Справа № 333/2111/25
Провадження № 2/333/2385/25
рішення
26 травня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Кулик В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Пантюх Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сніжка Владислава Івановича до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -
12.03.2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сніжка В.І. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони по справі з 13.11.2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені через наявність різних поглядів на життя та втрату взаєморозуміння, сторони мешкають окремо. Малолітній ОСОБА_3 проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатною людиною, перебуває на військовій службі, має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання спільної дитини, проте надає її не в повному обсязі.
Ухвалою від 12.03.2025 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
20.05.2025 року представником відповідача адвокатом Руденко Л.Д. через систему «Електронний суд» подано відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги визнає частково. В обґрунтування відзиву щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, вказано, що про намір позивача в примусовому порядку стягнути аліменти на утримання спільної дитини відповідач дізнався з даного позову. Останній ніколи не заперечував відносно того, щоб надавати грошові кошти на утримання сина і продовжував їх надавати після фактичного припинення сімейних відносин. Усупереч цьому, позивач вказує, що відповідач допомоги в забезпеченні гармонійного розвитку дитини не надає в повному обсязі. Однак це не відповідає дійсності, оскільки відповідач регулярно здійснював грошові перекази в розмірі від 5 000,00 грн. до 20 000,00 грн. щомісячно, виходячи з тих матеріальних потреб, про які зазначала йому позивач. Зокрема, відповідачем 29.01.2025 року була перерахована грошова сума у розмірі 5 025 грн. 13 коп.; 13.04.2025 року 10 050,00 грн.; 29.01.2025 року 15 000,00 грн.; 28.02.2025 року 2 000,00 грн.; 13.05.2025 року 5 025 грн. 13 коп. Прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років на початок 2025 року складає 2563 грн. Таким чином Відповідач добровільно сплачує грошові кошти для утримання сина у розмірі більшому, ніж мінімальний прожитковий мінімум для дитини цього віку. Відповідач з 24.11.2023 року проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків розмір доходів відповідача є різним, виходячи з нарахованих премій за участь у бойових діях. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн., вважає такі вимоги необґрунтованими та безпідставними, оскільки заявлений розмір витрат на правничу допомогу, обсяг наданих послуг і виконаних робіт не підтверджений належним чином, є завищеним і неспівмірним з складністю даної справи, а також представником позивача не зазначено перелік виконаних робіт. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України представником позивача у акті про прийняття-передачу наданих послуг від 11.03.2025 року не зазначено перелік наданих юридичних послуг, витрачений час на виконання відповідних робіт (виконання послуг) та обсяг виконаних робіт. Дана справа та поданий позов є нескладною категорією справ. Таким чином представником позивача не надано належні докази для підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги. Одночасно сторона відповідача просила суд у випадку задоволення/ часткового задоволення даного позову і стягнення витрат на правничу допомогу, зменшити їх розмір до 1 000,00 грн. або відмовити в їх задоволенні.
22.05.2025 року представником позивача адвокатом Сніжком В.І. через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якій сторона позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також зазначено, що наразі відповідач проходить військову службу в лавах Національної Гвардії України. При обговоренні розміру аліментів на дитину між позивачем та відповідачем, останній неодноразово зазначав, що не готовий платити аліменти в розмірі частини від доходу, оскільки разом із отриманими бойовими може складати достатньо велику суму коштів, що його категорично не влаштовує. При цьому, кошти, які відповідач надає, наче на дитину, в більшості своєму направленні на погашення його боргових зобов`язань, зокрема, тих які були оформлені на позивача, та були взяті у родичів, та які вона передавала йому на закупівлю екіпірування, що необхідне для проходження військової служби, як готівкою, так і банківськими переведеннями, що підтверджується квитанціями та скріншотами переговорів в месенджерах. Позивач є внутрішньо переміщеною особою, офіційно не працевлаштована, грошових коштів необхідних на повноцінне утримання дитини категорично не вистачає, шлюбні відносини між сторонами фактично припиненні. Відповідач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, тому немає повної впевненості, що він продовжить виконувати свої батьківські обов`язки, тому аліменти в розмірі частини від доходу є більш ніж справедливим та таким, що зможе захистити інтереси дитини та гарантуватимуть щомісячні кошти на його утримання. Сторона позивача вважає, що часткові заперечення проти позовних вимог, викладені у відзиві відповідача, насамперед мають на меті ухилитись від фактичного виконання ним його батьківських зобов`язань, зокрема, у повному матеріальному забезпеченню умов необхідних для повноцінного рівня життя дитини, достатніх для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сніжко В.І. не з`явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвоката Руденко Л.Д. у судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, при подачі відзиву на позов окремим пунктом просили справу розглянути за їх відсутності, врахувавши позицію, викладену у відзиві.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Сторони по справі з 13.11.2019 року перебувають у зареєстрованому Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 54, шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 (а.с. 12).
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис № 02 (а.с. 14 зв.арк.).
Таким чином, судом встановлено, що на цей час малолітній ОСОБА_3 повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою.
Місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено відповіддю № 1192119 від 12.03.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 16).
Згідно з довідкою № 6356 від 24.11.2023 року, виданої за підписом т.в.о. начальника відділення кадрів секції персоналу штабу військової частини № НОМЕР_1 , капітаном ОСОБА_4 , починаючи з 24.11.2023 року ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 36).
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за перший квартал 2025 року ОСОБА_2 регулярно отримував виплати, як військовослужбовець (а.с. 35).
Відповідач інших аліментних зобов`язань не має. Матеріальну допомогу на утримання дитини надає не в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
На підставі ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоров`я, а також те, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає не в повному обсязі, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у ст. 182 СК України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку
Частиною першою ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Як убачається з підстав і предмету позову, цей спір не пов`язаний з виконанням відповідача військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, відтак відповідач не звільнений від сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у відповідності до ст. 141 ЦПК України.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів.
Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
З акта про прийняття-передачу наданих послуг від 11.03.2025 року, вбачається, що даний акт складено між адвокатом Сніжком В.І. та ОСОБА_1 , які діючи на підставі Договору про надання юридичних послуг від 19.10.2023 року та Додаткової угоди № 2 від 03.03.2025 року, погодили наступний обсяг та вартість виконаних робіт, а саме консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку, роз`яснення правових питань, ознайомлення з матеріалами справи 1000,00 грн., підготовка та подача позовної заяви до суду 2 000,00 грн., супроводження справи до винесення рішення суду 1 000,00 грн.
В ході розгляду справи представник відповідача адвокат Руденко Л.Д. звернулася до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу, посилаючись на те, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу, обсяг наданих послуг і виконаних робіт не підтверджений належним чином, є завищеним і неспівмірним з складністю даної справи.
Враховуючи результат розгляду справи в суді (повне задоволення позову), оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат акт прийняття-передачі наданих послуг від 11.03.2025 року, додаткову угоду № 2 від 03.03.2025 року до договору про надання правової допомоги від 19.10.2023 року з деталізацією наданих послуг та їх вартості на загальну суму 4 000,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру № б/н від 11.03.2025 року на суму 4 000,00 грн., ордер № 1227654 від 03.03.2025 року, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню у сумі 4 000,00 грн., що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.
Керуючись ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 10-13, 77-80, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сніжка Владислава Івановича до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_4 ) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_4 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь держави 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.
Рішення в частині суми платежу за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 травня 2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик