Провадження № 2/466/1609/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді Білінської Г.Б.

при секретарі Ханас С.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06.02.2025 року у справі №466/10482/24 позов задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 , 1979 року народження та ОСОБА_2 , 1974 року народження, який було зареєстровано 24 вересня 1999 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №630.

18.02.2025 року на адресу суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 06.02.2025 року у справі № 466/10482/24.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24.02.2025 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06.02.2025 року у справі № 466/10482/24 було задоволено, скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06.02.2025 року у справі № 466/10482/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та призначено справу до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

24 вересня 1999 року позивач ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 у Подільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м.Кропивницькому Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), про що складено відповідний актовий запис №630, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 24 вересня 2024 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Кропивницькому Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса). Підставою для розірваня шлюбу зазначено обставини, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, відсутній спільний бюджет. Втрачено почуття любові та поваги, вони стали чужими людьми, шлюб існує лише формально. Позивач не бажає підтримувати такі шлюбні відносини, наполягає на розірванні шлюбу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивач з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Шлюб носить лише формальний характер. Подальший сенс підтримувати сімейні відносини відсутній. Спільне життя і збереження шлюбу неможливе.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Виходячи із положень ст. 112 Сімейного кодексу України, враховуючи дійсні взаємовідносини, які склалися між сторонами, суд вважає, що сім`я позивача та відповідача фактично розпалася, проживають окремо, спільного подружнього життя не ведуть, спільного господарства також, збереження сім`ї за таких обставин стало неможливим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, і шлюб має бути розірвано.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати потрібно залишити на стороні позивача, оскільки питання щодо їх розподілу стороною позивача не ставиться.

На підставі ст.110, 112, Сімейного кодексу України та керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 247, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , який було зареєстровано 24 вересня 1999 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №630.

Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище « ОСОБА_4 ».

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Г. Б. Білінська