К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2025 року місто Київ

справа № 373/2294/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/10047/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області у складі судді Свояка Д.В. від 3 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст обставин справи

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відмовлено.

4 лютого 2025 року представником ОСОБА_3 - адвокатом Кожуховським О.В. подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій він просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 22 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 3 березня 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати за надання професійної правничої допомоги по 11 000 грн з кожного.

Додаткове рішення мотивоване тим, що питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_3 , не було вирішено при ухваленні судового рішення. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то з кожного із позивачів підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу по 11 000 грн, які є доведеними та обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне з`ясування фактичних обставин справи, просить скасувати додаткове рішення та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Скаржник зазначає, що відповідачем не підтверджено фактичне понесення витрат на правничу допомогу. Надана платіжна інструкція є неналежним доказом, оскільки не містить відомостей про здійснення оплати за правничі послуги, адже у графі "призначення платежу" вказано лише загальне формулювання "переказ власних коштів". При ухваленні додаткового рішення судом першої інстанції цей факт безпідставно проігнорований.

Судом також проігноровано, що в обґрунтування заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не надано детального опису наданих робіт (послуг). Згідно з практикою Верховного Суду для задоволення заяви про розподіл судових витрат необхідне обов`язкове документальне підтвердження: договір про надання правничої допомоги, детальний опис виконаних доручень клієнта, акт прийому-передачі виконаних робіт, платіжні доручення на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом. Однак, окрім договору про надання правничої допомоги та платіжної інструкції, яка не доводить факт оплати гонорару за договором, відповідачем не подано інших доказів.

Вказує, що витрати є неспівмірними із складністю справи та явно завищеними, не відповідають критерію розумності. Суд не дослідив чи дійсно адвокат витратив стільки часу на представництво інтересів відповідача.

На позивачів неправомірно покладено обов`язок відшкодування "гонорару успіху" адвоката, оскільки "гонорар успіху" не може покладатися на іншу сторону без належного обґрунтування.

Наголошує на тому, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат відповідачем було подано не з першою заявою по суті спору, що суперечить статті 134 ЦПК України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві представник ОСОБА_3 - Кожуховський О.В. зазначає, що витрати на правничу допомогу є обґрунтованими, пов`язаними саме з цією справою, є співрозмірними зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на їх надання. Додаткове рішення є законним, обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просили задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник Кожуховський О.В. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили додаткове рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 13 грудня 2024 року між адвокатом Кожуховським О.В. та ОСОБА_3 було укладено договір про надання правничої допомоги та додаткову угоду № 1 від 13 грудня 2024 року до нього.

В додатковій угоді № 1 від 13 грудня 2024 року до Договору про надання правничої допомоги сторони цього ж договору погодили, що участь адвоката в одному судовому засіданні становить 4 000 грн і така вартість не залежить від досягнутого у справі результату. Також в додатковій угоді погоджено, що у випадку відмови у задоволенні позовних вимог у справі № 373/2294/24 клієнт зобов`язується додатково оплатити послуги адвоката з надання правничої допомоги (гонорар успіху) у розмірі 10 000 грн.

На підтвердження сплати вищевказаних витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_3 надано платіжну інструкцію № Р24АD3533 від 4 лютого 2025 року на суму 22 000 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого додаткового рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За змістом частини 3 статті 237 ЦК України, однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання

правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та

виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Як убачається з матеріалів справи, додатковою угодою № 1 від 13 грудня 2024 року до договору про надання правничої допомоги від 13 грудня 2024 року, ОСОБА_3 та адвокат Кожуховський О.В. погодили фіксований розмір винагороди адвоката, а саме за кожне судове засідання у суді першої інстанції в справі № 3737/2294/24, яка становить 4 000 грн, а також 10 000 грн "гонорару успіху" у разі відмови в задоволенні позовних вимог.

Отже, сторони вищевказаного договору погодили, що розмір гонорару не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником відповідача, та є визначеним (фіксований розмір).

Встановивши, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивачів витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем.

Перелік виконаних робіт адвокатом, тобто детальний опис наданих послуг (виконаних робіт), фактично зазначений у додаткові угоді № 1 від 13 грудня 2024 року до договору про надання правничої допомоги. Так, як зазначалося вище, участь адвоката в одному судовому засіданні становить 4 000 грн та у разі відмови у задоволенні позову клієнт сплачує "гонорар успіху" у розмірі 10 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_3 - адвокат Кожуховський О.В. приймав участь у трьох судових засіданнях, а саме 30 грудня 2024 року, 28 січня 2025 року та 31 січня 2025 року (а.с.111, 125-127, 130). Тобто, враховуючи вартість за участь в одному судовому засіданні (4 000 грн), вартість за три судові засідання становить 12 000 грн і "гонорар успіху" - 10 000 грн, оскільки в задоволенні позову відмовлено, що разом становить суму витрат на правничу допомогу 22 000 грн.

Отже, зафіксовані в додатковій угоді послуги фактично здійснені адвокатом Кожуховським О.В.

До того ж, Верховний Суд в постанові від 28 грудня 2020 року в справі № 640/18402/19 зазначив, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правничої допомоги не вимагається.

Також Верховний Суд в постанові від 13 січня 2023 року в справі № 910/8342/21 виснував, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання

правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Таким чином, не надання стороною детального описку робіт (послуг адвоката) не позбавляє протилежну сторону права належним чином заперечувати проти заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи скаржника про те, що не подання відповідачем детального опису робіт (послуг) адвоката є підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою, завищеною та неспівмірною зі складністю виконаних робіт, колегія суддів вважає безпідставини, з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і в пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Суд першої інстанції, оцінивши розумність та необхідність витрат відповідача на правничу допомогу, їх співмірність із ціною позову (160 000 грн) та складністю справи, а саме, що дана справа стосується захисту честі, гідності та ділової репутації, а також зважаючи на обсяг доказів у справі, дійшов правильного висновку, що сума витрат на правничу допомогу (по 11 000 грн з кожного із позивачів) є співмірною відносно ціни позову, заявлених немайнових вимог та складності справи в цілому.

Доводи апеляційної скарги про те, що "гонорар успіху" не є фактично понесеними витратами та не підлягає компенсації колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки його розмір, у контексті даної справи, та кількості вчинених процесуальних дій є цілком об`єктивним і справедливим, є складовою частини оплати наданих послуг, що підтверджується належними доказами.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що зазначення у платіжній інструкції призначення платежу - переказ власних коштів, а не реквізитів договору про надання правничої допомоги або іншої вказівки на надання правничої допомоги, з огляду на всі досліджені докази, не ставить під сумнів належність цього платежу саме за виконання договору про надання правничої допомоги від 13 грудня 2024 року, укладеного між адвокатом Кожуховським О.В. та ОСОБА_4 .

Крім того, колегія суддів зауважує, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 2 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19.

Відтак, є неспроможними доводи скаржника про те, що відповідачем не надано належних доказів понесення фактичних витрат на професійну правничу допомогу.

Стосовно посилань в апеляційній скарзі на те, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат ОСОБА_3 було подано не з першою заявою по суті спору колегія суддів зазначає наступне.

У ряді постанов Верховного Суду, зокрема у у справах № 922/676/21 від 14 грудня 2021 року, № 905/716/20 від 8 квітня 2021року, № 916/2087/18 від 31 березня 2021 року та № 922/3812/19 від 10 грудня 2020року зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов'язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

У цій справі, суд першої інстанції, встановивши, що надання відповідачу правничої допомоги адвокатом Кожуховським О.В. розпочалося 13 грудня 2024 року, тобто вже після подання відповідачем відзиву на позовну заяву, а саме шляхом участі адвоката в судових засіданнях, дійшов правильного висновку, що не подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат з першою заявою по суті спору (відзивом на позовну заяву) не може бути безумовною підставою для відмови у стягненні таких витрат.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що сторона позивача мала можливість заперечувати проти заявленого відповідачем розміру витрат на правничу допомогу та реалізувала її належним чином, подавши клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Будь-яких інших доводів апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи встановлені судом обставини, додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 3 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: