Справа № 369/534/24
Провадження № 2/369/1510/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Херенковій К. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/534/24 за позовом ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради про визнання права власності права власності у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом Ірпінської міської ради про визнання права власності права власності у порядку спадкування.

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 - мати позивача ОСОБА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина . З метою прийняття спадщини ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва йому було відмовлено. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стала невизначеність частки спірної земельної ділянки у праві спільної власності. Також не визначено склад спадкового майна, на яке видавалося свідоцтво про право на спадщину, а саме невідомо розмір частки земельної ділянки. За життя ОСОБА_2 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) від 22 серпня 2000 року площею 3.07 га, який перебуває у колективній власності КСП Агрофірма Рубежівська в умовних кадастрових гектарах без визначення частки в натурі. На час смерті ОСОБА_2 не отримала державний акт на право власності на цю земельну ділянку. Позивач зауважує, що інші співвласники приватизували належні їм земельні ділянки, які були складовою земельної ділянки площею 29,2039 га аналогічно спірній земельній ділянці. Враховуючи зазначене, позивач зауважує, що залишилося невикористаним його право як спадкоємця на частку багаторічних насаджень (саду), яка виділена в натурі площею 0,3442 га та є власністю померлою ОСОБА_2 .

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки площею 29,2039 га з кадастровим номером :04:018:0013 для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області згідно зі списком співвласників земельної ділянки, частка у спільній власності якої становить 0,3442 га.

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 19 січня 2024 року відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання.

У квітні 2024 року до суду надійшов відзив Ірпінської міської ради Київської області. Відповідач зазначив, що на спірну земельну ділянку розповсюджується юрисдикція Ірпінської міської ради. Також відповідач звертає увагу суду на те, що у свідоцтві про народження та у свідоцтві про смерть зазначено прізвище спадкодавця ОСОБА_3 , однак у сертифікаті на право на земельну частку (пай) зазначено прізвище ОСОБА_4 . Крім того, відповідач вважає, що позивач використовує неефективний спосіб захисту, оскільки успадкував право на земельну частку (пай), водночас право приватної власності на зазначену земельну ділянку спадкодавець не набувала.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до вимог частини першої, третьої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 22 серпня 2000 року ОСОБА_2 як учасник КСП Агрофірма Рубежівська отримала сертифікат на прав на земельну ділянку (пай) на підставі рішення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 20 березня 2000 року № 147, площею 3,07 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частини земельної ділянки в натурі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 23 березня 2018 року ОСОБА_2 на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом з сином ОСОБА_1 та внуком ОСОБА_5 .

04 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . :

26 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на частку земельної ділянки площею 29,2039 га, розташованої на території Михайлово-Рубежівської сільської ради.

26 липня 2023 року № 1399/02-31 приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьов І. С. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08 серпня 2023 року право часткової власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:018:0013 площею 29,2039 га зареєстроване за ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

Листом від 19 жовтня 2023 року № 29-10-0.331-9740/2-23 ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області повідомило, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:018:0013 площею 29,2039 га зареєстрована на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок і перебуває у спільній сумісній власності громадян, до числа яких входила ОСОБА_2 (частка 3442).

Відповідно до довідки ТОВ Агрофірма Рубежівська від 29 листопада 2023 року № 1/29 право спадкоємця ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 на частку багаторічних насаджень (саду), яка знаїодиться в межах Ірпінської міської ради на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, яка виділена в натурі і складає 0,3442 га та є власністю ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі., розташованої

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Предметом спору є визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай), яка входить до складу земельної ділянки площею 29,2039 га з кадастровим номером :04:018:0013. Земельна ділянка належить кільком співвласникам, одним з яких відповідно була спадкодавець ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.

Згідно з пунктом "г" частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено пунктом "а" частини третьої статті 152 ЗК України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами перебачений у статті 118 ЗК України.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання (частина шоста статті 118 ЗК України).

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення (частина сьома статті 118 ЗК України).

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина восьма статті 118 ЗК України).

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування (частина дев`ята статті 118 ЗК України).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність (частина десята статті 118 ЗК України).

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята статті 118 ЗК України).

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України в редакції від 31 березня 2006 року).

У цій справі спадкодавець ОСОБА_2 за життя отримала 22 серпня 2000 року сертифікат на земельну частку (пай), однак не розпочала процедуру з приватизації земельної ділянки, одним з етапів якої є виділення земельної ділянки в натурі на місцевості як окремого об`єкта нерухомого майна з індивідуально визначеними ознаками.

Отже, після смерті до складу спадщини ввійшло право на земельну частку (пай), водночас право на земельну ділянку спадкодавець у визначеному законом порядку не набула.

Підстави набуття права власності визначені у статті 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Аналіз змісту статті 392 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 328 ЦК України дає підстави для висновку, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України у випадку оспорення чи невизнання її права або у разі втрати документа, який засвідчує право власності, і при цьому право на звернення з такими вимогами має саме особа, яка уже є власником майна, набувши його раніше на законних підставах.

За змістом наведених норм права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Отже, права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

З огляду на наведені норми закону, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права у порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14-652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки.

Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що початком процедури безоплатної приватизації земельної ділянки є звернення громадянина, зацікавленого у такій приватизації, до відповідного компетентного органу (органу місцевого самоврядування) із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд встановив, що за життя ОСОБА_2 не зверталася з відповідною заявою до органу місцевого самоврядування, не розпочинала процедуру приватизації земельної ділянки , а отже не набула право власності на спірну земельну ділянку, натомість лише володіла правом на земельну частку (пай) у земельному масиві, а саме в земельній ділянці загальною площею 29,2039 га з кадастровим номером :04:018:0013, яка належала крім ОСОБА_2 також іншим співвласникам.

З огляду на зазначене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку в зв`язку з тим, що таке право власності не ввійшло до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка не здійснила за життя приватизації земельної ділянки.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги недоведені, а зазначені позивачем підстави позову не знайшли свого підтвердження..

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради про визнання права власності права власності у порядку спадкування .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. О. Фінагеєва