Викопіюванні із опорного плану та схематичного планів м. Гайсин з схемою земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 » відсутні відомості про «Умовні позначення»; відповідно до інформації, що міститься в «Умовах відведення земельної ділянки», в п.4 та п.5 зазначено, що мета використання та код цільового використання землі згідно УКЦВЗ «1.2. Для ведення особистого підсобного господарства, садівництва»; в п.8 зазначено, що угіддя, з яких відводиться земельна ділянка «вулиці, набережні, площі»; згідно інших документів, що є складовою «Проекту відведення» - «Висновку державного комітету України із земельних ресурсів відділ Держкомзему у Гайсинському районі Вінницької області», «Висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області», «Плану відведення», «Кадастрового плану», «Експлікації земельної ділянки, форма 6-зем» вказано, що угіддя, за рахунок яких відводиться земельна ділянка сіножаті. Таким чином, зміст зазначеної в різних документах «Проекту відведення» інформації суперечить один одному.

Крім того, в порушення вимог п.1.1, п.1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 р. № 43, фактичне землекористування земельною ділянкою, площею 1,0000 га, для ведення особистого селянського господарства :04:004:0181) по АДРЕСА_1 не відповідає правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку та нормативно-правовим актам: фактичні розміри земельної ділянки, кадастровий №:04:004:0181 зменшилися на площу 0,0981 га. = 981 кв.м.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 82/17-21 від 25.09.2017 р. , проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 АДРЕСА_1 » не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування; фактичне землекористування земельною ділянкою, площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства :04:004:0181) по АДРЕСА_1 , не відповідає правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку та нормативно-правовим актам; на підставі проведеного дослідження , наявної в матеріалах справи інформації з проекту землеустрою, що виготовлявся для оформлення правовстановлюючих документів ОСОБА_2 на земельну ділянку встановлено, що ділянку по АДРЕСА_1 ,площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства :04:004:0181) було виділено із категорій земель «землі житлової та громадської забудови». На підставі проведеного дослідження та при умові, що межа м. Гайсин Вінницької області визначено технічною документацією 1997 року не змінювалась в районі розташування спірної земельної ділянки з 1997 року по сьогоднішній час земельна ділянка з кадастровим номером :04:004:0181 частково розташована в межах м. Гайсин.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що рішення 38 сесії 5 скликання Гайсинської міської ради від 21.05.2010 р. про надання дозволу на замовлення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 1,0000 га, по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель громадської та житлової забудови і рішення 11 сесії 6 скликання Гайсинської міської ради від 29.12.2011 р. про затвердження цього проекту землеустрою прийняті з порушенням вимог чинного земельного законодавства, що, в свою чергу, вказує на необхідність визнання недійсним і скасування виданого ОСОБА_2 на підставі вказаного рішення Державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку.

Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги міської ради про те, що у 2016 році спірна земельна ділянка була поділена на дві ділянки і на час розгляду судом справи земельна ділянка, площею 1,000 га ,для ведення особистого селянського господарства державний акт про право власності на яку позивач просив визнати недійсним ,не існувала, не заслуговують на увагу ,виходячи з наступного.

Поділ земельної ділянки на дві частини жодним чином не підтверджує законність видачі оспорюваного державного акту про право власності на землю ОСОБА_2 , не свідчить про законність здійсненого поділу та відсутність порушеного права позивача ОСОБА_1 .

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.ст, 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення закріплені також у Цивільному кодексі.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України).

У ЗК України закріплено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (ч.1 ст.153 ЗК України).

Ч.1 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

До 01 січня 2013 року право на земельні ділянки, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, підтверджувалось державними актами на землю. Реєстрація державних актів здійснювалась у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

З 01 січня 2013 року ,у зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про Державний земельний кадастр», державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 635/2555/16-ц (провадження № 61-2036св21).

Абзацом 1 п. 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про Державний земельний кадастр» визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відповідно до п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частина 1 ст.21 ЦК України передбачає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 3 чт. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, серед іншого, й шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч.1 ст. 155 ЗК України).

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом.

Наведений висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду від 20 серпня 2019 року у справі № 911/714/18, від 13 жовтня 2020 року у справі № 911/1413/19 та від 26 серпня 2021 року у справі № 924/949/20.

Судами встановлено, що між сторонами виник спір щодо частини земельної ділянки, наданої позивачу Ковалю для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, із земель житлової та громадської забудови ,площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 та земельної ділянки , площею 1,0000 га, виділеної ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ,кадастровий номер :04:004:0181.

Під час формування останньої не було враховано межі суміжних земельних ділянок, а «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 АДРЕСА_1 » не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування; фактичне землекористування земельною ділянкою кадастровий № :04:004:0181) не відповідає правовстановлюючим документам, документації із землеустрою на земельну ділянку та нормативно-правовим актам.

Враховуючи, що рішення Гайсинської міської ради ,яке стало підставою для видачі Державного акту на земельну ділянку ОСОБА_2 незважаючи на допущені порушення , вичерпало свою дію фактом отримання останнім права власності ,колегія суддів вважає, що суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову і визнання оспорюваного Державного акту про право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 недійсним .Суд ухвалив обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам закону.

Подібний висновок щодо захисту прав позивача, порушеного внаслідок накладення земельних ділянок, шляхом визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку і скасування його державної реєстрації наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 540/861/16-ц (провадження № 14-660цс19).

Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 143), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 99), від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).

Позивач намагався вирішити проблему накладення земельних ділянок позасудовим шляхом, проте відповідачі не вжили заходів щодо виправлення помилки, допущеної при виділенні земельної ділянки у постійне користування.

При цьому відповідачі не наводять будь-яких даних про те, що земельна ділянка в межах накладення належить до земель сільськогосподарського призначення.

Апеляційна скарга Гайсинської міської ради , окрім доводу про здійснений поділ земельної ділянки на час розгляду справи , не містить інших вагомих доводів щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного рішення . За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для виходу за межі поданої апелянтом апеляційної скарги та їх обговорення .

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом факту поділу земельної ділянки у 2016 році , правильно встановлені судом фактичні обставини справи щодо незаконності видачі Державного акту ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий № :04:004:0181 та обгрунтовані висновки суду щодо необхідності захисту прав позивача, викладені у мотивувальній частині рішення , не спростовують. Будь-яких інших доводів апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих і достатніх доводів, що містили б інформацію щодо предмета доказування і спростовували правильні висновки суду ,а також впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права ,воно не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п.п. "в" п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Гайсинської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський