Провадження № 22-ц/812/853/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 червня 2025 року м. Миколаїв

справа № 478/1795/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,

із секретарем - Коростієнко Н.С.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області, ухвалене 12 березня 2025 року суддею Томашевським О.О. в приміщенні цього ж суду, (повний текст рішення складено 13 березня 2025 року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся зпозовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позивач зазначав, що він є сином відповідача ОСОБА_2 та з 2024 року навчається в Національному університеті "Одеська юридична академія", де навчається на денній формі навчання факультету "прокуратури та слідства". Строк навчання до червня 2028 року. Вартість навчання складає 40 100 грн на рік, має супутні витрати на придбання харчування, одягу, на проїзд до навчального закладу, послуги інтернету, канцелярське приладдя, підручники та підтримання нормальної життєдіяльності, що складає 20 000 грн на місяць. Також він оплачує проживання в гуртожитку, вартість якого складає 7 800 грн.

Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн щомісяця на час навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 - річного віку, за умов продовження навчання. Також просив стягнути 1/2 частину від сплачених за 1 семестр першого курсу коштів за навчання у розмірі 20 250,00 грн, що складає 10 250,00 грн та 1/2 частину від 7 800 грн, сплачених за проживання у гуртожитку, що складає 3 900 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги на суму 3 000 грн на місяць, зазначивши при цьому, що з ним, як з батьком позивача не узгоджувались плани щодо навчання, вартість навчання та проживання в гуртожитку. Він на теперішній час не працює, але має сім`ю та малолітню дитину, яких також утримує. Також відповідач вказує, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо наявності заявлених ним супутніх послуг, при цьому, факт проживання в гуртожитку, проїзд до навчального закладу позивачем не підтверджено, як і факт того, що навчання не проходить дистанційно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2025 року позов задоволено частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 грн щомісячно на час навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 - річного віку, за умов продовження навчання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обов`язком батька утримувати повнолітнього сина у період навчання, а також тим, що відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку, перешкод для надання допомоги за станом здоров`я відповідача матеріалами справи не встановлено.

У стягнені коштів, сплачених за І семестр навчання та за проживання у гуртожитку суд відмовив у зв`язку з тим, що з наявних у справі доказів вбачається, що ці кошти сплачені іншою особою, а не позивачем. З цих підстав вони не підлягають відшкодуванню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Задерецький В.А., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 є сином відповідача ОСОБА_2 , продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина. Розмір заявлених аліментів складається із вартості навчання і з урахуванням усіх витрат позивача пов`язаних з процесом його навчання та матеріальної можливості відповідача які є достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Також апелянт зазначав, що відповідач є фермером, займається підприємницькою діяльністю та торгівлею мінеральними добривами, отже отримує відповідні доходи.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 , діючи через свого представника - адвоката Стараха В.О., зазначав, що доводи апеляційної скарги про те, що він є фермером, займається підприємницькою діяльністю та торгівлею мінеральними добривами, не відповідають дійсності та не знайшли підтвердження під час розгляду справи. На підтвердження цієї обставини позивачем не надано жодного належного та відповідного доказу. Натомість відповідачем було подано до суду відповідні документи, які підтверджують відсутність офіційного працевлаштування, реєстрації як фізичної особи-підприємця, а також відсутність будь-якої господарської або комерційної діяльності. Посилання позивача на наявність у нього інших джерел доходу є суб`єктивними припущеннями, які не ґрунтуються на фактичних даних та не підтверджуються жодними доказами.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах, крім тих, які не підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів частини тринадцятої статті 7 ЦПК України у випадках, коли розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 07.03.2006 року.

Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить Витяг з реєстру територіальної громади від 02.12.2022 року № 2022/001629854.

Шлюб між батьками позивача розірвано на підставі рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 26.08.2010 року.

З договору № 24 від 14.08.2024 року, додатку до нього № 24 від 14.08.2024 року та довідки про навчання вбачається, що позивач є студентом першого курсу Національного університету «Одеської юридичної академії».

Крім цього, на підставі договору № ФПС-26/1к/2024 від 28.08.2024 року позивач отримав у платне користування кімнату в гуртожитку.

У зв`язку з цим, за перший семестр навчання на першому курсі в Національному університеті «Одеської юридичної академії» було сплачено 20 050 грн та за проживання в гуртожитку 7 878 грн, що підтверджується копіями квитанцій від 02.08.2024 року № 178 та від 16.08.2024 року.

Позиція апеляційного суду

Главою 16 СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.

Положення статті 199 СК України визначають, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження дітьми навчання (форма навчання може бути як денна, так і заочна); потреба дітей у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Така позиція закріплена у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", а також в постановах Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 та від 20 травня 2020 року у справі №635/1139/17.

Частиною 1 статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Так, відповідно до статті 182 СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

У постанові від 29 січня 2018 року по справі №622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

У справі, яка переглядається, встановлено, що наполягаючи на стягненні аліментів на оплату навчання у розмірі 10 000 грн, позивач зазначав, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі, одним з доводів на підтвердження цього було те, що відповідач ОСОБА_2 є фермером та займається підприємницькою діяльністю.

Однак жодного доказу на підтвердження цього стороною позивача не надано.

Натомість відповідачем ОСОБА_2 надано суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, з якого вбачається, що у 2024 році ОСОБА_2 мав дохід тільки від продажу рухомого майна у розмірі 5 000 грн.

Будь-яких інших доказів майнового стану відповідача та можливості утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про наявність у відповідача ОСОБА_2 можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі більшому, ніж визначено судом першої інстанції.

Крім цього колегія суддів вважає за необхідне врахувати, що аліменти у розмірі 3 500 грн на місяць, як це визначено судом першої інстанції, на рік складають суму 42 000 грн, що у повному обсязі покриває витрати на оплату навчання.

Отже інші витрати позивача можуть бути покриті іншим з батьків, або ним особисто у час, коли він не залучений до навчання.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з повним з`ясуванням обставин справи, є правильним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Отже апеляційна скарга підлягає залишенню буз задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником - адвокатом Задерецьким Віталієм Анатолійовичем залишити без задоволення.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повний текст постанови виготовлено 09 червня 2025 року