ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 678/1535/24

Провадження № 22-ц/820/1261/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

за участю: апелянта ОСОБА_1

представника апелянта Мілашевського М.Г.

представника третьої особи Стороженка Ю.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №678/1535/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Мілашевським Максимом Геннадійовичем, на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року, в складі судді Ходоровського І.Б., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 28 серпня 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2021 року. За час перебування в шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишись проживати з позивачем. В березні 2022 року відповідачка останній раз бачилась з дітьми, з того часу дітьми не цікавиться, не приїжджає до них, матеріально не допомагає, тобто самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Усі обов`язки щодо утримання та виховання сина позивач несе самостійно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Покладено на Меджибізьку селищну раду Хмельницького району Хмельницької області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані суду допустимі і належні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачкою, які б свідчили про ухилення від виховання дітей і, як наслідок, необхідність у зв`язку з цим застосовувати щодо неї такий крайній захід як позбавлення батьківських прав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував тривалість невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей, оскільки з березня 2022 року ОСОБА_2 не бачила дітей і не брала участі в їх вихованні. Періодичні дзвінки не є достатньою формою виконання нею батьківських обов`язків, тому висновок суду про наявність у відповідачки інтересу до дітей є помилковими. Суд першої інстанції також не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, в якому зазначено про ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків та не зазначив яким чином вказаний висновок суперечить інтересам дітей. Діти проживають з батьком та перебувають на його утриманні та вихованні. Відповідачка виїхала за межі України, не піклується про дітей, не бере участі в їх вихованні, не цікавиться їх життям, здоров`ям. Вказані обставини підтверджують свідоме та систематичне нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками. Про небажання відповідачки виконувати свої обов`язки щодо виховання дітей свідчить також її письмова згода на позбавлення батьківських прав.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 30 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник органу опіки та піклування зазначив, що поведінка відповідачки, яка у 2022 році виїхала за кордон, створила нову сім`ю, не цікавиться життям дітей, не забезпечує матеріально, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Дзвінки дітям з періодичністю один раз в місяць не можуть вважатись спілкуванням в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Вважає, що висновки суду про те, що відповідачка не втратила інтересу до своїх неповнолітніх дітей, зацікавлена у прийнятті участі в їх житті, бажає подальшого спілкування з ними, не відповідають обставинам справи.

Апелянт ОСОБА_1 та його представник - адвокат Мілашевський М.Г. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали з підстав, наведених у ній.

Представник третьої особи без самостійних вимог - орган опіки та піклування - виконавчий комітет Меджибізької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Стороженко Ю.В. вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки відповідачка не цікавиться життям дітей, не забезпечує матеріально, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, що свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 28 серпня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Летичівського районного суд Хмельницької області від 19 листопада 2021 року.

Під час перебування в шлюбі у сторін народились син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з довідкою старости Требуховецького старостинського округу Меджибізької селищної ради Хмельницького району №278 від 23 вересня 2025 року ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 разом із дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 20 вересня 2024 року, що складений комісією в складі посадових осіб служби у справах дітей, діти проживають разом з батьком. Умови проживання задовільні, наявні необхідні меблі для проживання, побутова та оргтехніка, речі домашнього вжитку. Батько ОСОБА_1 належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та навчання дітей, син та дочка повністю перебувають на його утриманні.

Згідно з характеристикою Требуховецької ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_3 регулярно відвідує заняття, має достатній рівень знань, характеризується позитивно, забезпечений усім для навчання, а його батько ОСОБА_1 цікавиться шкільним життям та успіхами сина, бере активну участь у житті класу, відвідує батьківські збори, підтримує його. Мати ОСОБА_5 не цікавиться успіхами сина, не залишила контактів для зв`язку.

Відповідно до характеристики Меджибізького ліцею Меджибізької селищної ради Хмельницького району ОСОБА_4 характеризується позитивно, на уроках завжди уважна, виконує домашнє завдання, до виконання громадських доручень ставиться сумлінно, бере участь у громадському житті школи та класу, користується повагою серед однолітків. Батько ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню дочки ОСОБА_6 .

Меджибізький ліцей Меджибізької селищної ради надав характеристику щодо ОСОБА_7 , за змістом якої сім`я неповна, грошове забезпечення сім`ї виконує лише ОСОБА_1 , який позитивно характеризується, активно цікавиться життям доньки, допомагає їй, займається вихованням дітей, морально підтримує дітей, донька з повагою відгукується про батька.

Рішенням виконавчого комітету Меджибізької селищної ради №8/2024 від 09 червня 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування Меджибізької селищної ради, яким визнано за доцільне в судовому порядку вирішити питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за невиконання нею батьківських обов`язків.

Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26.12.2024 ОСОБА_2 виїхала з України 06 квітня 2022 року та інформація щодо подальшого її в?їзду в Україну відсутня.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частинами 1, 2, 4 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частинами другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться дітьми, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав. Позивач наполягає на тому, що відповідачка самоусунулась від виконання покладених на неї батьківських обов`язків щодо виховання дітей, і така поведінка є винною.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції апелянт підтвердив, що ОСОБА_2 у 2022 році виїхала за кордон і на даний час не поверталася в Україну.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання нею батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача.

Всупереч наведеним положенням ЦПК України позивач не надав доказів на підтвердження наявності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом першої інстанції було заслухано думку малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Зокрема, ОСОБА_4 пояснила, що мама дзвонить рідко, маму бачила 3-4 роки назад, їй відомо, що мама 2 роки назад якісь передавала речі, але кошти їм не передає, під час розмови вона питає її як справи, однак не цікавиться її здоров`ям, успіхами, хоча сумує за мамою. Однак, постійно з ними тато, який їй все купує, забезпечує і утримує їх. У мами нова сім`я, у неї є син, якому 5 місяців, проживає в Туреччині, мама пропонувала до неї приїхати. Син ОСОБА_3 пояснив, що мама телефонує близько 1 раз в місяць, може й частіше, у мами є маленький син у Туреччині, якому кілька місяців, мама до них давно не приїжджала, але обіцяла приїхати, вона давно нічого їм не передавала, але як дзвонить, то завжди питає його за все, цікавиться його успіхами і життям.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Колегія суддів зазначає, що перебування відповідачки за кордоном дійсно створює певні труднощі у налагодженні стосунків між матір`ю та дітьми. Але при цьому мати не усувається від виховання своїх дітей, цікавиться їхнім життям та бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

Судом не встановлено, що відповідачка є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №722/225/23.

Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, на який посилається позивач, колегія суддів зазначає наступне.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При цьому, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21).

Наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Меджибізької селищної ради Хмельницького району не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які свідчили б про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дітей, їх здоров`ю та психічному розвитку. Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків. Крім того, висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дітей та необхідності у такий спосіб захисту її прав.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення частини шостої статті 19 СК України, згідно з якою суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В матеріалах справи також відсутні докази того, що відповідачка притягувалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство щодо до неї тощо.

Щодо посилань апелянта про визнання відповідачкою позовних вимог та не заперечення проти позбавлення її батьківських прав, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі№675/2136/19, від 29 листопада 2023 року у справі №607/15704/22).

Колегія суддів зазначає, що заява відповідачки, в якій вона відмовлялася від батьківських прав на дітей та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, з огляду на те, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (частина 3статті 155 СК України) та не відповідає інтересам дітей.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 23 грудня 2020 року у справі №522/21914/14).

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (постанова Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі №553/3035/22).

За встановлених обставин у цій справі та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, правильно виходив із того, що позбавлення відповідачки батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено.

Колегія суддів також зазначає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість, необґрунтоване та передчасне (за відсутності підстав застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2024 року у справі №344/1107/23.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітніх дітей, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, є обґрунтованим та доводами апеляційної скарги не спростований.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Мілашевським Максимом Геннадійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 червня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко