КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 червня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/1283/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Желепи О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Галагана В. І.

від 15 травня 2024 року

у цивільній справі № 755/6623/24 Дніпровського районного суду міста Києва

за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Хімік-5»

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року позивач ЖБК «Хімік-5» звернувся із позовом до суду про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги станом на 01.03.2024 у розмірі 209 573,66 грн, а саме: 35 899,33 грн - по платі внесків за утримання будинку та прибудинкової території, 156 545,49 грн - втрати від інфляції, 17 128,84 грн - 3% річних, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачам на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка знаходиться на комунальному обслуговуванні балансоутримувача позивача ЖБК «Хімік-5». Відповідачі зареєстровані та спільно проживають за вказаною адресою. Розміри внесків на утримання будинку та прибудинкової території затверджено рішенням загальних зборів членів ЖБК. Позивач утримує зазначений будинок та прибудинкову територію, здійснює поточні та капітальні ремонти, надає інші послуги з утримання будинку. Однак, у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань у відповідачів виникла заборгованість перед позивачем за надані житлово-комунальні послуги, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 травня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ЖБК «Хімік- 5» заборгованість за період станом на 01.03.2024 року у розмірі 35 899,33 грн, втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 156 545,49 грн, 3% річних - 17 128,84 грн, а всього на загальну суму 209 573 гривні 66 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЖБК «Хімік-5» судовий збір у розмірі 1 047,87 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ЖБК «Хімік-5» судовий збір у розмірі 1 047,87 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ЖБК «Хімік-5» судовий збір у розмірі 1 047,87 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення у повному обсязі й у позові до ОСОБА_3 відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції не перевірив правильність розрахунків позивача, покладених на обґрунтування розміру позовних вимог, помилково та передчасно повністю задовольнив на користь позивача суму боргу.

Посилалась на те, що у всіх без виключення календарних місяцях з однаковою кількістю календарних днів, нараховані суми боргу є різними, в той же час, в певних календарних місяцях з меншою кількістю календарних днів нараховані суми боргу перевищують суми боргу у місяцях з більшою кількістю календарних днів.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані також тим, що суд першої інстанції неправомірно не прийняв до уваги відзив на позовну заяву, з огляду на те, що 15.05.2024 відповідачем ОСОБА_4 його було направлено засобами поштового зв`язку до Дніпровського районного суду міста Києва у даній справі, з письмовим клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку. Проте, того ж дня, 15 травня 2024 року, повний текст оскаржуваного рішення в електронному вигляді вже отримано на мобільний телефон відповідача ОСОБА_4 . Тому суд першої інстанції ухвалив рішення без врахування письмових заперечень сторони відповідача, що є порушенням процесуальних прав останніх.

25 червня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача ЖБК «Хімік-5», в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України (у редакції на день відкриття апеляційного провадження) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідачі є споживачами послуг позивача, наданими ним за адресою: АДРЕСА_1 , тому, враховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті внесків за утримання будинку та прибудинкової території, суд визнав правомірною вимогу позивача про солідарне стягнення з відповідачів на його користь заборгованості станом на 01.03.2024 у розмірі 35 899,33 грн., втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 156 545,49 грн., 3% річних - 17 128,84 грн., - нараховані за період з 01.09.1995 року по 01.03.2024 року.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що у квітні 2024 року ЖБК «Хімік-5» звернулось до відповідачів з позовом про стягнення за надані житлово-комунальні послуги.

18 квітня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі. Зокрема встановлено строк для подачі письмових заяв по суті позову до 15 травня 2024 року. Роз`яснено право відповідачам у 15-денний строк з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву у порядку, та з дотриманням вимог ст. 278 ЦПК України (а.с. 82-84).

Вказану ухвалу разом з позовною заяви з додатками надіслано на поштову адресу відповідачів: АДРЕСА_1 (а.с. 86).

Однак матеріали справи не містять відомостей про вручення вказаної поштової кореспонденції. Встановлено, що конверт повернувся до суду без вручення.

Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку відзив на позовну заяву, на підтвердження чого до апеляційної скарги долучено квитанції поштового відправлення від 15.05.2024.

Такий відзив із вхідним штампом реєстрації районного суду від 17.05.2024 надійшов до суду апеляційної інстанції у файлі із іншими документами, зокрема, що повернуті до суду першої інстанції оператором поштового зв`язку. Між тим, відзив містить вхідний номер від 17.05.2024 №28368, до відзиву прикріплено поштовий конверт із датою направлення 15.05.2024.

Враховуючи, що весь день 15.05.2024 був встановлений судом як строк для подання відзиву, суд не мав права ухвалювати рішення у цей же день. Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням встановленого строку. Це означає, що відповідач мав право подати відзив протягом усього робочого дня 15.05.2024. Ухвалення рішення до фактичного отримання судом відзиву або до завершення дня, який є останнім днем для його подання, позбавляє відповідача можливості реалізувати своє право на захист та змагальність, що є грубим порушенням процесуальних норм. Суд повинен був дочекатися закінчення строку для подання відзиву та його надходження, щоб забезпечити всебічний та повний розгляд справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає що відзив на позов був поданий вчасно, а отже підлягає врахуванню під час апеляційного перегляду.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідачка просила застосувати позовну давність до позовних вимог ЖБК «Хімік-5» та відмовити у задоволенні позову за спливом строку позовної давності. Також просила відшкодувати з ЖБК «Хімк-5» судові витрати у розмірі 13 000 грн.

По суті спору судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості від 20.04.1995 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 15-16)

Згідно п. 1.3 Статуту ЖБК «Хімік-5», затвердженого Рішенням Загальних зборів уповноважених ЖБК «Хімік-5» від 15.11.2016, протокол № 137, Кооператив створено на добровільних засадах з метою забезпечення житлом та/або нежитловими приміщеннями членів Кооперативу та членів їх сімей, шляхом будівництва за власні кошти багатоквартирного 9-ти поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також для наступної експлуатації, утримання та управління Будинком та його прибудинковою територією. (а.с. 27-46).

До жовтня 2014 року ЖБК «Хімік-5» виступав колективним замовником послуг, які надавались безпосередньо мешканцям будинку відповідними господарюючими суб`єктами. З жовтня 2014 року господарюючі суб`єкти змінили механізм співпраці та уклали безпосередньо договори з мешканцями будинку. Після чого Загальними зборами (Конференцією) членів ЖБК «Хімік-5» затверджено розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території.

Загальними зборами (Конференцією) членів ЖБК «Хімік-5» (протоколи № 136 від 15.08.2013, № 137 від 15.11.2016, № 138 від 16.03.2017, № 139 від 22.05.2019) встановлено наступні розміри щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території за 1 кв.м : з 01.10.2014 року - 2,10 грн, з 01.11.2016 - 3,00 грн, з 01.04.2017 - 4,00 грн, з 01.05.2019 - 5,59 грн.

З урахуванням вказаних рішень Загальних зборів Конференції) членів ЖБК «Хімік-5» розмір щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території для відповідачів склав: з 01.10.2014 - 117,4 грн., з 01.11.2016 - 170,22 грн, з 01.04.2017 - 215,74 грн, з 01.05.2019 - 299,24 грн (а.с. 17-26, 47-69).

15.08.2003 ОСОБА_2 надано ЖБК «Хімік-5» письмове зобов`язання про своєчасну оплату платежів за комунальні послуги та внески на утримання будинку (а.с. 14).

За даними Довідок «ГІОЦ» відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 22.07.2003 по теперішній час.

13.03.2014 Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/7144/14 видано судовий наказ, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ЖБК «Хімік-5» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційних нарахувань та 3% річних у загальному розмірі 26 412,56 грн (а.с. 87).

12.02.2021 Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/2327/21 видано судовий наказ, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ЖБК «Хімік-5» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 у розмірі 7 651,00 грн, інфляційні нарахування у розмірі 597,59 грн та 3 % річних у розмірі 360,72 грн, а всього суму 8 609,31 грн (а.с. 90).

З наведеного у позовній заяві розрахунку заборгованості, позивач вказував, що за період з вересня 1995 року по лютий 2024 року відповідачі, у зв`язку з несвоєчасною сплатою наданих житлово-комунальних послуг, мають заборгованість у розмірі 35 899,33 грн, індекс інфляції за невчасну сплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 156 545,49 грн, та 3% річних у розмірі 17 128,84 грн (а.с. 5-11).

Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45.

Із зазначених положень випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції також враховує наступне.

Відповідно до ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211«Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ, строк дії карантину закінчився з 01 липня 2023 року.

Враховуючи, що 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у тому числі статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, трирічний строк позовної давності щодо вимог за період з квітня 2017 року по 01 липня 2023 року не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви такий строк був продовжений вищевказаним Законом.

Разом із тим, в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за період з вересня 1995 року по березень 2017 року включно необхідно було відмовити, оскільки вони заявлені поза межами строку позовної давності.

Разом з тим судом першої інстанції не враховано, що стосовно відповідачів видавались два судові накази від 13 березня 2014 року та від 12 лютого 2021 року. Відповідно до судового наказу від 12 лютого 2021 року вбачається, що з боржників (відповідачів у справі) стягнуто заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року.

Тому за вказані періоди, з урахуванням судових наказів, за якими вже відбулось стягнення до 31.12.2020, позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Що стосується розрахунку заборгованості за період з січня 2021 року по лютий 2024 року, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається з розрахунку наданий позивачем, що за період з січня 2021 року по лютий 2024 року відповідачам нараховано за надані житлово-комунальні послуги суму у розмірі 11 397,72 грн (з розрахунку 38 місяців х 299,94 грн).

Встановлено, що у вказаний період (з січня 2021 року по лютий 2024 року) відповідачами частково сплачувались суми у розмірі 299,94 грн. та разом на загальну суму 6598,68 грн (22 місяці х 299,94 грн).

В суді апеляційної інстанції апелянт надала суду відомості про те, що ОСОБА_4 за період з 01.01.2023 року по 17.05.2024 року здійснила платежі, а саме сплачено за утримання будинку на загальну суму 10 100 грн (а.с. 139-144).

Отже, з урахуванням встановлених обставин, вбачається, що за житлово-комунальні послуги, які надавались позивачем, відповідачами за період з січня 2021 року по лютий 2024 року сплачено на загальну суму у розмірі 16 698,68 грн (10 100 грн + 6598,68 грн).

Водночас як встановлено, загальна сума боргу відповідачів за період з січня 2021 року по лютий 2024 року складала 11 397,72 грн, однак відповідачами сплачено суму у розмірі 16 698,68 грн, що значно перевищує суму нарахованого боргу.

Оскільки наявні в матеріалах справи докази - зокрема, розрахунок заборгованості з чітко визначеними періодами її утворення та датами фактичного погашення - не підтверджують наявності заборгованості за спірний період з січня 2021 року по лютий 2024 року, апеляційний суд приходить до висновку про те, що у позивача відсутнє право не лише на стягнення основної суми заборгованості, а й на стягнення будь-яких штрафних санкцій за прострочення грошового зобов`язання.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позову ЖБК «Хімік-5» та про відмову в позові з наведених підстав.

Вказані обставини не було враховано судом першої інстанції у зв`язку з чим судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, та неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, що в свою чергу дає підстави апеляційному суду для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача було не порушено відповідачами.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п.п. «в» п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву відповідачка просила стягнути з позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_5 не є фахівцем у галузі права, не має жодних навичок складення процесуальних документів, з огляду на що, відповідачка була вимушена звернутися до суб`єкта надання юридичних послуг, а саме до ТОВ «Центр правової допомоги у місті Київ», за допомоги фахівців якого було складено відзив на позовну заяву.

Зазначала, що відповідно до договору № 20042408 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 20.04.2024 року відповідачкою ОСОБА_5 було оплачено надану Центром правової допомоги правову допомогу/юридичні послуги у розмірі 13000 грн.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відзив на позовну підписано безпосередньо відповідачкою ОСОБА_5 .

Жодних заяв щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідачка планувала понести і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, матеріали справи не містять.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Зазначені правові висновки також викладені у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. За умови належного підтвердження витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені (Верховний Суд, справа № 922/445/19, постанова від 03 жовтня 2019 року).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки відсутня об`єктивна можливість пересвідчитися про наявність домовленості між відповідачкою ОСОБА_5 та адвокатом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги у місті Київ» щодо обсягу робіт адвоката, виконаних ним робіт, розміру та/або порядку обчислення суми витрат за надані правничі послуги в суді першої інстанції, то відсутні підстави для задоволення вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Що стосується судових витрат понесених в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи при зверненні з позовом до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 143,60 грн (а.с. 70).

Тому, при зверненні з апеляційної скаргою відповідачкою сплачено судовий збір за її подання у розмірі 4 715 грн 42 коп. (а.с. 132).

З урахуванням того, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, то з позивача підлягає стягненню на користь відповідачки судовий збір у розмірі 4 715 грн 42 коп.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до статті 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 травня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову Житлово-будівельного кооперативу «Хімік-5» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Хімік-5» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у розмірі 4715 грн 42 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Житлово-будівельний кооператив «Хімік-5», , адреса: 02184, м. Київ, проспект Романа Шухевича, буд. 26-В.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Повний текст постанови складений 05 червня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

О.В. Желепа

Б. Б. Левенець