Справа № 145/1783/24
Провадження № 22-ц/801/1162/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 рокуСправа № 145/1783/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Овсяника С. А. на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області у складі судді Ратушняка І. О. від 18 березня 2025 року,

встановив:

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, за яким просила стягнути з ОСОБА_2 273 570 грн 00 к. компенсації вартості частини автомобіля FORD ESCAPE, 2015 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Покликалась на те, що з 10 квітня 2009 року перебувала з ОСОБА_2 в шлюбі, який був розірваний рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 19 вересня 2023 року.

В 2021 році вони спільно придбали зазначений автомобіль, який зареєстрували за ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу вона неодноразово зверталась з пропозицією здійснити поділ придбаного в шлюбі автомобіля, однак ОСОБА_2 уникав вирішення вказаного питання, а потім у телефонній розмові повідомив, що автомобіль продав, отримані кошти він вважає своєю особистою власністю.

Згідно з інформацію про реєстраційні дії щодо транспортного засобу FORD ESCAPE, 2015 року випуску, об`єм двигуна 2488 см. куб., № куз. НОМЕР_1 , яка міститься в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів станом на 11 березня 2024 року є дві реєстраційних дії:

- 28 червня 2023 року ПЕРЕРЕЄСТРАЦІЯ ТЗ НА НОВ. ВЛАСН. ПО ДОГОВОРУ, УКЛАДЕНОМУ В ТСЦ (ТСЦ 5142) (договір КП, укладений в ТСЦ № 5142/2023/3904981 від 28 червня 2023 року). Власник фізична особа;

- 05 жовтня 2021 року РЕЄСТРАЦІЯ ТЗ, ПРИВЕЗЕНОГО З-ЗА КОРДОНУ ПО ПОСВІДЧЕННЮ МИТНИЦІ (ТСЦ 5153) Власник СІКАЛЬСЬКИЙ СЕРГІЙ МИХАЙЛОВИЧ.

Відповідно до акту з експертної оцінки вартість автомобіля станом на 19 вересня 2024 року становила 547 140 грн 00 к.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 березня 2025 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент встановлення оціночної вартості автомобіля FORD ESCAPE, 2015 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 , червоного кольору відповідно до акту експертної оцінки від 19 вересня 2024 року, зазначений автомобіль було продано 26 серпня 2023 року, тобто до проведення оцінки, а оцінка проводилась без його огляду, без врахування обставин і втрати вартості внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), без врахування амортизаційного зносу та вартості відновлюваних робіт, які здійснював відповідач, а тому оціночна вартість автомобіля не є належним та допустимим доказом.

Позивачкою не надано доказів щодо відчуження спірного автомобіля поза її волею, а відповідно до обставин, встановлених в судовому засіданні, автомобіль було продано під час перебування сторін у шлюбі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат Овсяников С. А., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що й у позовній заяві. Звертав увагу, що відповідач не надав доказів розміру матеріального збитку, завданого автомобілю внаслідок ДТП, та втрати ним вартості у зв`язку з цим, як і доказів придбання автомобіля за власні кошти, зокрема ті, що були виручені від продажу частини квартири в селищі Гнівань Вінницького району Вінницької області.

Представник ОСОБА_2 адвокат Бондар В. М. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене із дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених обставин справи, правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що 10 квітня 2009 року ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 в шлюбі, який був розірваний рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 19 вересня 2023 року.

Згідно з інформацію про реєстраційні дії щодо транспортного засобу FORD ESCAPE, 2015 року випуску, об`єм двигуна 2488 см. куб., № куз. НОМЕР_1 , яка міститься в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів станом на 11 березня 2024 року є дві реєстраційних дії:

- 28 червня 2023 року ПЕРЕРЕЄСТРАЦІЯ ТЗ НА НОВ. ВЛАСН. ПО ДОГОВОРУ, УКЛАДЕНОМУ В ТСЦ (ТСЦ 5142) (договір КП, укладений в ТСЦ № 5142/2023/3904981 від 28 червня 2023 року). Власник фізична особа;

- 05 жовтня 2021 року РЕЄСТРАЦІЯ ТЗ, ПРИВЕЗЕНОГО З-ЗА КОРДОНУ ПО ПОСВІДЧЕННЮ МИТНИЦІ (ТСЦ 5153) Власник ОСОБА_4 .

Відповідно до акту з експертної оцінки вартість автомобіля станом на 19 вересня 2024 року становила 547 140 грн 00 к.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Автомобіль є рухомим майном, але здійснення права власності та права користування ним має свої особливості.

Так статтею 34 Закону України «Про дорожній рух», зокрема, передбачено, що власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Державна реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі пунктів 6 32 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388:

Транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви (пункт 6).

Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів (пункт 7).

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям (висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 644/2026/20).

Згідно з частиною 3 статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статей 77 81, 89 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заперечуючи проти позову відповідач вказував, що автомобіль придбав у 2020 році за особисті кошти, виручені від продажу у 2019 році квартири в селищі Вороновиця Вінницького району Вінницької області в розмірі, що становило еквівалент 8 000 доларів. Попри це, при продажу автомобіля, він отримав згоду на його відчуження від ОСОБА_1 , що підтверджувалось їх перепискою у месенджері «WhatsApp». Звертав увагу, що в січні 2023 року автомобіль зазнав пошкоджень у ДТП, які були усунуті ним особисто за власні кошти, а товарна вартість автомобіля, у зв`язку з цим, була значно понижена. Акт з експертної оцінки вартості автомобіля, наданий позивачкою, цього не враховував, як і амортизаційного його зносу та величини пробігу.

Позивачка ж зазначала, що перша реєстрація автомобіля відбулась в жовтні 2021 року, тобто після понад двох років з часу продажу належної ОСОБА_2 та ОСОБА_5 квартири, половина вартості якої становила еквівалент 4 000 доларів США, що є меншим навіть за ту ціну, яку вказував відповідач як ціну придбання автомобіля в США 4 188 доларів США. Доказів понесених на відновлення автомобіля після ДТП витрат відповідач не надав.

З копії квитанції Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» видно, що 21 квітня 2020 року ОСОБА_6 сплатив на рахунок, відкритий в банку США 4 188 доларів США за придбання з аукціону автомобіля (а. с. 50 зворот).

Як зазначалося вперше в Україні автомобіль був зареєстрований 05 жовтня 2021 року. Тобто його митне оформлення мало відбутись не пізніше ніж за 10 днів до цього.

Загально відомим є той факт, що завезені зі США автомобілі, які придбаваються на аукціонах за значно нижчою від ринкової вартістю, потребують додаткових витрат на відновлення їх технічного стану, які можуть перевершувати вартість самого транспортного засобу (частина третя статті 82 ЦПК України).

Очевидно, що до ввезення автомобіля на територію України відновити його неможливо (таке відновлення, наприклад у країні, де автомобіль був придбаний, зокрема в США, як у цьому випадку, є економічно не вигідним), а тому почалося воно не раніше ніж в кінці вересня на початку жовтня 2021 року.

Разом з тим, як видно із рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 19 вересня 2023 року, звертаючись із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів ОСОБА_1 стверджувала, що з вересня 2021 року вона з ОСОБА_2 спільного господарства не веде, подружніх відносин не підтримує (ця обставини визнана судом доведеною на підставі частини першої статті 82 ЦПК України, а тому не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України).

Таким чином з наявних у справі доказів, зокрема укладеного 14 травня 2019 року договору купівлі-продажу спільної з ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1 за 210 000 грн 00 к. (а. с. 47), що становила 8 000 доларів США за офіційним курсом НБУ, сплати менше ніж через рік після цього 21 квітня 2020 року ОСОБА_2 4 188 доларів США за придбання автомобіля на аукціоні в США, що лише на 188 доларів США перевищує суму, яку він мав би отримати від продажу квартири, ввезення автомобіля на територію України вже після фактичного припинення ведення сторонами спільного господарства та підтримання стосунків, притаманних подружжю, відповідно подальше його відновлення ОСОБА_2 особисто, а також приймаючи до уваги обставини, викладені у позовній заяві та запереченні на відзив представником позивачки адвокатом Овсяником С. А. (відсутність зазначення дати, порядку, ціни придбання автомобіля; хто, протягом якого часу і за який рахунок здійснював відновлення його технічного стану після ввезення в Україну) апеляційний суд приходить до висновку про спростування ОСОБА_2 презумпції належності цього майна подружжю Сікальських на праві спільної сумісної власності.

Відповідно подальше відчуження автомобіля відповідачем без згоди позивачки правового значення для вирішення цієї справи немає.

Оскільки суд першої інстанції правильно виснував щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача половини вартості автомобіля на користь позивачки, але помилився при встановлені обставин справи та правовідносин сторін, то рішення необхідно змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 квітня 2025 року відстрочено ОСОБА_3 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до вирішення справи судом апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга по суті позовних вимог не була задоволена, а рішення змінено лише у мотивувальній частині, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають стягненню з ОСОБА_3 у повному обсязі (2 735 грн 70 к. х 150 % х 0,8).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Овсяника С. А. задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 березня 2025 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 березня 2025 року в розмірі 3 282 (три тисячі двісті вісімдесят дві) грн 84 к. за такими реквізитами: Отримувач: УК у м. Вінниці/м. Вінниця/ 22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37979858, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, рахунок отримувача UA0002856).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

(Повний текст судового рішення виготовлено 12 червня 2025 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало