РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 рокуСправа № 815/6914/15
Номер провадження 2/495/1631/2025

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Братків І. І.,

за участю секретаря судового засідання П`єлик Д. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгороді-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадасту в Одеської області, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 та Кароліно-Бугазької сільської ради як правонаступника Затоківської сільської ради про скасування свідоцтва про право власності, запису в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно та анулювання кадастрового номера,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу Держгеокадастру у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , Затоківська селищна рада, у якому просила:

- зобов`язати відділ Держкомземства в м. Білгород-Дністровський Одеської області анулювати кадастровий номер 24 земельної ділянки № 1388 «а» площею 0,0895 га за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, СК «Кинаповець».

У березні 2016 року ОСОБА_1 подала до суду уточнений адміністративний позов, у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно відділу Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції від 11.11.2014 року, індексний номер 29312920, видане ОСОБА_2 ;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03) про реєстрацію за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) права власності на земельну ділянку площею 0,0446 га. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- анулювати кадастровий номер :02:025:0235, який присвоєно земельній ділянці, площею 0,0446 га. за адресою: АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позиції позивача з урахуванням уточнених позовних вимог.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власницею земельної ділянки площею 0,060 га на території Затоківської селищної ради СК № 1388. Одним з сусідніх землекористувачів був ОСОБА_3 , який був власником земельної ділянки № 1388 «а», площею 0,045 га на підставі рішення Затоківської селищної ради від 21 жовтня 1999 року № 63.

Певний час ОСОБА_3 намагався незаконно збільшити площу земельної ділянки, отримати права власності на земельну ділянку площею 0,0895 гектарів.

Відділом Держкомзему у місті Білгород-Дністровський Одеської області 18.01.2010 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.09.2008 у справі № 2-3367/2008, ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.09.2008 у справі № 2-3367/2008 ОСОБА_3 було виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯИ № 362171, площею 0,0895 га, правочин зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 24. (що вказано в тексті мотивувальної частини рішення Білгород-Дністровського районного суду від 05 вересня 2013 року № 2-2726/11).

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Отже, розпорядження землями від імені Українського народу здійснюють органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Таким чином, повноваження щодо визнання за ОСОБА_3 , який на час виникнення даного судового спору помер, права власності на землю відповідно до закону належать виключно до компетенції Затоківської селищної ради, а не суду.

Відповідно до ст. 26 ч. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Так, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 05 вересня 2013 року № 2-2726/11 позовну заяву заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково: визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серія ЯИ № 362171, площею 0, 0895 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 24.

Однак, незважаючи на існування рішення суду, яким визнано недійсним державний акт на земельну ділянку площею 0,895 га, ОСОБА_3 , приховуючи вищевказане рішення суду звернувся до відділу Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції та зробив поділ земельної ділянки, розділивши земельну ділянку № 1388 «а» на дві дільниці: земельну ділянку № 1388 «а» та 1388 «б» (спірна ділянка), площею 0,0446 га, що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.11.2014 - датою, коли давно набуло чинності рішення суду від 05 вересня 2013 року № 2-2726/11. Право власності на земельну ділянку було зареєстровано на дружину ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

Таким чином, ОСОБА_3 , маючи у власності лише 0,045 га, збільшивши на підставі рішення суду свою ділянку до 0,0895 га, та в період, коли це рішення суду було вже скасовано за позовом Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, - звернувся до Реєстраційної служби та поділив земельну ділянку, виділивши своїй дружині земельну ділянку площею 0446 га.

Проте, у витязі з Державного реєстру речових право на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.11.2014 зазначається, що підставою для виникнення права власності - є свідоцтво право власності, видане Реєстраційною службою Білгород-Дністровського управління юстиції. Ніякого посилання ані на рішення сесії селищної ради, ані на правочин щодо відчуження ОСОБА_3 на користь відповідачки земельної ділянки площею 0,446 га - немає.

Отже, за твердженням позивача, не існує ніяких законних передумов виникнення у ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,046 га, оскільки її право виникло 11.11.2014, тобто в той час, коли вже більше року набуло чинності рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 05 вересня 2013 року № 2-2726/11, яким було скасовано державний акт на земельну ділянку площею 0,895 га. Отже, подальший поділ такої ділянки на 0,445 та 0,0446 га також незаконний.

Рух справи у суді. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відділу Держгеокадастру у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , Затоківська селищна рада про скасування запису, анулювання кадастрового номера відмовлено (т. 2 а.с. 46-56).

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволена, постанова Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 залишена без змін (т. 2 а.с. 113-117).

Постановою Верховного Суду від 22.04.2020 постанова Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 скасовані та провадження по справі закрито. Позивачу ОСОБА_1 роз`яснено, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції цивільного суду, а також про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією (т. 2 а.с. 189-198).

Відповідно до супровідного листа від 29.05.2020 № 815/6914/15/33267/20 справу повернуто до суду першої інстанції (Одеського окружного адміністративного суду) (т. 2 а.с. 220).

В межах встановленого процесуальним законом десятиденного строку, а саме - 02.06.2020, ОСОБА_1 подала заяву про направлення справи № 815/6914/15 за встановленою юрисдикцією (т. 2 а.с. 228).

Ухвалою Верховного Суду від 29.07.2020 заява ОСОБА_1 про направлення за встановленою юрисдикцією справи № 815/5914/15 задоволена; справу № 815/6914/15 за позовом ОСОБА_1 до відділу Держгеокадастру у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, треті особи: ОСОБА_2 , Затоківська селищна рада про скасування запису, анулювання кадастрового номера передано до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (т. 2 а.с. 250-251).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2020 справа № 815/5914/15 за позовом ОСОБА_1 до відділу Держгеокадастру у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , Затоківська селищна рада про скасування запису, анулювання кадастрового номера передана на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишко В.В. (т. 3 а.с. 2).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.08.2020 суддя Мишко В.В. заявив самовідвід від розгляду справи №815/5914/15 за позовом ОСОБА_1 до відділу Держгеокадастру у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , Затоківська селищна рада про скасування запису, анулювання кадастрового номера (т. 3 а.с. 6-9).

Розпорядженням щодо призначення повторного автоматичного розподілу судових справ від 31.08.2020 №236 та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020 року справа №815/5914/15 за позовом ОСОБА_1 до відділу Держгеокадастру у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , Затоківська селищна рада про скасування запису, анулювання кадастрового номера передана на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Заверюха В.О. (т. 3 а.с. 10-11).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.09.2020 суддя Заверюха В. О. заявив самовідвід від розгляду справи №815/5914/15 за позовом ОСОБА_1 до відділу Держгеокадастру у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , Затоківська селищна рада про скасування запису, анулювання кадастрового номера (т. 3 а.с. 12-14).

Розпорядженням щодо призначення повторного автоматичного розподілу судових справ від 01.09.2020 №240 та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2020 справа №815/5914/15 за позовом ОСОБА_1 до відділу Держгеокадастру у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , Затоківська селищна рада про скасування запису, анулювання кадастрового номера передана на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярському О.О (т. 3 а.с. 15-16).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області /суддя Боярський О.О./ від 04.09.2020 справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання (т. 3 а.с. 17-18).

Розпорядженням щодо призначення повторного автоматичного розподілу судових справ від 06.03.2024 №373 та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2024 справа №815/5914/15 за позовом ОСОБА_1 до відділу Держгеокадастру у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , Затоківська селищна рада про скасування запису, анулювання кадастрового номера передана на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Братків І.І. (т. 3 а.с. 123-125).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області /суддя Братків І.І./ від 07 березня 2024 року цивільну праву № 815/6914/15 було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні (т. 3 а.с. 126-128).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області /суддя Братків І.І./ від 22 квітня 2024 року у справі № 815/6914/15 залучено відділ державної реєстрації виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради; підготовче провадження у справі відкладено (т. 3 а.с. 136-137).

31.05.2024 від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшов відзив. (т. 3 а.с. 141-147). У відзиві зазначається, зокрема про те, що стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Головне управління діє на підставі Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 № 603, у редакції наказу Держгеокадастру від 08.03.2023 № 85 (далі Положення), є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Ведення Державного земельного кадастру здійснюється відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі Порядок), інших законів України та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Так, спеціальний Закон, яким установлено правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, с Закон України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон).

Відповідно до п. 26 Порядку ідентифікатором земель у межах державного кордону, земель у межах територій адміністративно-територіальних одиниць, обмежень у використанні земель у Державному земельному кадастрі є їх обліковий номер.

Ідентифікатором земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є кадастровий номер.

Кадастровий номер земельної ділянки не відображає її приналежність до будь-якої адміністративно-територіальної одиниці кордону. межах державного

Згідно з п. 29 Порядку кадастровим номером земельної ділянки с індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Кадастровий номер земельної ділянки присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону кадастровий номер скасовується лише y разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Частиною 10 статті 24 Закону встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок;

якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Отже, для скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, необхідно скасувати реєстрацію права власності. Лише після внесення до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування речового права (права власності) на земельну ділянку, відповідна інформація в порядку автоматизованого обміну надійде до Державного земельного кадастру та державний кадастровий реєстратор матиме можливість внести інформацію в Державний земельний кадастр щодо скасування державної реєстрації зазначеної земельної ділянки та буде закрита Поземельна книга.

За інформацією Відділу № 2 управління надання адміністративних послуг Головного управління, відповідно до даних Державного земельного кадастру, земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0235 площею 0,0446 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва, (власник - ОСОБА_2 ) перенесено до архівного шару, на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, за кадастровими номерами :02:025:0234 та :02:025:0235 (розробник ФОП ОСОБА_4 ) та утворено нову земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0266 площею 0,0895 га, за адресою: АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_2 ).

Відповідно до даних Державного земельного кадастру земельну ділянку за кадастровим номером :02:025:0266 площею 0,0895 га, за адресою: АДРЕСА_1 перенесено до архівного шару, на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, (розробник ФОП ОСОБА_4 ) та утворено нові дві земельні ділянки, a саме: земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0268 площею 0,0695 га, за адресою: АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_2 ) та земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0269 площею 0,0200 га, за адресою:

АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_2 ).

В порядку інформаційного обміну із суб`єктами реєстрації речових прав на нерухоме майно до Державного земельного кадастру надійшла інформація щодо реєстрації права власності за ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0268 площею 0,0695 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 16.09.2016. Реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 16495822. Відомості про орган державної реєстрації прав приватний нотаріус Чухрай Т.Ю., Білгород-Дністровський міський.

В порядку інформаційного обміну із суб`єкту реєстрації речових прав на нерухоме майно до Державного земельного кадастру надійшла інформація щодо реєстрації права власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0269 площею 0,0200 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 16.09.2016. Реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 16495286. Відомості про орган державної реєстрації прав приватний нотаріус Чухрай Т.Ю., Білгород-Дністровський міський.

Відповідно до даних Державного земельного кадастру, земельна ділянка кадастровий номер :02:025:0268 площею 0,0695 га, за адресою: АДРЕСА_1 , перенесена до архівного шару, на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (розробник ФОП ОСОБА_7 ) та утворено дві нові земельні ділянки, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0276, площею 0,0413 га, за адресою: АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_5 ) та земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0275, площею 0,0282 га, за адресою: АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_5 ). В порядку інформаційного обміну із суб`єкту реєстрації речових прав на нерухоме майно до Державного земельного кадастру надійшла інформація щодо реєстрації права власності за ОСОБА_8 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0275 площею 0,0282 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 08.08.2023. Реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 51291100. Відомості про орган державної реєстрації прав Одеський міський нотаріальний округ.

Додатково повідомляє, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:025:0269, перенесена до архівного шару на підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок (розробник ФОП ОСОБА_7 ), а саме: земельної ділянки з кадастровим :02:025:0269 та земельної ділянки з кадастровим :02:025:0178 та утворено нову земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0298 площею 0,0492 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Власник ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, спірна земельна ділянка наразі не існує, тому що її перенесено до архівного шару, а отже позовна вимога не підлягає задоволенню, у зв`язку з відсутністю предмета позову.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області /суддя Братків І.І./ від 27 червня 2024 року підготовче засідання відкладено на іншу дату; явку позивача ОСОБА_1 визнано судом обов`язковою (т. 3 а.с. 157-158).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області /суддя Братків І.І./ від 16 липня 2024 року у справі № 815/6914/15 залучено Головне управління Держгеокадастру в Одеській області як правонаступника сторони відповідача відділ Держгеокадастру в м. Білгород-Дністровському; підготовче провадження у справі відкладено (т. 3 а.с. 166-168).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області /суддя Братків І.І./ від 24 жовтня 2024 року у справі № 815/6914/15 закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті (т. 3 а.с. 194-196).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області /суддя Братків І.І./ від 20 березня 2025 року у справі № 815/6914/15 залучено Кароліно-Бугазьку сільську раду як правонаступника третьої особи Затоківської сільської ради в справі за позовом ОСОБА_1 до відділу Держгеокадастру у м. Білгород-Дністровському Одеської області - правонаступник Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, Відділу Державної реєстрації виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради за участю третіх осіб ОСОБА_2 та Затоківської селищної ради про скасування запису, анулювання кадастрового номера.

У судове засідання позивач, ОСОБА_1 , та/або її представник не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені, подали заяву про розгляд справи без їхньої участі (вх. №11184/24-Вх)

Представник відповідача, Головного управління Держгеокадасту в Одеської області, у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься відповідна заява про розгляд справи за його відсутності.

Представник Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області та треті особи: Кароліно-Бугазька сільська рада та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, повідомлялися.

З вказаного приводу суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Крім того, положення ст. 43 ЦПК України визначають, що учасники справи зобов`язані, зокрема, з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі - Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного Списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 року у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу на той факт, що ЦПК України не передбачено відкладення судового засідання з умовою надання доказів поважності причини неявки у майбутньому. Причину неявки потрібно перевірити і встановити безпосередньо у судовому засіданні, якщо така є. Тому для цього необхідно, щоб представник сторони надав письмову інформацію з доказами про це.

Відтак, сторони зобов`язані надавати докази, що підтверджують поважні причини неявки у судове засідання, про відкладення якого просять суд.

Верховний Суд у складі колегії Касаційного господарського суду у своїй постанові від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19 звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Верховний Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судом враховується, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Враховуючи тривалість розгляду справи, того факту, що учасникам справи судом у повній мірі була забезпечена можливість реалізувати свої права, практику Верховного Суду, яка послідовно наголошує на тому, що відкладення розгляду справи є правом суду, а не його обов`язком, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні однієї зі сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті справи без учасників.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).

Фактичні обставив справи, встановлені судом

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 29312920, виданого реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції від 11.11.2014, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка (кадастровий номер :02:025:0235) площею 0,0446 га за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, «Кінаповець», садівничий кооператив (район «Сонячний») цільове призначення для колективного садівництва (т. 1 а.с.16).

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про реєстрацію права власності (номер запису про право власності 7645412) за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), внесений державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області Алексєєнко Віолеттою Анатоліївною, щодо об`єкта нерухомого майна земельної ділянки (кадастровий номер :02:025:0235), площею 0,0446 га за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки для колективного садівництва. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03.

Підставою виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності, серія та номер: індексн. №29312920, видане 11.11.2014, видавник: Реєстраційна служба Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області.

Підставою внесення запису про право власності є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 17115544 від 11.11.2014.

Зазначене вище вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 56435085 від 31.03.2016 (т. 1 а.с. 185-186).

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горбань М.В. 28 квітня 2016 року, що зареєстрований у реєстрі за № 237 вбачається, що ОСОБА_2 отримала у власність у порядку спадкування після смерті чоловіка, ОСОБА_3 , земельну ділянку, площею 0,0449 га, кадастровий номер якої :02:025:0234, місцезнаходження якої: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 82).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 054753, виданого 02.02.2000 ОСОБА_1 , останній на підставі рішення 13 сесії XXIII скликання Затоківської селищної ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області від 21 жовтня 1999 року № 63 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,060 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Затоківської селищної ради СК «Кінаповець», діл. № НОМЕР_2 . Земельну ділянку передано для ведення садівництва. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1560 (т. 1 а.с. 18-20)

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 44469396 від 24.09.2015 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0604 га, кадастровий номер :02:025:0252, дата державної реєстрації земельної ділянки 21.08.2015, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер ОД № 054753, виданого 02.02.2000, видавник: Затоківська селищна рада м. Білгород-Дністровський Одеської області (т. 1 а.с.125).

Нормативно-правове обґрунтування та мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Щодо вимоги про визнання протиправним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно відділу Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції від 11.11.2014 року, індексний номер 29312920, видане ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон № 1952-IV в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Частиною другою статті 9 Закону № 1952-IV передбачено, що Державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Підставами для державної реєстрації прав відповідно статті 19 Закону №1952-IV зазначені: 1) договори, укладені у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішення судів, що набрали законної сили; 6) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Абзацом 2 частини 2 статті 15 Закону № 1952-IV зазначено перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна на момент виникнення спірних правовідносин визначалась Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868.

Відповідно до п. 36 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно з п. 37 Порядку Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як передбачено вимогами статті 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Позивач на обґрунтування доводів своїх позовних вимог заявляє, що незважаючи на існування рішення суду, яким визнано недійсним державний акт на земельну ділянку площею 0,895 га, ОСОБА_3 , приховуючи рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2013, звернувся до відділу Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції та зробив поділ земельної ділянки, розділивши земельну ділянку № 1388 «а» на дві дільниці: земельну ділянку № 1388 «а» та 1388 «б» (спірна ділянка), площею 0,0446 га, що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.11.2014 - датою, коли давно набуло чинності рішення суду від 05 вересня 2013 року № 2-2726/11. Право власності на земельну ділянку було зареєстровано на дружину ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .. Таким чином, ОСОБА_3 , маючи у власності лише 0,045 га, збільшивши на підставі рішення суду свою ділянку до 0,0895 га, та в період, коли це рішення суду було вже скасовано за позовом Білгород-Дністровської місцевої прокуратури - звернувся до Реєстраційної служби та поділив земельну ділянку, виділивши своїй дружині земельну ділянку площею 0,446 га.

Проте, судом встановлено, що жодних доказів цьому, а саме: поділу земельної ділянки № 1388 «а» на дві різні ділянки: № 1388 «а» та 1388 «б» позивач до суду не надав, як і не надав суду доказів, які б однозначно підтверджували факт звернення ОСОБА_3 до відповідних органів державної влади щоб б стосувалися поділу земельної ділянки з наступною передачею їх у власність ОСОБА_2 .

Посилаючись на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2013 по справі № 2-2726/11 (т. 1 а.с. 8-12), позивач неповно розкриває зміст вказаного рішення. Так, позивач, зокрема в уточненому позові, згадує лише про той факт, що вказаним рішенням визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серія ЯИ № 362171, площею 0,0895 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 24 виданий ОСОБА_3 та скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0895 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серія ЯИ № 362171, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 24.

У той же час, позивач, свідомо чи ні, не згадує про той факт, що вказаним рішення позовну заяву ОСОБА_3 також було задоволено та визнано дійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серія IV-ОД № 054752, площею 0,045 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який виданий Затоківською селищною радою 02 лютого 2000 року на ім`я ОСОБА_3 .

Отже, за встановлених вище обставин, доведеності факту поділу земельної ділянки № 1388 «а» на дві окремі ділянки: № 1388 «а» та 1388 «б» - не відбулося, з`ясувати яку саме земельну ділянку № НОМЕР_2 «а» було поділено на дві окремі земельні ділянки (якщо взагалі їх було поділено), ту, на яку ОСОБА_3 був виданий державний акт чи ту, на яку навпаки державний акт був скасований, неможливо також без належних та допустимих доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

09.03.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 756/4120/16-ц, провадження № 61-7721св20 досліджував питання щодо захисту права власності шляхом скасування свідоцтва про власність. Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок).

Згідно Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Порядком визначено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору.

Видача свідоцтва про право власності передбачена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703 (в редакції чинній на момент видачі спірного свідоцтва), що визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, в пункті 42 якого встановлено, що у випадках, встановлених законом, державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, та проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Суть державної реєстрації прав - офіційне визнання й підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

З огляду на вищевикладене, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто свідоцтво про право власності не породжує виникнення у власника відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

А отже, для скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно має бути визнано недійсним та скасовано рішення органу на підставі якого було видано вказане свідоцтво. Вказане кореспондується зі сталою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27 червня 2018 року № 925/797/17; від 05 лютого 2020 року № 904/750/19; від 06.05.2020 року у справі № 120/4617/18-а; від 27 травня 2020 року № 442/2771/17 (ЄДРСРУ № 89675420); від 16 вересня 2020 року № 278/657/18 (ЄДРСРУ № 91854991).

Таким чином, належним способом захисту, а отже, і позовними вимогами, має бути скасування та/або визнання недійсним рішення органу, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності та/або укладено відповідний правочин, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині визнання протиправним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно відділу Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції від 11.11.2014 року, індексний номер 29312920, видане ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,0446 га за адресою: АДРЕСА_1 .

В силу ч. 1 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, як було зазначено вище, регулюються нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року (далі - Закон №1952-IV в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Суд застосовуючи вищевикладені норми права, окремо зазначає, що відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Під захистом права розуміється застосування державою примусу, спрямованого на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, компенсація витрат, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб усуває негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

При цьому, спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб усуває негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку правомірності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі заходи правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Таким чином, використаний судом спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Проте, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції (яка діє на час ухвалення судом рішення), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, передбаченими нині законом способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19.

Отже, на момент ухвалення рішення, застосування такого засобу як скасування запису про проведену державну реєстрацію прав є способом захисту права або інтересу позивача, що не передбачений законом.

Суд виснує, що за встановлених у цій справі обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд не має підстав для задоволення позову в частині вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,0446 га за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки з урахуванням внесених 16 січня 2020 року змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» такий спосіб захисту прав позивача як скасування запису про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку є неефективним.

Щодо позовної вимоги про анулювання кадастрового номеру :02:025:0235, який присвоєно земельній ділянці, площею 0,0446 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, заключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як закріплено у частині першій статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За правилами статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.

Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлює Закон України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI (Закон №3613-VI).

За визначеннями у статті 1 названого Закону:

Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж;

державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера;

кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування;

Як передбачено у частинах першій-другій статті 24 Закону № 3613-VI державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

За положеннями частини третьої цієї ж статті державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);

замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву);

замовника документації із землеустрою, за якою здійснюється формування земельної ділянки державної, комунальної власності, у випадках, коли розроблення такої документації відбувається без дозволу органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування;

власника земельної частки (паю) або його спадкоємця (у разі формування земельної ділянки в порядку виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв);

особи, визначені частиною першою статті 118 Земельного кодексу України, у тому числі власника нерухомого майна (будівлі, споруди), розташованої на земельній ділянці, що надається (передається) із земель державної чи комунальної власності, або його спадкоємця.

Як закріплено у частині шостій статті 24 Закону № 3613-VI, підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

За приписами частини десятої статті 24 Закону № 3613-VI державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

За нормами статті 16 Закону № 3613-VI земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

У відповідності до статті 25 Закону № 3613-VI Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Поземельна книга ведеться в паперовій та електронній (цифровій) формі. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

За змістом статті 27 Закону № 3613-VI у разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається. У Поземельній книзі на земельні ділянки, сформовані в результаті поділу або об`єднання земельних ділянок, здійснюється запис про такий поділ чи об`єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів земельних ділянок.

Порядок ведення Державного земельного кадастру затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (Порядок № 1051); він визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру.

Як закріплено у пункті 57 Порядку №1051 Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку, та у разі виправлення помилки відповідно до пункту 156-2 цього Порядку.

За положеннями пункту Порядку №1051 запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів/ініціала власного імені Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - кваліфікованим електронним підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою (пункт 61 Порядку №1051).

За приписами пункту 114 Порядку №1051 державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

1) поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання;

2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру;

3) ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

Відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації: набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.

За результатом з`ясованих у справі обставин і аналізу наведених норм права, суд приходить до наступних висновків.

Головне управління Держгеокадасту в Одеській області у своєму відзиві повідомив суд, що за інформацією Відділу № 2 управління надання адміністративних послуг Головного управління, відповідно до даних Державного земельного кадастру, земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0235 площею 0,0446 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва, (власник - ОСОБА_2 ) перенесено до архівного шару, на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, за кадастровими номерами :02:025:0234 та :02:025:0235 (розробник ФОП ОСОБА_4 ) та утворено нову земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0266 площею 0,0895 га, за адресою: АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_2 ).

Як вже зазначено, у відповідності до частини 13 статті 79-1 Земельного кодексу, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, поділу або об`єднання земельних ділянок.

Також, Законом «Про Державний земельний кадастр» закріплено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, у тому числі, поділу або об`єднання земельних ділянок (п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону).

Враховуючи, що факт поділу земельної ділянки у цій ситуації мав місце, та ніким не оспорюється, він тягне за собою скасування державної реєстрації відповідної земельної ділянки, що безальтернативно закріплено законодавчими приписами, тому вказана позовна вимога не може бути задоволена у зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:025:0235 вже не існує.

Підсумовуючи вищевикладене, суд окремо зазначає, що згідно із ч. 1 ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 48 ЦПК визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

У відповідності до ч. 1 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Суд не наділений самостійним правом, без відповідного клопотання позивача, залучати в якості відповідача іншу особу.

Отже, у випадку, коли належний відповідач не був залучений до участі у справі, суд має закінчити розгляд справи та відмовити у позові. Така відмова у задоволенні позовних вимог не позбавляє позивача права ще раз звернутися до суду із своїми вимогами, але вже до належного кола відповідачів.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (постанов Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)).

Крім того, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у Постановах від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) і від 23.01.2019 у справі № 911/1681/18 (провадження № 12-295гс18), належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Отже, в даній справі, відповідач, Головне управління Держгеокадасту в Одеській області, у своєму відзиві повідомив суд, що за інформацією Відділу № 2 управління надання адміністративних послуг Головного управління, відповідно до даних Державного земельного кадастру, земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0235 площею 0,0446 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення садівництва, (власник - ОСОБА_2 ) перенесено до архівного шару, на підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, за кадастровими номерами :02:025:0234 та :02:025:0235 (розробник ФОП ОСОБА_4 ) та утворено нову земельну ділянку з кадастровим номером :02:025:0266 площею 0,0895 га, за адресою: АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_2 ).

Надалі, вказана земельна ділянка неодноразово була поділена та/або об`єднана з іншими сформованими земельними ділянками, у зв`язку зі зміною власників цих земельних ділянок, суд має обґрунтоване припущення, що вказані земельні ділянки відчужувалися між різними особами на підставі правочинів (купівля-продаж, дарування, тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позов було пред`явлено до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та відділу державної реєстрації виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради.

Заявлені позивачкою вимоги безпосередньо стосувалися прав та обов`язків ОСОБА_2 , як особи, за якою, на момент розгляду справи, була зареєстрована спірна земельна ділянка.

Натомість, в даній справі ОСОБА_2 залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, позивачка заяв чи клопотань про залучення ОСОБА_2 в якості співвідповідача не заявляла, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відрізняється за обсягом прав та обов`язків.

Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників, але беручи до уваги той факт, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути лише особа, право чи обтяження якої зареєстровано, а нові власники земельних ділянок до участі у справі не залучені у суду немає правових підстав для задоволення позову у цілому.

Висновки суду

Виходячи з викладеного, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в суді, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для правильного вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 2-5, 76-80, 258-259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадасту в Одеської області, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 та Кароліно-Бугазької сільської ради як правонаступника Затоківської сільської ради про скасування свідоцтва про право власності, запису в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно та анулювання кадастрового номера відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Ірина БРАТКІВ