Справа № 297/4303/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ГАЛ Л. Л., за участю секретаря Фазекаш Н.В., перекладача Поллогі В.Й., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

встановив:

ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в інтересах якої діє адвокат Полянчук С.О., звернулася із позовною заявою до ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , третя особа ОСОБА_3 , мешканець АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, а саме просить усунути перешкоди ОСОБА_1 , як власнику, в користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :10:001:0112, площею 0,184 га, призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, шляхом заборони, у тому числі на майбутнє, ОСОБА_2 чіпати чи знищувати межові знаки та межові споруди, встановлені по кутах та вздовж межі цієї ділянки, а також будь-яким чином перетинати межі цієї ділянки та знаходитись на цій ділянці.

Позов мотивований тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №346466634 від 14.09.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на підставі рішення Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області про передачу земельної ділянки у власність № 1221 від 13.07.2023 року, на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка приватизована, присвоєно кадастровий номер: :10:001:0112, площею 0,184 га, призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

У сусідньому будинку АДРЕСА_1 , проживає відповідачка ОСОБА_2 , яка періодично умисно порушує спільну межу.

Так, у квітні 2024 року відповідач знищила встановлені під час приватизації земельної ділянки АДРЕСА_1 , межові знаки. По даному факту позивач звернулась із заявою до Берегівського районного управління поліції, який проінформував ОСОБА_1 , що копії матеріалів направлено до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 56 КУпАП.

Крім того, 15.04.2024 року відповідач самоуправно зайшла на територію належної позивачці на праві власності земельної ділянки, де пошкодила саджанці малини та смородини. По даному факту позивач 17.04.2024 року також звернулась з заявою до Берегівського РВП, якою в свою чергу матеріали було скеровано до Великобийганської сільської ради для розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 186 КУпАП.

Постановою № 2 про накладення адміністративного стягнення від 26.04.2024 року, прийнятою адміністративною комісією при виконавчому комітеті Великобийганьскої сільської ради, визнано ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 186 КУпАП.

Крім того, власниками земельної ділянки АДРЕСА_1 , на території своєї земельної ділянки вздовж межі із земельної ділянкою АДРЕСА_2 було встановлено металевий паркан, але відповідач його демонтувала, металеві конструкції не віддає та наголосила на тому, що і надалі буде перешкоджати будь-якій спробі позивача огородити свою ділянку, бо вважає, що частина земельної ділянки належить їй.

Позивач ОСОБА_1 у вступному слові позов підтримала з підстав, наведених в ньому та ствердила, що відповідач викинула кілки (межові знаки) в 2022 та 2023 році, чим порушує її право користування земельною ділянкою, що межує із земельною ділянкою відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 заперечила позовні вимоги позивача та зазначила, що їй відомо, що позивач приватизувала земельну ділянку, але її межі не погоджувала, крім того, вона, ОСОБА_2 межові знаки не знищувала. Додала, що саме позивач не згодна із замірами спеціаліста-землевпорядника щодо меж їх земельних ділянок.

Представник позивача ОСОБА_1 за дорученням адвокат Полянчук С.О., яка заявляла клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, повторно не змогла долучитися у зв`язку з нестабільною мережею та Інтернет зв`язком у неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився.

Заслухавши вступні слова сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України говориться, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 346466634 від 14.09.2023 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності є власниками земельної ділянки площею 0,184 га (кадастровий номер :10:001:0112), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , і призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 6).

Із відомості про встановлені межові знаки вбачаються координати межових знаків, що співпадають з існуючими межами. Також в ній зазначено, що при обстеженні земельної ділянки визначено, що всі межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) збігаються з існуючою огорожею (а.с. 7).

У свою чергу позивач зазначає, що у квітні 2024 року відповідач знищила встановлені під час приватизації земельної ділянки АДРЕСА_1 , межові знаки.

По даному факту позивач звернулась із заявою до Берегівського РВП, який проінформував ОСОБА_1 , що копії матеріалів направлено до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 56 КУпАП.

Крім того, 15.04.2024 року відповідач самоуправно зайшла на територію належної позивачці на праві власності земельної ділянки, де пошкодила саджанці малини та смородини. По даному факту позивач 17.04.2024 року також звернулась з заявою до Берегівського РВП, якою в свою чергу матеріали було скеровано до Великобийганської сільської ради для розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 186 КУпАП.

Постановою № 2 про накладення адміністративного стягнення від 26.04.2024 року, прийнятою адміністративною комісією при виконавчому комітеті Великобийганьскої сільської ради, визнано ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 186 КУпАП.

У зв`язку з наведеними обставинами, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу суміжного землекористування.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 316, 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Із положень ч. 1 ст. 106 ЗК України слідує, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Як передбачено ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Названі норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник (володілець, користувач) вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування майном.

Власник (титульний володілець) може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову.

Перешкодою у здійсненні правомочностей власника є неправомірні дії порушника цих прав. Порушення права користування має місце тоді, коли власник позбавляється можливості отримувати корисні (споживні) властивості речі. Порушення права розпорядження має місце в тих випадках, коли власник незаконно обмежується у праві визначати фактичну і юридичну долю речі.

Матеріали справи не містять об`єктивних і належних доказів того, що ОСОБА_2 створює ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою площею 0,0184 га (кадастровий номер :10:001:0112), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Зокрема, відсутні відомості щодо місця розташування цієї земельної ділянки на місцевості та її межових знаків, фактичного землекористування сторін і дотримання ними меж земельної ділянки, правомірності встановлення ОСОБА_1 паркану та дій відповідача на порушення прав ОСОБА_1 .

Такі дані могли бути встановлені, в тому числі висновком земельно-технічної експертизи.

До того ж, у підготовчому засіданні суд в порядку п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України зберігаючи об`єктивність та неупередженість, з метою сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, з`ясував позицію щодо необхідності призначення по справі земельно-технічної експертизи.

Однак, позивач та її представник зазначили, що не потребують призначення такої експертизи .

Витяг з Державного реєстру речових прав (а. с. 6), Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а. с. 82-85); постанова № 2 про накладення адміністративного стягнення від 26 квітня 2024 року, складена відносно ОСОБА_2 (а. с. 10); матеріали звернення ОСОБА_1 до органів національної поліції (а. с. 8) достовірно не підтверджують обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог.

Ці письмові докази в своїй сукупності не є достатніми для підтвердження порушення прав та інтересів ОСОБА_1 .

Суд, встановивши відсутність об?єктивних і належних доказів того, що відповідач створює позивачу перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою площею 0,0184 га, кадастровий номер :10:001:0112, розташованою за адресою АДРЕСА_1 , а також враховуючи відсутність відомостей щодо місця розташування цієї земельної ділянки на місцевості та її межових знаків, фактичного землекористування сторін і дотримання ними меж земельної ділянки, правомірності встановлення ОСОБА_1 паркану та дії відповідача на порушення прав останнього, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 352, 354, 355 ЦПК України,

рішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , третя особа ОСОБА_3 , мешканець АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складений 09 червня 2025 року.

Суддя: Лайош ГАЛ