Провадження № 2-з/522/329/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

05 червня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Павлик І.А., розглянувши заяву представника позивача адвоката Хлєбникової Наталі Анатоліївни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2025 позивач звернувся до Приморського районного cуду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором процентної позики № 1 від 01.10.2019 та за договором процентної позики № 2 від 20.05.2021 в сумі 642 397,16 дол США, з яких заборгованість по тілу кредиту 269 544,00 дол США, заборгованість по відсоткам 367 235,00 дол США, заборгованість по додатковим відсоткам 5 310,36 дол США, штрафні санкції 307,80 дол США.

Посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, позивачка просить суд задовольнити її вимоги.

Разом з позовною заявою позивачкою надано до суду заяву про забезпечення позову, яку зареєстровано канцелярією суду 03.06.2025, у якій вона просить просить суд:

1. накласти арешт на майно, що належить відповідачу, а саме:

- квартиру загальною площею 173,8 кв.м., житловою площею 76,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стояночне місце № 17, загальною площею 14,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .

2. накласти арешт на частки в статутному капіталі, які належать ОСОБА_2 :

- 50 % статутного капіталу ТОВ «ВОЛИНЬ ЛОМ» ();

- 50 % статутного капіталу ТОВ «ГАЛТЕКС-БРУХТ» ();

- 50 % статутного капіталу ТОВ «РЕОВ» ();

- 50 % статутного капіталу ТОВ «ЮГ АВТО 2008» ();

- 50 % статутного капіталу ТОВ «СМД-2007» ();

- 39,47 % статутного капіталу ФІРМА «НЕКОМ» ();

- 50 % статутного капіталу ТОВ «КИЇВ СКРАП ГРУП» ();

- 50 % статутного капіталу МПП БКФ «РОСЬ» ();

- 50 % статутного капіталу ПП «НІКА 578» ().

3. Заборонити державним реєстраторам, а також нотаріусам, та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації в розумінні Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вчиняти реєстраційні дії та проводити державну реєстрацію будь-яких змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема щодо переходу прав на частку в статутному капіталі щодо наступних підприємств: ТОВ "ВОЛИНЬ ЛОМ", , ТОВ ГАЛТЕКС-БРУХТ, , ТОВ РЕОВ, , ТОВ "ЮГ АВТО 2008", , ТОВ "СМД-2007", , ФІРМА "НЕКОМ", , ТОВ "КИЇВ СКРАП ГРУП", , МПП БКФ "РОСЬ", ЄРПОУ 20959207, ПП "НІКА 578", .

4. Заборони загальним зборам учасників ТОВ "ВОЛИНЬ ЛОМ", , ТОВ ГАЛТЕКС-БРУХТ, , ТОВ РЕОВ, , ТОВ "ЮГ АВТО 2008", , ТОВ "СМД-2007", , ФІРМА "НЕКОМ", , ТОВ "КИЇВ СКРАП ГРУП", , МПП БКФ "РОСЬ", ЄРПОУ 20959207, ПП "НІКА 578", приймати рішення з питань, надання згоди на вчинення значних правочинів.

04.06.2025 від представника позивача надійшли доповнення до заяви про забезпечення позову, у яких вона просить суд: накласти арешт на транспортний засіб, що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) Toyota Rav-4 Hybrid, 2487, 2020 року випуску. № куз. НОМЕР_2 .

Заяву обґрунтовано тим, що відповідно до п.п. 6.3. Договорів № 1 від 01.10.2019 та № 2 від 20.05.2021 у випадку, якщо позичальник у встановлений п. 4.1. Договору строк не поверне Позикодавцю суму позики, Позикодавець вправі звернути стягнення та задовольнити всі свої вимоги в повному обсязі за рахунок Рухомого та нерухомого майна позичальника.

Позивачеві стало відомо, що Відповідач вживає заходів щодо відчудження належної їй квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідне повідомлення розміщене на сайті оголошень «OLX.ua.». З огляду на значний загальний розмір позовних вимог, наявність підтвердженої інформації про те, що Відповідач намагається відчужити належне їй нерухоме майно, а також враховуючи, що зазначені об`єкти є єдиним встановленим нерухомим майном, яке належить Відповідачу на праві власності, вжиття заходів забезпечення позову є об`єктивно необхідним для гарантування виконання судового рішення.

У відкритих джерелах не виявлено інформації щодо безпосереднього наміру ОСОБА_2 відчужити належні їй частки у статутному капіталі юридичних осіб. Водночас, враховуючи відкриту спробу реалізації належної їй квартири, що є цінним активом, існує обґрунтований ризик, що аналогічні дії можуть бути вжиті і стосовно іншого належного їй майна, зокрема, відчуження корпоративних прав, а саме часток у статутному капіталі товариств; виведення активів з підприємств, у яких Відповідач має корпоративні права, що може мати наслідком штучне зменшення їхньої ринкової вартості; зменшення статутного капіталу товариств або оформлення передачі частки третім особам з метою ухилення від потенційного звернення стягнення. Усі зазначені дії можуть бути спрямовані на умисне зниження платоспроможності Відповідачки, унеможливлення або істотне ускладнення виконання майбутнього судового рішення, що становить реальну загрозу для забезпечення ефективного захисту прав та інтересів Позивача.

Крім того у позивача виникає цілком обгрунтоване припущення того, що Відповідач - ОСОБА_2 може скористатись можливістю продажу свого автомобіля з метою уникнення сплати боргу за договорами процентної позики. Таким чином, виникає необхідність накласти арешт на вищезазначений транспортний засіб.

Тобто невжиття відповідних заходів забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки не можливо буде їх захистити в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Надавши належну правову оцінку підставам, якими заявник обґрунтовує подану ним заяву, суд дійшов висновку про її часткове задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За нормами ст. 149 ЦПК України суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За змістом ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 вищевказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії.

Отже, суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав заявника не встановлений.

Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім цього, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.06.2025 вбачається, що ОСОБА_2 є власником, зокрема, 4-кімнатної квартири АДРЕСА_3 та стояночного місця АДРЕСА_4 .

Представником позивача до заяви про забезпечення позову долучено повідомлення розміщене на сайті оголошень «OLX.ua.» про продаж 4-кімнатної квартири загальною площею 173,8 к.м. по АДРЕСА_2 .

Також представником позивача долучено відповідь Головного сервісного центру МВС на адвокатський запит Н.Хлєбниковій, згідно якого станом на 02.06.2025 за ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб Toyota Rav-4 Hybrid, 2487, 2020 року випуску. № куз. НОМЕР_2 .

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 є власником зазначеного нерухомого та рухомого майна, то вона у будь-який час, без обмежень, може розпорядитися своїм майном на власний розсуд, що може призвести до того, що позивач не зможе захистити порушені права в межах одного судового провадження, у разі задоволення даного позову.

КГС ВС у постанові від 11.12.2023 у справі № 904/1934/23 зазначив, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

У справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову (постанова ВП ВС від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Водночас позивач просить суд накласти арешт на 50 % часток у статутному капіталі товариств, які належать ОСОБА_2 , заборонити вчиняти реєстраційні дії та проводити державну реєстрацію будь-яких змін до відомостей про юридичних осіб співвласником яких є відповідачка, а також заборони загальним зборам учасників цих товариств приймати рішення з питань, надання згоди на вчинення значних правочинів.

Отже, заявник у заяві просить суд забезпечити позов шляхом одночасного накладення арешту на частки в статутному капіталі, які належать ОСОБА_2 та заборони державним реєстраторам, а також нотаріусам, та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації в розумінні Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вчиняти реєстраційні дії та проводити державну реєстрацію будь-яких змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема щодо переходу прав на частку в статутному капіталі та заборони загальним зборам учасників товариств (в яких у відповідача є частка в статутному капіталі) приймати рішення з питань, надання згоди на вчинення значних правочинів .

У Постанові КЦС ВС від 27.11.2024 у справі № 450/177/24 зроблено висновок про те, що змістом корпоративних прав є майнові та організаційні (немайнові) права, що виникають з факту володіння часткою в статутному капіталі господарського товариства. До майнових корпоративних прав учасника ТОВ можна віднести: (а) участь у розподілі прибутку товариства (пункт 3 частини першої статті 5 Закону України від 06 лютого 2018 року № 2275-VIII «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»(далі - Закон № 2275-VIII)); (б) отримання у разі ліквідації товариства частини майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартості (пункт 4 частини першої статті 5 Закону № 2275-VIII). До організаційних (немайнових) корпоративних прав можна віднести такі права: (а) брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства (пункт 1 частини першої статті 5 Закону № 2275-VIII); (б) отримувати інформацію про господарську діяльність товариства (пункт 2 частини першої статті 5 Закону № 2275-VIII). Серед зазначених прав оборотоздатними є лише майнові. Оскільки організаційні права тісно пов`язані з особою їх носія, то за своїми властивостями вони не здатні до обороту.

Оскільки корпоративні майнові та організаційні права виникають у їх носія із права на частку в статутному капіталі, то в разі відчуження учасником своєї частки корпоративні права не переходять до набувача, а виникають у нього як в учасника ТОВ.

За своєю природою корпоративні права та обов`язки є змістом корпоративних правовідносин, а частка у статутному капіталі - об`єктом правовідносин. Разом з іншими складовими (суб`єкт, підстави виникнення правовідношення) ці елементи становлять структуру корпоративних правовідносин. Зазначене свідчить про певний правовий зв`язок між часткою в статутному капіталі, статутним капіталом та корпоративними правами. Цей зв`язок полягає в такому: 1) частка в статутному капіталі ТОВ не збігається з поняттям «корпоративні права» чи «майнові права»; 2) частка у статутному капіталі ТОВ - це частина статутного капіталу товариства, яка виражена у вартісному еквіваленті у співвідношенні до статутного капіталу в цілому; 3) частка у статутному капіталі є об`єктом цивільних прав, що здатна обертатися у цивільному обороті та спадкуватися. Частка в статутному капіталі засвідчує участь особи у товаристві. Право на частку в статутному капіталі є майновим правом; 4) виходячи з юридичного факту набуття права на частку у статутному капіталі закон або статутні документи товариства наділяють її володільця правами та обов`язками як стосовно частки, так і стосовно власне товариства та інших учасників цього товариства. Слід розрізняти право на частку в статутному капіталі, та права, що випливають з володіння такою частковою; 5) корпоративні права та обов`язки учасника ТОВ є похідними від права учасника на частку в статутному капіталі; 6) корпоративні права виникають у тієї особи, якій належить частка в статутному капіталі ТОВ, проте момент виникнення корпоративних прав не завжди збігається з моментом набуття права на частку в статутному капіталі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 906/1336/19, постанова Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 911/1149/19).

Верховний Суд у постанові від 27.11.2024 у справі № 450/177/24 також зазначив, що суди попередніх інстанцій вказаного не врахували, як і того, що накладення арешту на право відповідачки на частку в розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «Логос Девелопмент» (номінальною вартістю 811 512,15 грн) не стосується здійснення корпоративних прав відповідачкою та господарської діяльності юридичної особи. Не досліджено, чи є адекватним та співмірним такий спосіб забезпечення позову із заявленими позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 3 046 200,00 грн, та чи невжиття забезпечення позову не призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача, оскільки він не зможе їх захистити в межах лише цього судового провадження без нових звернень до суду, що потягне за собою додаткові витрати.

Тобто, чинне законодавство не забороняє застосовувати заходи забезпечення позову щодо частки учасника у статутному капіталі юридичної особи. Більше того, застосування таких заходів забезпечення позову не є втручанням у господарську діяльність такої юридичної особи.

Ураховуючи, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд вважає, що достатнім заходом для забезпечення позову є накладення арешту на 50 % часток статутного капіталу юридичних осіб, учасником яких є відповідачка.

При цьому суд зазначає, що арешт 50 % часток статутного капіталу юридичних осіб, учасником яких є відповідачка і заборона вчинення реєстраційних дій щодо внесення змін до відомостей про ці юридичні особи є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову, однак їх одночасне застосування не відповідає вимогам закону, а тому заява в частині заборони вчинення реєстраційних дій задоволенню не підлягає.

Також не підлягають задоволенню вимоги заяви в частині заборони загальним зборам учасників ТОВ "ВОЛИНЬ ЛОМ", , ТОВ ГАЛТЕКС-БРУХТ, , ТОВ РЕОВ, , ТОВ "ЮГ АВТО 2008", , ТОВ "СМД-2007", , ФІРМА "НЕКОМ", , ТОВ "КИЇВ СКРАП ГРУП", , МПП БКФ "РОСЬ", ЄРПОУ 20959207, ПП "НІКА 578", приймати рішення з питань, надання згоди на вчинення значних правочинів, оскільки є втручанням у господарську діяльність юридичних осіб.

Таким чином, враховуючи значну суму коштів заявлену до стягнення позивачем, суд вважає, що заявником частково доведено наявність фактичних обставин, з якими пов`язується можливість застосування відповідного заходу забезпечення позову та зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову (арешт майна) і предметом позовних вимог, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову з предметом позову.

Суд дійшов висновку про існування загрози ефективному захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів заявника у разі задоволення позову, без вжиття заходів забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову й подальші ймовірні дії відповідача з відчуження належного їй майна унеможливлять виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Вжиті судом заходи забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованими на підтримання «status quo», поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Накладення арешту на нерухоме майно та частки у статутному капіталі товариств не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Керуючись ст.ст. 149, 150,153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача адвоката Хлєбникової Наталі Анатоліївни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та процентів за договором позики у сумі 26 672 330,1 грн задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме:

- квартиру загальною площею 173,8 кв.м., житловою площею 76,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стояночне місце № 17, загальною площею 14,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .;

- транспортний засіб, Toyota Rav-4 Hybrid, 2487, 2020 року випуску. № куз. НОМЕР_2 ;

- частки в статутному капіталі:

- 50 % статутного капіталу ТОВ «ВОЛИНЬ ЛОМ» ();

- 50 % статутного капіталу ТОВ «ГАЛТЕКС-БРУХТ» ();

- 50 % статутного капіталу ТОВ «РЕОВ» ();

- 50 % статутного капіталу ТОВ «ЮГ АВТО 2008» ();

- 50 % статутного капіталу ТОВ «СМД-2007» ();

- 39,47 % статутного капіталу ФІРМА «НЕКОМ» ();

- 50 % статутного капіталу ТОВ «КИЇВ СКРАП ГРУП» ();

- 50 % статутного капіталу МПП БКФ «РОСЬ» ();

- 50 % статутного капіталу ПП «НІКА 578» ().

В решті вимог заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 157 ЦПК України особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Стягувач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ).

Боржник: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Суддя І.А. Павлик