Провадження № 2/317/923/2025
Справа № 317/1466/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазова Р.В.

при секретарі судового засідання Демко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 червня 2024 року позивач отримав у приватну власність земельну ділянку площею 5,3497 га, кадастровий номер :02:002:0133, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, на підставі Свідоцтва про право на спадщину, серія та номер:373, виданого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Процюк Н.П.

Нотаріусом було вказано, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а саме: Реєстраційний номер обтяження: 3419101; зареєстроване 05.07.2006 реєстратором: Запорізька районна державна нотаріальна контора; підстава обтяження: Постанова, АА 721871, №854053, вих.3180/2, 20.06.2006, Державна виконавча служба у Запорізькому районі Запорізької області, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідно до Постанови АА №721871 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 15 травня 2006 року Державною виконавчою службою у Запорізькому районі на підставі виконавчого листа №2-1396, виданого 06.02.2006 року Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ СК «ВЕСКО» 1323, 20 грн, було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ).

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2005 року по справі №2-1396 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «ВЕСКО» (код 20474972) матеріальний збиток в сумі 1272 грн та 51 грн. судового збору. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист для примусового стягнення коштів. В рішенні суду та виконавчому листі не зазначено ні дату народження особи відповідача, ні ідентифікаційного коду чи адреси місця проживання.

Можливості ознайомитися з матеріалами справи для встановлення ідентифікації

особи немає через знищення справи (лист суду №2-124/63/2005 від 05.03.2025 року).

На даний час такої юридичної особи як Закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «ВЕСКО», код 20474972, не існує.

Згідно до Витягу з реєстру територіальної громади за №2025/002942622 від 03.03.2025 року, отриману через портал ДІЯ, місце реєстрації проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , наступне: АДРЕСА_2 , дата реєстрації: з 30.03.1993 року. Дана інформація підтверджена і пропискою в паспорті.

Державним виконавцем помилково було накладено арешт саме на позивача ОСОБА_1 за кодом НОМЕР_1 , при цьому він ніколи не проживав та не мав місця реєстрації в АДРЕСА_1 і не був відповідачем по справі №2-1396/2005 року.

При зверненні до Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі із заявою про зняття обтяження у вигляді арешту нерухомого майна було надано відповідь від 02.10.2024 року, про те що виконавче провадження знищено через закінчення терміну зберігання і немає можливості зняти обтяження.

Позивачу відомо, що в с. Долинське проживав його повний однофамілець ОСОБА_1 , однак, при зверненні до Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області з запитом щодо встановлення особи, яка була зареєстрована в 2005 році в АДРЕСА_1 , було отримано відповідь про не можливість надання такої інформації.

Відтак, на теперішній час позивач не має змоги довести що рішення суду по справі №2-1396 не стосується його, а також що його дані в постанові АА №721871 про арешт майна занесені помилково що відповідачем по вказаній справі, а, відтак, і боржником є мій повний однофамілець.

Враховуючи, що накладення арешту відбулось за постановою виконавчої служби, якою помилково та безпідставно зазначено саме позивача ОСОБА_1 , із зазначенням не його адреси, але його ідентифікаційного коду, то позов пред`явлено саме до державної виконавчої служби саме того підрозділу яким було здійснено дії по накладенню арешту та не проведено заходів по ідентифікації дійсної особи боржника.

Наявність вказаного обтяження порушує право позивача на розпорядження майном та спонукає його звертатися до суду про припинення вказаного обтяження у вигляді арешту на майно.

Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 26.03.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача надав до суду заяву в якій просив справу розглянути без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача надав клопотання про розгляд справи без їхньої участі, справу просили вирішити на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності, встановив, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2005 року по справі №2-1396 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «ВЕСКО» (код 20474972) матеріальний збиток в сумі 1272 грн та 51 грн. судового збору.

Відповідно до Постанови АА №721871 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 15 травня 2006 року Державною виконавчою службою у Запорізькому районі на підставі виконавчого листа №2-1396, виданого 06.02.2006 року Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ СК «ВЕСКО» 1323,20 грн, було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанови від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, від 07 квітня 2021 року у справі № 174/474/17).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21 зазначено, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21 (провадження № 61-945св22) зазначено, що: «У справі, що переглядається, позивач пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв».

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц, від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21).

Отже, відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом 07 грудня 2022 року у справі № 359/3609/19, провадження № 61-18794св20 (ЄДРСРУ № 107878102).

При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що вирішити питання про скасування арешту, без залучення до участі у справі в якості відповідачів усіх осіб, на користь яких накладено такий арешт, є неможливим.

В свою чергу, як з боку позивача так і його представника не надходило клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, або залучення співвідповідачів. Позивач та його представник наполягали на тому, що належним відповідачем є Запорізький відділ державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса).

У позовній заяві позивач та його представник стверджували про те, що особа в інтересах якої накладено арешт на майно стягувач за виконавчим провадженням ЗАТ «СК «Веско» на цей час не існує.

Разом з тим в ході розгляду справи, судом з відкритих джерел встановлено, що АТ "СК "АРКС" зареєстрована в Україні як фінансова установа 17 вересня 2009 року за реєстраційним номером 11100795 та є резидентом України. Компанія є акціонерним товариством, яке створене за українським законодавством.

02 листопада 1993 року було створено ЗАТ "Страхова компанія "Запоріжжя-Вексель", яке 31 березня 1999 року зманило свою назву на ЗАТ "Страхова компанія "Вексель-Фінансово-Страховий Альянс". 22 серпня 2003 року Компанія зманила назву на ЗАТ "Страхова компанія "Веско", 15 вересня 2008 року Компанія зареєструвала назву ЗАТ "Страхова компанія "АХА Страхування".

Протоколом №47 Загальних зборів акціонерів від 11 червня 2019 року прийнято рішення про зміну найменування Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС", i 20 червня 2019 року відбулась державна реєстрація таких змін. (https://arx.com.ua/uploads/%D0%9F%D1%96%D0%B4%D0%BF%D0%B8%D1%81%D0%B0%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%A0%D1%96%D1%87%D0%BD%D0%B0%20%D1%96%D0%BD%D1%84%D0%BE%D1%80%D0%BC%D0%B0%D1%86%D1%96%D1%8F%20%D0%B5%D0%BC%D1%96%D1%82%D0%B5%D0%BD%D1%82%D0%B0%20%D1%86%D1%96%D0%BD%D0%BD%D0%B8%D1%85%20%D0%BF%D0%B0%D0%BF%D0%B5%D1%80%D1%96%D0%B2%20%D0%B7%D0%B0%202019%20%D1%80%D1%96%D0%BA.pdf).

Тобто, на теперішній час правонаступником ЗАТ "Страхова компанія "Веско" є АТ "СК "АРКС".

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 17.04.2018 (справа № 523/9076/16 - ц, провадження 14-61цс18 від 17.04.2018 року дійшла наступних висновків: «Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Оскільки процесуальний закон правом визначення відповідача наділяє виключно позивача, суд позбавлений можливості з власної ініціативи здійснити заміну неналежного відповідача на належного чи залучити належного відповідача до участі у справі в якості співвідповідача.

З огляду на те, що позивачем пред`явлено вимоги про звільнення майна з-під арешту до особи, яка не є стягувачем, або боржником, в задоволенні позову слід відмовити.

У даному випадку, відмова в позові не позбавляє позивача права повторно пред`явити вимогу про звільнення майна з-під арешту у разі пред`явлення цієї матеріально - правової вимоги до належного відповідача.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 74, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РОКПП НОМЕР_1 ) до Запорізького відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (69114, м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ї бригади, б. 16А, ) про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Р.В. Мінгазов