г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1608/25
Номер провадження 2/213/1162/25
У Х В А Л А

Іменем України

05 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Хмельової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету» про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона обіймає посаду викладача в основному штаті ВСП "ПФК КНУ", має кваліфікацію «спеціаліст вищої категорії» з педагогічним званням «викладач-методист». Протягом 2016-2017, 2017-2018 навчальних років вона була відсутня на робочому місці з поважної причини відпустка, відрядження, тимчасова непрацездатність. На час відсутності її заняття замінялися викладачами інших предметів, через що вони вичитували свої предмети раніше завершення навчального року. У травні та червні в розкладі академічних груп почали з`являтися вільні заняття, на які адміністрація навчального закладу ставила позивачу додаткові заняття. Тобто з метою виконання навчального плану і програми навчального предмету позивачу доставляли додаткові, поза її розкладом, заняття. При цьому її заробітна плата не змінювалася додатково у травні і червні їй ці заняття не обраховували і не оплачували. Порядок оплати таких додаткових годин визначений пунктом 79 Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти», затвердженої наказом Міністерства освіти України №102 від 15 квітня 1993 року. Згідно із зазначеним положенням у випадках, коли викладачі відповідно до діючого законодавства або з незалежних від них причин звільняються від навчальних занять (відпустка, відрядження, тимчасова непрацездатність, відволікання учнів на сільгоспроботи, зимові канікули тощо), встановлений їм обсяг річного навантаження зменшується на 1/10 частину за кожний повний місяць відсутності на роботі або відсутності занять із зазначених причин (за неповний місяць - виходячи з відповідної кількості робочих днів). Встановлена викладачам на початку навчального року середня місячна заробітна плата в зазначених випадках зменшуватись не повинна. Години викладацької роботи, виконані викладачем протягом навчального року зверх зменшеного річного навантаження, оплачуються додатково за годинними ставками після виконання зменшеного навчального навантаження.

При нарахуванні позивачці заробітної плати головним бухгалтером не дотримано зазначених вимог, а саме: не проведено корегування її навантаження з подальшою оплатою годин відповідно до вимог пункту 79 Інструкції. Оскільки роботодавець не реагував на її звернення, позивачка звернулася до вищого керівництва зі скаргою на бездіяльність керівника коледжу.

24 липня 2024 року позивачка отримала електронним листом від Криворізького національного університету довідку № 239 від 22 липня 2024 року, з якої їй стало зрозуміло, що роботодавець не виконав щодо неї у 2016-2017 та 2017-2018 навчальних роках вимоги пункту 79 Інструкції. Тобто роботодавець не проводив щороку належного корегування оплати її праці та не оплатив їй проведені додатково до основного навантаження заняття, чим також порушив статті 13, 21 і 22 Закону України «Про оплату праці». Вважає, роботодавець порушив право позивачки на оплачувану працю, оскільки не нарахував їй заробітну плату за проведені поза основним розкладом заняття. При цьому роботодавець спрямовував її на проведення цих занять поза її розкладом, зафіксував належним чином у формах обліку виконання нею роботи, проте не виплатив цю частину заробітної плати без будь-яких пояснень. Після отримання довідки № 239 та її ретельного аналізу позивачка звернулася повторно до в. о. директора Кутової Н.Г. із клопотанням провести належні їй нарахування та оплату неврахованих 105,13 педагогічних годин згідно з вимогами пункту 79 Інструкції, надати копії правильних обчислень, тобто привести стовпчик 7 довідки №239 у відповідність до вимог Закону «Про оплату праці», оплатити роботу, виконану у травні і червні після виконання основного зменшеного навантаження за відповідними ставками червня кожного року з використанням надбавок за постановами КМУ № 373 та № 78. Оскільки роботодавець безпідставно позбавив її оплати за виконану роботу, існування неоплачених годин всіляко приховував аж до 2024 року, позивачка змушена звернутись за захистом і відновленням порушеного права на оплату праці в повному обсязі до суду.

Вважає, що проведені додаткові заняття зверх зменшеного навантаження повинні оплачуватися за ставками після виконання основного навантаження (травень-червень), а не за ставками місяців фактичної відсутності на робочому місці.

Просить стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату за проведені навчальні заняття понад зменшене на підставі пункту 79 Інструкції № 102 педагогічне навантаження з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2018 року, які не враховані при нарахуванні заробітної плати, в сумі 9 300,47 грн.

Судом встановлено, що рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року, у справі № 213/1763/23 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

Предметом спору у справі № 213/1763/23 є стягнення з відповідача на користь позивачки частини заробітної плати за проведені навчальні заняття понад зменшене навчальне навантаження з 01 січня 2015 року по 29 серпня 2021 року в сумі 45 202,02 грн та доплати за завідування кабінетом у квітні-травні 2020 року в сумі 1 287,02 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що коледж не виплачував позивачці заробітну плату за заняття, проведені нею понад зменшене навчальне навантаження у зв`язку з перебуванням на лікарняному, у відпустці або відрядженні у спірний період. Також зазначала, що відповідачем безпідставно знято доплату за завідування кабінетом з 01 квітня 2020 року по 31 травня 2020 року.

Рішення суду від 08 серпня 2023 року мотивоване тим, що твердження позивачки щодо правомірності та обґрунтованості стягнення на її користь з відповідача частини заробітної плати за проведені навчальні заняття понад зменшене навчальне навантаження з 01 січня 2015 року по 29 серпня 2021 року не підтверджується належними доказами та зрозумілими, обґрунтованими розрахунками, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню за недоведеністю. У задоволенні вимоги про стягнення доплати за завідування кабінетом також відмовлено.

Таким чином, рішення у справі № 213/1763/23 ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що у справі, що розглядається.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин і зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15, у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19, від 31 січня 2024 року у справі 201/4160/19 тощо.

Доводи позивачки про те, що справи № 213/1763/23 та 213/1608/25 мають відмінні предмети позову, суд не бере до уваги з огляду на таке.

Позовні вимоги в цих справах зводяться до стягнення заробітної плати за проведені навчальні заняття понад зменшене навчальне навантаження. У справі № 213/1763/23 позовні вимоги заявлені за період 01 січня 2015 року по 29 серпня 2021 року, що включає в себе спірний період у цій справі. І в позовній заяві у справі № 213/1763/23, і в цій справі позивачка посилається на невиконання відповідачем п. 79 Інструкції № 102.

При цьому суд зазначає, що наявність додаткової вимоги про стягнення доплати за завідування кабінетом у справі № 213/1763/23 не свідчить про відмінність предмету позову.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis п.33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», п.53 рішення ЄСПЛ від 08квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили чи ухвали суду про закриття провадження у справі, постановленої між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

У повторно пред`явленому після ухвалення рішення суду позові позивачкою збережені первісні обставини. Зміна стилю викладу обставин справи, зазначення іншого розміру заробітної плати, що позивачка просить стягнути з відповідача, іншого (на думку позивачки) спірного періоду, виключення вимоги про стягнення доплати за завідування кабінетом не свідчить про відмінність предмету та підстав цих позовів.

Зазначене узгоджується з вищезгаданою практикою Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на викладене, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету» про стягнення заробітної плати.

Роз`яснити позивачці, що згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня складання повного судового рішення.

Ухвала складена та підписана суддею 05 червня 2025 року.

Суддя С.М.Хмельова