Запорізький Апеляційний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського (нова назва - Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2025 року у справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» (надалі ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулось до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-3), в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 03.12.2018 року у розмірі 47954,05 грн., від сплати якої відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3028,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Калюжну В.В. (а.с.28). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.33) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2025 року (а.с.140-144) позов позивача у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» () суму заборгованості за кредитним договором від 03.12.2018 року у розмірі 47954,05 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., а всього стягнуто 52982,05 грн.

Позивач із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, у тому числі в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_4 (зміна прізвища « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » у зв`язку із укладенням шлюбу з ОСОБА_7 29.09.2023 року, свідоцтво про шлюб, копія а.с. 161) в особі представника Ковтун В.І. у своїй апеляційній скарзі (а.с.150-152) просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, відмовивши в задоволенні позовних вимог.

В автоматизованому порядку 28.03.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (а.с.162). Ухвалою апеляційного суду від 31.03.2025 року (а.с.163) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 04.04.2025 року (а.с.166). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 07.04.2025 року (а.с.167), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.168).

Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн., у цій справі ціна позову 47954,05 грн. а.с.1), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого: - внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»; Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються …Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…». Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30 квітня 2025 року (а.с.174).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника Ковтун В.І. підлягає залишенню без задоволення у цій справі з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 247, 263-265, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 03.12.2018 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта Оферти, укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. (а.с. 5). Особу ОСОБА_3 посвідчено згідно з паспортом серії № НОМЕР_2 , виданим 19.01.2018, згідно з яким їй присвоєно РНОКПП НОМЕР_1 .

Стаття 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З наданих позивачем на виконання ухвали суду копії Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 03.12.2018 року вбачається, що Угода є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії (розділ І). З Паспорту споживчого кредиту вбачається підписання договору Позичальником ОСОБА_3 та Кредитором АТ «Альфа-Банк» (а.с. 84-85). Відповідачем не було надано суду будь-яких доказів щодо оспорювання умов кредитного договору.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи представника відповідача щодо неналежності наданих позивачем доказів не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і повністю спростовуються матеріалами справи, якими позивачем доведено укладення між сторонами 03.12.2018 року вищезазначеного кредитного договору.

Згідно з розділом ІІІ Договору, ліміт відновлювальної кредитної лінії встановлено у розмірі 200000,00 грн. Процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою складає 26% річних. Тип процентної ставки фіксована.

Згідно з розділом ІV Договору, обов`язковий мінімальний платіж встановлено у розмірі 5 % від суми Загальної заборгованості за Кредитною лінією, але не менше 50,00 грн.

Судрм першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до розділу VІ Договору, ОСОБА_3 підтвердила, що підписанням Оферти вона, зокрема, беззаперечно підтверджує, що попередньо ознайомлена у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту.

Згідно з Паспортом споживчого кредиту, підписаного відповідачем, сума наданого їй кредиту становить 7000,00 грн., який надано безготівковим шляхом строком на 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов Договору. Максимальна сума кредиту 200000,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що доводи представника відповідача щодо непідтвердження позивачем підписання відповідачем зазначеного у позові договору на умовах, долучених до позову, та розміру узгоджених сторонами відсотків за користування кредитом спростовуються дослідженими судом доказами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи судом першої інстанції також правильно встановлено, що умови кредитного договору Банком були виконані у повному обсязі, шляхом надання кредитних коштів позичальнику, що підтверджується випискою по її картковому рахунку за період з 03.12.2018 по 21.09.2021 (а.с. 15-19).

Згідно з розділом ІV Договору, сторони погодили щомісячне в останній день Розрахункового періоду здійснення договірного списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_3 , в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами Договору.

З матеріалів справи вбачається, що з рахунку ОСОБА_3 за кредитною карткою періодично здійснювалося списання процентів за користування кредитом та інші платежі за договором, що не оспорювалося відповідачем. Таким чином, відповідачем визнано часткове виконання умов кредитного договору, що свідчить про усвідомлення нею умов укладеного договору та визнання своїх зобов`язань за ним.

При цьому, з дослідженого судом першої інстанції вищезазначеного доказу вбачається, що умови кредитного договору відповідачем належним чином не виконувалися, платежі у повному обсязі не сплачувалися, у визначений договором строк суму кредиту Позичальником не повернуто, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за договором.

Згідно з долученими представником відповідача доказами, відповідач ОСОБА_3 на час укладення 25.11.2017 року шлюбу з ОСОБА_8 іменувалася прізвищем « ОСОБА_9 », після його реєстрації отримала прізвище « ОСОБА_5 », актовий запис № 341, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , який розірвано на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2023 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , ОСОБА_3 після укладення 29.09.2023 року шлюбу з ОСОБА_7 іменується прізвищем « ОСОБА_6 », актовий запис № 1007. (а.с. 96-98.)

Згідно з Договором Факторингу № 4 від 20.12.2021 року, Актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 20.12.2021 року до Договору Факторингу № 4 від 20.12.2021 року, АТ «Альфа-Банк» передало, а ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги за кредитними договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору. Часткову оплату за договором підтверджено платіжним дорученням № 34291 від 20.12.2021 року. Згідно з Реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, позивач ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набув права грошової вимоги до боржника ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кредитним договором від 03.12.2018 року на загальну суму 47954,05 грн. (а.с. 7-14).

Відповідно до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

В силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З досліджених судом першої інстанції доказів правильно встановлено факт набуття ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» статусу нового кредитора та отримання права грошової вимоги за кредитним договором від 03.12.2018 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 .

Доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, щодо ідентифікації боржника за РНОКПП, заслуговують на увагу, та матеріалами справи підтверджено, що остання на час розгляду справи іменується прізвищем « ОСОБА_6 », тому заперечення представника відповідача в цій частині є неспроможними. Інші обставини, на які представник відповідача посилається в обґрунтування недоведеності набуття ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» права вимоги за вказаним у позові договором спростовуються дослідженими судом доказами.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ „Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно з яким, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені, зокрема, статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України „Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 № 211 від 11.03.2020 року з 12.03.2020 року на всій території України було встановлено карантин, який неодноразово продовжувався згідно з Постановами КМУ.

Постановою КМУ від 27.06.2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що на день набрання законної сили Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), трирічний строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, по заявленим позивачем вимогам у цій справі не сплинув, такий строк слід вважати продовженим на строк дії встановленого на території України карантину.

Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Крім того, згідно положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, якої відповідачем та його представником не було подано.

Заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 03.09.2021 року у розмірі 47954,05 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту 42025,58 грн., відсотків за користування кредитом 5061,35 грн., овердрафту (несанкціонована заборгованість) 867,12 грн., підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом (а.с. 86), який у свою чергу відповідає розрахунку заборгованості, наданому на виконання ухвали суду Банком, який після зміни назви АТ «Альфа-Банк» іменується АТ «Сенс Банк» (а.с. 119).

Представник відповідача наполягав, що сплачена позичальником сума у розмірі 104348,87 грн. за весь заявлений позивачем період, є значно більшою за ціну позову. Проте, суд обґрунтовано не погодився з його доводами, оскільки її сплата відповідачем не підтверджує погашення заборгованості за договором у розмірі 47954,05 грн., розмір якої, відповідно до розрахунку позивача, обраховано з урахуванням сплачених сум, про які зазначає представник відповідача. Крім того, з дослідженого судом розрахунку вбачається, що не всі внесені відповідачем суми в погашення заборгованості за кредитом відповідали нарахованим Банком обов`язковим платежам, а відповідачем не надано доказів, що розмір їх відповідав умовам договору.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідачем та її представником в ході розгляду справи розрахунок позивача по заборгованості за кредитним договором не спростовано, суду не надано контррозрахунку та будь-яких даних на підтвердження здійснених відповідачем оплат за кредитним договором, крім тих, про які зазначено у розрахунку позивача, які б підтверджували, як зазначає представник відповідача, погашення кредиту у повному обсязі. Даних про повернення тіла кредиту також не надано, а доводи представника відповідача про безпідставне самовільне збільшення кредитних лімітів без узгодження із клієнтом, спростовуються умовами підписаного сторонами Договору, яким передбачено їх зміну в межах максимального кредитного ліміту 200000,00 грн.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що інші доводи представника відповідача щодо заперечень проти позову позивача у цій справі є необґрунтованими.

Статтею 15 ЦК України кожній особі гарантовано захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази порушення відповідачем умов кредитного договору, шляхом неналежного виконання зобов`язань за договором, якою умови кредитного договору не оспорювалися, та, оцінюючи їх у сукупності, вважав достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у встановленому розмірі.

Доводи апеляційної скарги сторони ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що фактично дублюють доводи її відзиву на позов у цій справі у суді першої інстанції (а.с. 57-74), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Сторона відповідача не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування їх відзиву на позов позивача у цій справі та, відповідно, у спростування останнього.

Суд першої інстанції правильно виходив та апеляційний суд виходить при вирішенні цієї справи із:

- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) вищезазначених кредитного договору, та договору факторингу, підписаних сторонами без зауважень, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не були надані), оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані, так, у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного кредитного договору недійним та стороною відповідача апеляційному суду не надано),

- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначені кредитний договір та договір факторингу є обов`язковими для виконання його сторонами.

Так, з Паспорту споживчого кредиту вбачається підписання договору Позичальником ОСОБА_3 та Кредитором АТ «Альфа-Банк» (а.с. 84-85), згідно з умовами якого встановлено ліміт відновлювальної кредитної лінії у розмірі 200 000 грн, процентна ставка, її тип, обов`язковий мінімальний платіж.

Відповідно до розділу VІ Договору, ОСОБА_3 підтвердила, що підписанням Оферти вона, зокрема, беззаперечно підтверджує, що попередньо ознайомлена у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту.

Згідно з Паспортом споживчого кредиту, підписаного відповідачем, сума наданого їй кредиту становить 7 000 грн., який надано безготівковим шляхом строком на 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов Договору. Максимальна сума кредиту 200 000 грн.

Умови кредитного договору банком були виконані у повному обсязі, шляхом надання кредитних коштів позичальнику, що підтверджується випискою по її картковому рахунку за період з 03.12.2018 по 21.09.2021 (а.с. 15-19).

Позивач, як фактор, не нараховував відповідачу будь - яких сум після передачі йому заборгованості відповідача за вищезазначеним кредитним договором Банком за договором факторингу (а.с.60).

Вищевказані складові заборгованості відповідача перед кредитором знаходяться в межах строків позовної давності з урахуванням вимог п .п. 14 та 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про карантин з приводу коронавірусу та воєнний стан в Україні.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказом, передбаченим ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 20.03.2025 року в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача, може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі довідка МСЕК від 20.04.2023 року строком до 01.05.2025 року на підтвердження 3 групи інвалідності ОСОБА_3 (копія а.с. 160). Проте, останньою не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони відповідача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 133, 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського (нова назва - Вознесенівського) районного суду м.Запоріжжя від 20 березня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова апеляційним судом складена 06.06.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Трофимова Д.А.