Провадження № 2-о/522/129/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

22.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у повнолітньому віці на території України за станом на 1991 рік, у тому числі за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Заявник мотивує вимоги тим, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Нижні Ніспорени Ніспоренського району Молдови, був документований паспортом громадянина СРСР у 27.04.1976 році у м. Вільнюс (на той час Литовська РСР), однак своєчасно не здійснив обмін радянського паспорта. В зв`язку із цим на теперішній час заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України у вигляді ID-картки через відсутність документів, що підтверджують особу та факт її постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року та/або 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про громадянство України громадянами України є особи, що постійно проживали на території України станом на 24 серпня 1991 року, а також особи, які приживали на території України станом на 13 листопад 1991 року і не були громадянами інших держав. Разом з тим, повний пакет документів, які відповідно до законодавства мають бути надані до міграційної служби для здійснення процедурі підтвердження громадянства та отримання паспорту, у заявника відсутній. Зокрема, у заявника відсутнє підтвердження реєстрації (прописки) станом на 24.08.1991, 13.11.1991, через що працівниками Державної міграційної служби було рекомендовано встановити такий факт у судовому порядку. З огляду на викладене, заявник вважає за необхідне звернутись до суду із даною заявою та викласти наступні обставини, які можуть підтвердити факт його проживання на території України станом на 1991 рік. Фактично заявник із 1976 року проживав на території України в м. Херсон, про що свідчать, зокрема, відмітки про прописку (реєстрацію) в його паспорті громадянина СРСР. З 2006 року проживав у АДРЕСА_1 . У зв`язку з активними бойовими діями, які ведуться станом на цей час на території Херсонської області, заявник разом із дружиною був змушений залишити місце свого постійного проживання, та евакуюватися до м. Одеси, де він і проживає зараз. Крім того, вищевказані факти можуть бути підтверджені також записами із трудової книжки заявника, а також відомостями з військового квитка про постановку на облік у військкоматі. Також заявник може надати свідоцтво про встановлення батьківства, а саме, що його визнано батьком дитини ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Херсоні. Зазначене свідоцтво про встановлення батьківства видане у м. Херсоні 01 серпня 1988 року. Факт постійного проживання заявника в Україні станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 може підтвердити його дружина, мати його дітей ОСОБА_3 , з якою він проживає з 1987 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Заявник до початку повномасштабного вторгнення рф в Україну намагався отримати дійсний паспорт громадянина України. З цією метою він звернувся до Білозерського РВ УДМС України в Херсонській області із заявою про видачу паспорта громадянина України у формі ID-картки у зв`язку із обміном паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року. Проведеною перевіркою було встановлено особу заявника, проте не встановлено його належності до громадянства будь-якої держави. Про це заявнику було видано відповідну довідку від 02.01.2019 року. Згодом через окупацію Херсонської області, у тому числі, Білозерського району, матеріали перевірки, проведеної органами Державної міграційної служби, було втрачено, і, згідно із відповіддю, наданою УДМС в Херсонській області, відновити їх немає можливості.

Заявник зазначає, що заява не стосується набуття громадянства , оскільки заявник вже на теперішній час є громадянином України в силу ст. 3 Закону України «Про громадянство України», оскільки фактично постійно проживав на території України за станом на 1991 рік. При цьому набуття громадянства відбувається до положень ст.ст. 6-16 Закону України «Про громадянство України», а заявник звернувся із заявою про встановлення юридичного факту на реалізацію положень ст. 3 Закону, тобто на підтвердження громадянства, а не його набуття. В заяві не міститься спору про право, оскільки предметом заяви є встановлення юридичного факту, який має значення для заявника; при цьому у заяві відсутні будь-які майнові або немайнові вимоги до будь-яких осіб, а надання заінтересованою особою відзиву, що містить заперечення проти задоволення заяви, не свідчить про виникнення або наявність у справі спору про право. Окрім того слід зазначити, що законом не передбачено можливість встановлення юридичних фактів в адміністративно-процесуальному порядку, оскільки таке встановлення здійснюється відповідно до вимог Цивільно-процесуального кодексу України.

Факт проживання заявника на території України за станом на 1991 рік може бути підтверджений показами свідка, зокрема цивільної дружини ОСОБА_3 , яка постійно проживає із заявником без реєстрації шлюбу з 1987 року, і, таким чином, знала заявника за станом на 1991 рік та може бути допитана у судовому засіданні.

Ухвалою від 29.12.2023 по справі відкрито провадження.

07.02.2024 до суду надійшли письмові пояснення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в яких просить відмовити у задоволенні вимог.

12.02.2024 до суду надійшло клопотання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про витребування доказів.

14.02.2024 до суду надійшли письмові заперечення проти письмових пояснень.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 15.02.2024 витребувано із Державного архіву Херсонської області (вул. Ярослава, Мудрого, 3, м. Херсон, 73000) інформацію щодо проживання/місця реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території Херсонської області у період часу з 27.04.1976 по 2022 роки, а 09.07.2024 надійшла відповідь .

В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви.

Представник заінтересованої особи Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області заперечував проти задоволення позову.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах з заявником та проживає із ним без реєстрації шлюбу з 1987 року, таким чином, знає заявника та станом на 1991 рік він постійно проживав в Україні.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про громадянство" громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Указом Президента України № 215 від 27.03.2001, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27.06.2006, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту;

в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Згідно з пунктом 10 Порядку для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один з таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року особи, яка не була громадянином іншої держави, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 або 2 статті 3 Закону України "Про громадянство України", і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

У статті 8 Закону передбачено порядок набуття громадянства України за територіальним походженням, згідно з яким особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

-особою без громадянства декларація про відсутність іноземного громадянства;

-іноземцем зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами "а" "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.03.2024 року справа №161/9609/22 дійшов висновку про те, що:

якщо метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України "Про громадянство України" предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року;

у разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року;

встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року не має юридичного значення у такому випадку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Нижні Ніспорени Ніспоренського району Молдови, був документований паспортом громадянина СРСР у 27.04.1976 році у м. Вільнюс (на той час Литовська РСР).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно довідки Білозерської селищної ради від 17.03.2023 № 89 не зареєстрований, але фактично проживає в АДРЕСА_1 з 14 листопада 2006 року по час видачі довідки (від 17.03.2023 № 89). 30.04.2025 Головним управлінням ДПС в Одеській області на адвокатський запит надано відповідь, що за результатам пошуку реєстрації особи в Державному реєстрі, станом на 29.04.2025 встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраійний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрвоаний в державному реєстрі фізичних осіб 26 лютого 1998 року.

02.01.2019 року Білозерським РВ УДМС України в Херсонській області від 02.01.2019 року ОСОБА_1 видана довідка про те, що він справді звертався до Білозерського РВ УДМС із заявою щодо видачі паспорта громадянина України у вигляді ID -картки у зв`язку з обміном паспорта зразка 1974 року. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави.

ОСОБА_1 визнаний батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народжена ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про встановлення батьківства, яке видано 01.08.1988 року Комсомольським ЗАГСом м. Херсон.

На адвокатський запит ОСОБА_4 , 11.09.2023 Управлінням державної міграційної служби України в Херсонській області Державної міграційної служби повідомлено, що 06.09.2023 за вхідним реєстраційним № 4690/1/6501-23 від 06.09.2023 Управлінням Державної міграційної служби України в Херсонській області (далі - УДМС у Херсонській області) отримано адвокатський запит № 0588-ІГ23ОД від 22.08.2023 щодо надання копій матеріалів справи за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо обміну паспорта громадянина колишнього СРСР на паспорт громадянина України у формі картки до Білозерського відділу УДМС у Херсонській області.

Херсонська міська територіальна громада, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, у період з 01.03.2022 по 11.11.2022 визнана тимчасово окупованою російською федерацією територією України, у зв`язку з чим підтвердити або спростувати перевірку щодо оформлення паспорта громадянина України у формі картки ОСОБА_1 Білозерським відділом УДМС у Херсонській області наразі не надається можливим через відсутність підтверджуючих документів. Після деокупації роботу Білозерського відділу ДМС у Херсонській області не відновлено до теперішнього часу через активні обстріли.

Для вирішення питання щодо оформлення паспорта громадянина України у формі картки ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися за місцем перебування до будь-якого територіального підрозділу ДМС.

Досліджуючи надані заявником на підтвердження факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 та на 13.11.1991 докази, судом не встановлено безумовного підтвердження тих обставин, на які посилається заявник у поданій до суду заяві.

На виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2024 року про витребування доказів по справі № 522/24304/23-Е провадження 2/522/33/24 стосовно надання інформації щодо проживання/місця реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території Херсонської області у період часу з 27.04.1976 по 2022 роки.

Документи, що можуть підтверджувати факт проживання/ місце реєстрації фізичних осіб не відносяться до документів Національного архівного фонду, на постійне зберігання до державного архіву області не надходили.

Враховуючи зазначене надати вищевказану інформацію та виконати ухвалу суду не маємо можливості.

Суд вважає за необхідне зазначити, що офіційне працевлаштування в Україні не може бути беззаперечним доказом його проживання на території України на 24.08.1991 та 13.11.1991. Крім того, відомості про офіційне працевлаштування заявника на території України станом 24.08.1991 та 13.11.1991 відсутні.

Таким чином, суд констатує, що доводи заявника, викладені у заяві, про те, що з моменту народження та станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 він постійно проживав на території України належними та достатніми доказами не підтверджені.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з вимогами ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на відсутність належних, достовірних та достатніх доказів, які б засвідчили факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 та на 13.11.1991, суд приходить до висновку, що вимоги заяви не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 10.06.2025.

Суддя Р.Д. Абухін

05.06.25