Провадження № 2/761/4105/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.,

за участю секретаря Яцишина А.О.,

представника позивача Андрієнко О.В.,

представника відповідача Остащенко О.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в загальному провадженні заяву представника позивача Фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Андрієнко Олена Володимирівна про залишення без розгляду позовної заяви в цивільній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

до Дарницького районного суду міста Києва звернулась ФОП ОСОБА_1 , з позовом до ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 21.10.2024 матеріали вказаної цивільної справи №753/18031/24 передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.12.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

27.05.2025 року до суду через підсистему ЄСІТС систем «Електронний суд» надійшла заява представника позивача Фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Андрієнко Олена Володимирівна про залишення без розгляду позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості. В обґрунтування заяви вказано, що позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, маючи на меті захистити свої права у законний спосіб. Однак після подання позову вона зазнала системного і цілеспрямованого тиску з боку відповідачів або пов`язаних із ними осіб. Зокрема, в професійному середовищі позивача почали поширюватися чутки, що мали негативне емоційне забарвлення і стосувалися обставин справи, подання позову та діяльності позивача як лікаря. Відомо, що відповідачі або пов`язані з ними особи телефонували до колег позивача, зокрема до хірургів, з намірами поставити під сумнів її професійну етику та ділову доброчесність. Крім репутаційного тиску, на підприємницьку діяльність позивача були організовані раптові перевірки різними державними інстанціями. Позивачу з достовірних джерел стало відомо, що ці перевірки були ініційовані у відповідь на її звернення до суду, і мали на меті вплинути на її правову позицію або змусити відмовитися від позову. Такі обставини поставили позивача в умови морального тиску, емоційного виснаження та постійного стресу, які несумісні з нормальним веденням підприємницької та професійної діяльності. У зв`язку з цим позивач дійшла висновку про неможливість подальшої участі у процесі.

Позивач у заяві наголошує, що подає цю заяву не через визнання безпідставності позовних вимог, а через неможливість ефективного захисту своїх прав у ситуації психологічного і репутаційного тиску, який вона зараз переживає

В судовому засіданні представник позивача подану заяву про залишення позову без розгляду підтримала та просила її задовольнити. Окрім того, заявила клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Остащенко О.М. не заперечувала щодо задоволення заяви про залишення позову без розгляду. Разом з тим, заявила вимогу про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що стороною позивача до поданої заяви про залишення позовної заяви без розгляду не надано доказів на підтвердження обставинам, які викладені у вказаній заяві щодо мотивів її подання.

Враховуючи, що представником позивача, повноваження якого на вчинення вказаної процесуальної дії, судом перевірені, була подана заява про залишення позову без розгляду, суд вважає за необхідне залишити без розгляду позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості.

Так, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Остащенко О.М. заявила клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідача розмір яких визначений у відзиві на позовну заяву.

За приписами ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (ч. 6 ст. 142 ЦПК України).

За приписами частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Аналіз наведених положень приводить до висновку, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, з`ясуванню підлягають обставини, які саме необґрунтовані дії позивача були здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, чи зловживав своїми правами.

Так, судом залишено позовну заяву без розгляду за заявою представника позивача.

Оцінюючи дії позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, суд виходить з того, що право на судовий захист гарантовано позивачу Конституцією України. Проте реалізація такого права позивачем у будь-якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ним у цьому випадку в якості відповідача ОСОБА_2 . Отримавши звернений до себе позов, відповідач ОСОБА_2 цілком логічно з метою ефективного захисту своїх прав змушена була звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею і така оплата здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Подання заяви про залишення позовної заяви без розгляду є виключно свідомим волевиявленням позивача, яке відповідач ОСОБА_2 не могла передбачити і вчинення позивачем цієї дії не нівелює наслідків отримання відповідачем правової допомоги адвоката, яка потребує оплати. Доказів на підтвердження обставин викладених в заяві про залишення позовної заяви без розгляду позивачем не надано.

Приймаючи рішення про залишення позову без розгляду, позивач мав усвідомлювати ризик настання наслідків, передбачених статтею 142 ЦПК України, пов`язаних з вчиненням ним такої процесуальної дії, в даному випадку, щодо відшкодування судових витрат відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Так, відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною 6 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частинами першою та третьою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що саме по собі звернення з позовом до суду та подання заяви про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених ним судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

За змістом частини п`ятої статті 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 751/10961/16.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Верховним Судом у складі колегії судців Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14.01.2021р. у справі № 521/3011/18 було зазначено, що: «З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необгрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами».

Відповідно до висновків Верховного Суду (викладених у постановах від 16.02.2021 у справі №905/121/19, від 13.05.2021 у справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 у справі №902/136/21, від 18.01.2022 у справі № 922/2017/17) очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Тобто, частина п`ята статті 130 ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості/необґрунтованості, а тому такі встановлюються судом у кожній справі відповідно до встановлених обставин.

Разом з тим, Верховний Суд акцентує, що поняття «необґрунтованість дій позивача» не є тотожнім таким поняттям як «зловживання правом», «неправомірність дій» або ж «встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача» (така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі 922/2017/17).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, залишенням позовної заяви без розгляду є свідченням необґрунтованості дій позивача, і посилання останнього на неможливість ефективного захисту свої права у ситуації психологічного і репутаційного тиску є лише припущення та цей висновок суду не спростовують.

Приймаючи до уваги, що заяву сторони позивача про залишення позовної заяви без розгляду визнана судом необґрунтованою дією, яка призвела до відповідного результату - залишення позову без розгляду, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на позивача витрат відповідача ОСОБА_2 в порядку статті 142 ГПК України, що фактично є реалізацією такого принципу цивільного судочинства як відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частина третя статті 2 ЦПК України);

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на: 1) професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відзиві відповідача ОСОБА_2 вказано, що орієнтовний розрахунок судових витрат відповідача 1 при розгляді даної справи, склав 62 500,00 гривень, які мають бути стягнуті з позивача, через безпідставне звернення до суду та зловживання наданими правами.

Відповідачем ОСОБА_2 поніс витрати на замовлення Висновок експерта в сумі 8 500,00 гривень

На підтвердження витрат на замовлення висновку експерта до відзиву додано: копію висновку експерта №478/02.2022 від 28.02.2025 за результатами проведення комп`ютерно-технічної експертизи, копію договору про надання послуг укладеного між АО «Остащенко» та ТОВ «Український центр експертизи та оцінки» від 17.02.2025, копію рахунку фактури від 17.02.2025 за проведення комп`ютерно-технічної експертизи згідно договору від 17.02.2025 на суму 8 500,00 грн., копію квитанції №ОКВТ-9СК6-АОС6-6ЕАС від 18.02.2025 на сум 8500,00 грн. та копію акту від 28.02.2025 здачі-приймання робіт (послуг) за Договором про надання послуг від 17.02.2025 (а.с. 119-126).

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст. 133 та ст. 141 ЦПК України, окрім того враховуючи, що розмір витрат на замовлення висновку експерта №478/02.2022 від 28.02.2025 за результатами проведення комп`ютерно-технічної експертизи підтверджено, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 142 ЦПК України з фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягнення 8500,00 грн. судових витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста.

До відзиву відповідача ОСОБА_2 на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу долучено: копію договору №143 про надання правової допомоги від 15 лютого 2025 року (а.с. 128), копію додаткової угоди до Договору №143 про надання правничої допомоги від 15.02.2025 (а.с. 129), копію квитанції до прибуткового касового ордера №377 від 15.02.2025 на суму 15 000,00 грн. (а.с. 133), копія квитанції до прибуткового касового ордеру №378 від 19.02.2025 на суму 20 000,00 грн. (а.с. 134), копія квитанції до прибуткового касового ордеру №383 від 03.03.2025 на суму 10 000,00 грн. (а.с. 135), копію акту виконаних робіт від 03.03.2025 (а.с. 136).

Між ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «Остащенко» укладено Договір №143 про надання правової допомоги від 15.02.2025р., та Додаткова угода №1 до цього договору від 15.02.2025р.

Згідно п. 2. Додаткової угоди №1 від 15.02.2025р., за надання правової допомоги Адвокатським бюро Клієнту в справі №753/18031/24, Сторони погодили гонорар за надання правової допомоги в розмірі:- 1 (одна) година надання правової допомоги (опрацювання, аналіз, складання, написання документів та ін.) - 3 000,00 гривень;- участь в одному судовому засіданні (в тому числі, якщо засідання не відбулось, а адвокат прибув до суду) - 3 500,00 гривень;- отримання процесуального документа в суді в т.ч. ознайомлення з матеріалами справи - 3000,00 гривень;- збір доказів, зокрема направлення адвокатського запиту, замовлення експертизи - 3 500,00 гривень за відповідну дію.

Згідно акту виконаних робіт від 03.03.2025 розмір витрат відповідача на правову допомогу, складає 54 000,00 грн. з яких: - консультація клієнта - 1 година - 3 000,00 гривень; - аналіз позовної заяви з додатками на предмет підстав звернення до суду - 3 години (3000,00 х3 години) - 9 000,00 гривень; - аналіз судової практики (висновків Верховного Суду) з питань, що є предметом судового спору та підготування/написання відзиву на позовну заяву - 7 годин (3000,00 х 7 годин) - 21 000,00 гривень;- направлення адвокатського запиту до МОЗ, до КП «Керуючою компанією з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», замовлення та отримання Висновку експерта - (3 500,00 х3) - 10 500,00 гривень;- участь в 3 судових засіданнях (3500,00 х3) - 10 500,00 гривень.

Частину гонорару в сумі 45 000,00 гривень, відповідачем ОСОБА_2 сплачено на користь АБ «Остащенко», що підтверджується копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів.

За приписами частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, що повною мірою відповідає принципу диспозитивності цивільного процесу.

В судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд, з урахуванням клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, приходить до висновку щодо часткового стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.

Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

В постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, визначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Проаналізувавши вартість і обсяг наданих позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній справі № 753/18031/24, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представниками процесуальних документів, ціну позову, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд дійшов до висновку, що сума витрат на правничу допомогу визначена у заяві про ухвалення додаткового рішення у розмірі 54000,00 грн. є необґрунтованою та не відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушений був понести відповідач у цій справі при залишення позовної заяви без розгляду за заявою сторони позивача.

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, категорії спору, що є немайновим, фінансового стану і статусу обох сторін у спірних правовідносинах, обсягу фактично наданих позивачу послуг з правової допомоги та заперечень сторони відповідача в контексті положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на переконання суду, стягнення судових витрат, понесених позивачем у вказаній справі у розмірі 54 000,00 грн. є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, а також часом, витраченим на їх виконання, а тому не відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів.

Враховуючи наявність підстав для зменшення розміру суми судових витрат суд приходить до висновку, що з Фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягнення компенсація понесених нею судових витрат на правничу допомогу, пов`язаних із розглядом вказаною цивільної справи, яка залишена без розгляду за заявою сторони позивача, в розмірі 10 000,00 грн.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, яке при цьому не порушуватиме права учасника справи на отримання коштів, які він змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

УХВАЛИВ:

заяву представника позивача Фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Андрієнко Олена Володимирівна про залишення без розгляду позовної заяви в цивільній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості, - залишити без розгляду.

Стягнути з Фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) компенсацію понесених ним судових витрат на правничу допомогу, пов`язаних із розглядом цивільної справи в розмірі 10 000,00 грн. та 8500,00 грн. судових витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.261 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено: 10.06.2025.

Суддя: