Справа № 369/7102/23
Провадження № 2-о/369/33/25
РІШЕННЯ

Іменем України

31.03.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Скрипник О.Г.,

при секретарі Гребенюк Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні дитини та постійного проживання із заявником,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні дитини та постійного проживання із заявником.

Ухвалою суду від 16.05.2023 року заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

22.05.2023 року до суду від заявника надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 16.05.2023 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2023 року відкрито провадження по справі.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи від 10.10.2023 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 року, який проведений, у зв`язку з припиненням повноважень судді Ковальчук Л.М. в провадження судді Волчка А.Я. надійшла цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні дитини та постійного проживання із заявником.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.10.2023 року прийнято до розгляду цивільну справу № 369/7102/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні дитини та постійного проживання із заявником, під головуванням судді Скрипник О.Г.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи № 1461 від 10.10.2024 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 11.10.2024 року, який проведений, у зв`язку з припиненням повноважень судді Волчка А.Я. в провадження судді Скрипник О.Г. надійшла цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні дитини та постійного проживання із заявником.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.10.2024 року прийнято до розгляду цивільну справу № 369/7102/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні дитини та постійного проживання із заявником, під головуванням судді Скрипник О.Г.

В обґрунтування своєї заяви заявниця ОСОБА_1 зазначає, що вона є матір`ю малолітньої громадянки України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 видане Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Згідно зі свідоцтвом про народження батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянин України ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 виданого Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. З батьком дитини заявниця перебувала у зареєстрованому шлюбі із 15 червня 2002 року по 15 серпня 2022 року. 15 серпня 2022 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб, укладений між заявницею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 15 червня 2002 року Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 269 було розірвано. З народження, донька заявниці ОСОБА_4 постійно перебувала на утриманні заявниці та проживала разом із заявницею, а після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом із заявницею за спільним рішенням із заінтересованою особою. Заявниця турбується про здоров`я дитини: забезпечує здорове харчування, використовуючи натуральні та корисні продукти, багато часу приділяє загартовуванню, забезпечую проходження дитиною профілактичних оглядів лікаря та за необхідності займається лікуванням тих чи інших хвороб, щепленнями, що підтверджується медичними деклараціями, які укладені в Україні та в Турецькій республіці та профілактичною карткою щеплень, копії яких заявниця додає до заяви. З 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, тому заявниця разом із донькою ОСОБА_4 вимушено залишила місце проживання та з 23.12.2022 року та по наданий час перебуває з дитиною за кордоном на території Турецької Республіки. Дитина перетнула державний кордон України ІНФОРМАЦІЯ_3 у супроводі заявниці, як мами дитини, що підтверджується інформацією Головного центру обробки спеціалізованої інформації державної прикордонної служби України. Під час отримання тимчасового захисту на території республіки Туреччини виникла потреба у надання для соціальних служб та міграційної служби Республіки Туреччина на період дії тимчасового захисту матері та тимчасового захисту доньки. Звертаючись до суду заявниця звертає увагу суду, що іншого порядку встановлення факту перебування на утриманні доньки у матері та спільного проживання доньки із мамою українське законодавство не передбачає, у батьків відсутній спір стосовно порушеного питання.

В судове засідання заявниця та її представник не з`явилися, подали заяви про розгляд справи в їх відсутність, вимоги заяви підтримали, просили заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник до суду не з`явилися про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність заінтересованої особи та ухвалити у справі рішення.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є матір`ю малолітньої громадянки України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 видане Подільський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Згідно зі свідоцтвом про народження батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянин України ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 видане Подільський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Батьки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебували у зареєстрованому шлюбі із 15 червня 2002 року по 15 серпня 2022 року.

15 серпня 2022 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської областішлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 15 червня 2002 року Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №269 було розірвано.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена і дотепер, тому заявниця разом із донькою ОСОБА_4 вимушено залишила місце проживання та з 23.12.2022 року по даний час перебуває з дитиною за кордоном на території Турецької Республіки.

Дитина перетнула державний кордон України 23.12.2022 року через митно-пропускний пункт Грушів у супроводі заявниці, як мами дитини, що підтверджується відповідями наданими заявницею для суду на адвокатський запит Головного центру обробки спеціалізованої інформації державної прикордонної служби України, на адвокатський запит №83 від 23.10.2023 року, №87 від 05.12.2024 року які долучені заявницею до її заяви та під час розгляду судової справи.

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності, чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини 2 статті 293 ЦПК України).

Частиною 7 ст. 7 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Судом досліджено докази, надані заявницею, які підтверджують, що починаючи із 23.12.2022 року, малолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхала за межі митного кордону України до Республіки Туреччина і проживає зі своєю мамою, яка є заявницею у справі ОСОБА_1 (посвідки на тимчасове проживання на території Республіки Туреччина долучені заявницею до матеріалів справи щодо матері та дитини). Вказані обставини підтверджуються копіями документів про відвідування навчального закладу в Турецькій Республіці, копіями оренди житла в Турецькій республіці, довідками про навчання в українському навчальному закладі КЗЗСО «Ліцей Петропавлівський» Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області на сімейній формі навчання, інформацією наданою Головного центру обробки спеціалізованої інформації державної прикордонної служби України на адвокатський запит адвоката Бухти Н.А.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Положеннями статті 9 Конституції України та Закону України «Про міжнародні договори і угоди» передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених доказів, суд вважає, що перебування дитини на території Республіки Туреччини є одним із видів міжнародного захисту дитини під час ведення воєнних дій на території України, під час введенням в Україні 24.02.2022 воєнного стану, який неодноразово продовжувався та діє станом на день винесення рішення, та забезпечує безпеку малолітньої дитини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2020 в справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) зазначено, що «для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Заявниця долучила до поданої заяви належні докази, які досліджені судом, що підтверджують, що встановлення даного факту для заявниці необхідно у зв`язку із встановленням тимчасового захисту для малолітньої доньки ОСОБА_4 в Турецькій Республіці під час ведення воєнних дій на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації на території України.

Задовільняючи заяву суд також бере до уваги, що з моменту перетину дитиною державного кордону України, а саме із 23.12.2022 року, минуло понад 12 місяців на час винесення рішення. Згідно з відповідями на адвокатські запити № 16 від 20.02.2023 року, №54 від 16.07.2023 року, №81 від 17.10.2023 року, № 86 від 05.12.2024 року Міністерство юстиції України повідомило, що заява від ОСОБА_1 або ОСОБА_2 про сприяння поверненню дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей в період з 24.02.2022 по 01.04.2025 до Міністерства юстиції України не надходила. На думку суду, вказані відповіді підтверджують обставини, що спір між батьками щодо проживання дитини з матір`ю відсутній, та між батьками досягнуто згоди стосовно того, що дитина проживає з матір`ю.

Також судом оцінено письмову заяву свідку ОСОБА_5 , яка подана до суду 05.12.2024, в якій свідок повністю підтвердив обставини викладені в заяві про встановлення факту перебування на утриманні дитини та постійного проживання із заявником.

Відповідно до положень ст. 1 Міжнародної конвенції про статус біженців від 28.07.1951 року, п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» №3671-VI (далі - Закон №3671-VI) під цією особою визначають особу, яка не є громадянином країни прибуття, внаслідок ґрунтовних побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 13 цієї ж статті закону передбачено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в країну перебування внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Судом встановлено що заявниця ОСОБА_1 та її малолітня дитина, донька ОСОБА_3 , є громадянами України та перебувають на території Республіки Туреччина саме, як особи які потребують тимчасового захисту, а відтак, як вказані особи, вони зобов`язанні подавати документи необхідні для підтвердження та продовження свого статусу, з метою продовження свого захисту.

Суд враховує що республіка Туреччина є мусульманською країною, і встановлення вказаного факту надасть змогу заявниці підтвердити для компетентних органів, що малолітньою дитиною, громадянкою України донькою ОСОБА_3 , опікується мати, заявниця у справі ОСОБА_6 , а також суд приймає до уваги, що встановлення вказаного факту надасть доступ для дитини до ряду соціальних послуг, медичного страхування, освіту на території Республіки Туреччина, та перебувати у безпеці, що прямо відповідає найкращим інтересам дитини.

Будь-яких інших відомості, що спростовували б надану інформацію заявницею у суду відсутні.

Також суд приймає подані письмові заяви свідків, які знаходяться в матеріалах справи, та підтверджують обставини викладені в заяві заявниці.

Відтак суд вважає за можливе встановити: факт перебування на утриманні матері ОСОБА_1 , її малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (громадянки України, яка тимчасово перебуває на території Республіки Туреччини, як особа, яка знаходиться під тимчасовим захистом в країні перебування) та постійного проживання доньки разом із матір`ю із 02.08.2016 року з метою надання підтвердження компетентним органам Республіки Туреччина, для продовження тимчасового захисту для малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , де дитина перебуває разом із матір`ю.

При цьому суд зазначає, що при задоволенні заяви заявниці суд враховує, що заявниця мешкає в мусульманській країні, на території України не припинилися воєнні дії і є діючий воєнний стан і суд виходить із найкращих інтересів дитини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: перебування фізичної особи на утриманні.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 3, 8, 9, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 313 ЦК України ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263, 264-265, 273, 293,315 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні дитини та постійного проживання із заявником - задовольнити.

Встановити факт перебування на утриманні матері ОСОБА_1 , її малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (громадянки України, яка тимчасово перебуває на території Республіки Туреччини, як особа, яка знаходиться під тимчасовим захистом в країні перебування) та постійного проживання доньки разом із матір`ю із ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

Заявник: Заявник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя Оксана СКРИПНИК