Провадження № 2/369/3463/25
РІШЕННЯ

Іменем України

21.04.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Скрипник О.Г.

при секретарі судового засідання Гребенюк Н.О.

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла, у якому просила суд виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як осіб, які самоправно займають дане житлове приміщення, що не належить їм, без права надання цим особам іншого житла.

Позов обгрунтований тим, що з відповідачем ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_1 була у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2002 року.

З жовтня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у яких на той час певним чином ще зберігалися шлюбні відносини, вселилися в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у який проживали разом до середини 2016 року, поки ці їх відносини остаточно стали неможливими та фактично не припинилися.

Власником вказаної квартири з моменту передачі її в експлуатацію ОСОБА_1 у жовтні 2015 року до 10 травня 2023 року включно було ТОВ «РІСЕЙЛ ГРУП», яке у зазначену вище дату уклало договір купівлі-продажу квартири з відстрочкою платежу одноосібно з ОСОБА_1 .

Вказане товариство на довірчих відносинах та за усною домовленістю з ОСОБА_5 дозволило і не заперечувало проти її вселення та проживання у зазначеній квартирі з умовою, що вона своєчасно оплачуватиме комунальні та інші платежі, зокрема, за електрику, воду, утримуватиме квартиру в належному стані та доглядатиме за нею, та розрахується за купівлю квартири з настанням обумовленого строку (10 травня 2023 року).

Тому всі ці умови за усною домовленістю, зокрема, щодо своєчасної оплати комунальних платежів за користування квартирою та інших у вигляді послуг, що надаються за електрику, воду тощо, ОСОБА_6 справно оплачувались.

Зі свого боку, ОСОБА_1 терпляче ставлячись до ОСОБА_3 , як до чоловіка, який часто зловживав спиртними напоями, знаючи, що у нього були фінансові труднощі у зв?язку з тим, що з жовтня 2002 року він офіційно не працював, з огляду на не заперечення вказаного товариства як власника квартири на її вселення та проживання, не стала заперечувати проти тимчасового його проживання у цій квартирі.

Ніякої угоди про порядок користування вказаною квартирою між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не було і бути не могло з огляду на відсутність у ОСОБА_7 права власності на цю квартиру і в принципі незнання, що може статися з ними в майбутньому і чи буде придбано квартиру взагалі.

Право власності на цю квартиру ще довго не належало ОСОБА_1 , не кажучи про ОСОБА_3 , яку в результаті придбала для себе і виключно за свої кошти ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу з відстрочкою платежу від 10 травня 2023 року, оформленого з ТОВ «РІСЕЙЛ ГРУП».

До цього, у 2016 році відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 настільки погіршилися, що їхнє спільне проживання стало неможливим.

ОСОБА_1 відмовилася далі проживати разом з ОСОБА_3 , фактично розірвавши з ним шлюбні стосунки. При цьому як і раніше ОСОБА_1 не могла давати згоду на тимчасове проживання ОСОБА_3 , у вказаній квартирі з тієї причини, що власником її на той час було та залишалося ТОВ «РІСЕЙЛ ГРУП».

Через неможливість спільного проживання з ОСОБА_3 - ОСОБА_1 у середині 2016 року переїхала проживати в окрему одноосібно орендовану нею кімнату за адресою: АДРЕСА_2 , де досі проживає сама. З того часу ОСОБА_1 не проживала та не проживає однією сім?єю з ОСОБА_3 , не вела та не веде з ним спільне господарство та спільний побут.

ОСОБА_3 , який давно уже перестав бути та не є членом сім?ї ОСОБА_1 , без дозволу її як власниці квартири, яку вона придбала одноосібно для себе відповідно до зазначеного договору купівлі продажу квартири з відстрочкою платежу від 10 травня 2023 року, про що він знав, всупереч положенню статті 761 Цивільного кодексу України, статті 158 ЖК України, самовільно вселив та дозволив проживати в ній сторонній особі, а саме ОСОБА_4 . Намагаючись цивілізовано урегулювати питання виселення ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 із займаної квартири в досудовому порядку, 12 березня 2024 року, ОСОБА_1 направила йому поштою за вказаною тимчасовою адресою його проживання, тобто її квартири, письмову вимогу про добровільне виселення з неї, як особі, яка не є членом сім?ї та тимчасово проживає без будь-якої письмової угоди, яку він отримав через тиждень, але проігнорував.

Таким чином, після отримання та ігнорування вимоги про добровільне виселення, ОСОБА_3 , який не має жодних прав на вказану квартиру, без відповідного договору про найм житла та дозволу на проживання в ній від власниці, ОСОБА_1 , з березня 2024 року самовільно займає та проживає в ній разом із ОСОБА_4 , яка самовільно вселилася в неї як стороння особа без будь-якого дозволу з боку ОСОБА_1 .

В результаті ці особи до теперішнього часу відмовляються добровільно виселятися із зазначеній квартири, самоправно займають та продовжують експлуатувати її у власних потребах всупереч волі її власниці ОСОБА_1 .

Право власника на квартиру та те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить єдиному власнику, ОСОБА_1 , підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу від 10 травня 2023 року.

Відповідно до цього договору, продавець ТОВ «РІСЕЙЛ ГРУП в особі свого представника Боярчук Вікторії Валеріївни, передає квартиру за вказаною вище адресою у власність її покупця ОСОБА_1 , яка зобов?язується сплатити за неї кошти в безготівковій формі до 11 травня 2023 року у розмірі 754800 гривень, що і було зроблено одноосібно нею як покупцем.

Цей факт було підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 10 травня 2023 року про отримання представником ТОВ «РІСЕЙЛ ГРУП» Боярчук В.В. від ОСОБА_1 754800 гривень. У тому числі, банківською квитанцією від 10 травня 2023 р. про переказ Бас О.П. вказаної суми грошей цьому товариству та актом прийому-передачі обумовленої договором квартири N? 91 від 13 травня 2023 року, підписаним з одного боку представником цього товариства ОСОБА_8 , а з іншого боку ОСОБА_1 .

Одночасно, 10 травня 2023 року, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав, право власності на вказану квартиру належним чином було зареєстровано за її власницею ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 вважав, що все одно повинні існувати якісь дані на підтвердження того, що зазначена квартира була придбана за спільні кошти з ОСОБА_1 , незважаючи на те, що таких доказів особисто у нього чомусь не виявилося і пред?явити їх він не міг. Тим не менше, оголосивши себе майбутнім позивачем у поділі спільного майна подружжя, просив суд витребувати наступні документи: у ТОВ «РІСЕЙЛ ГРУП» та у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Петрової Світлани Миколаївни - копії всіх договорів, у тому числі попередніх договорів, укладених між цим товариством та ОСОБА_1 , що стосується прав (права власності, майнових прав тощо) на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 та на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яку він зараз самоправно займає; а також платіжних документів, що підтверджують розрахунки ОСОБА_1 з ТОВ «РІСЕЙЛ ГРУП» або «правопопередниками» цього товариства за купівлю прав на ці квартири, внесення авансів, передплат, задатків, повернення коштів цим товариством ОСОБА_1 у разі розірвання договорів щодо вказаних квартир, визнання їх недійсними тощо. У тому числі витребувати інформацію, кому до ТОВ «РІСЕЙЛ ГРУП» належали права на вказані квартири.

Будь-які докази про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вселилися та зайняли зазначену квартиру у встановленому законом порядку відсутні, ці особи їх не мають, а тому є підстави для виселення їх із даної квартири без надання їм іншого жилого приміщення.

На відсутність у ОСОБА_3 та у громадянки ОСОБА_4 законного права проживати у зазначеній квартирі, свідчить у тому числі довідка від 05.02.2024 р. про зареєстрованих у житловому приміщенні, будинку осіб.

Відповідно до цієї довідки, ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 станом на 05.02.2024 р. ніколи не були та не зареєстровані у зазначеній квартирі, власницею якої є ОСОБА_1 , за згодою та дозволом якої і проводиться реєстрація.

Комунальні платежі за користування зазначеною квартирою постійно до недавного часу сплачувала ОСОБА_1 за виключенням випадків, коли за її користування сплачував ОСОБА_3 .

Останнім часом вона відмовилась оплачувати комунальні послуги, щоб це не розцінювалося відповідачами як згода на їх проживання.

Ухвалою суду від 29.04.2024 р. у справі N?369/6485/24 було встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , що може вказувати на те, що він має можливість винаймати житло за цією адресою.

Однак до теперішнього часу ОСОБА_1 як власник квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не може на власний розсуд скористатися своїм правом володіння, користування та розпорядження нею, у зв?язку з самовільним заняттям та проживанням у цій квартирі ОСОБА_3 та громадянки ОСОБА_4 та їх небажанням добровільно виселетися з неї.

Ухвалою суду від 16.09.2024 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.02.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, викликалася шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу реєстрації та на номер засобів зв`язку, судові СМС-повістки отримували завчасно, про що у справі є довідки про доставку СМС.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши позивача та її представника, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та перевірено доказами, що Право власника на квартиру та те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить єдиному власнику, ОСОБА_1 , підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу від 10 травня 2023 року.

Відповідно до цього договору, продавець ТОВ «РІСЕЙЛ ГРУП в особі свого представника Боярчук Вікторії Валеріївни, передає квартиру за вказаною вище адресою у власність її покупця ОСОБА_1 , яка зобов?язується сплатити за неї кошти в безготівковій формі до 11 травня 2023 року у розмірі 754800 гривень, що і було зроблено одноосібно нею як покупцем.

Цей факт було підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 10 травня 2023 року про отримання представником ТОВ «РІСЕЙЛ ГРУП» Боярчук В.В. від ОСОБА_1 754800 гривень. У тому числі, банківською квитанцією від 10 травня 2023 р. про переказ Бас О.П. вказаної суми грошей цьому товариству та актом прийому-передачі обумовленої договором квартири N? 91 від 13 травня 2023 року, підписаним з одного боку представником цього товариства ОСОБА_8 , а з іншого боку ОСОБА_1 .

Одночасно, 10 травня 2023 року, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав, право власності на вказану квартиру належним чином було зареєстровано за її власницею ОСОБА_1 .

Відповідно до цієї довідки, ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 станом на 05.02.2024 р. ніколи не були та не зареєстровані у зазначеній квартирі, власницею якої є ОСОБА_1 , за згодою та дозволом якої і проводиться реєстрація.

Комунальні платежі за користування зазначеною квартирою постійно до недавного часу сплачувала ОСОБА_1 за виключенням випадків, коли за її користування сплачував ОСОБА_3 .

Останнім часом вона відмовилась оплачувати комунальні послуги, щоб це не розцінювалося відповідачами як згода на їх проживання.

Ухвалою суду від 29.04.2024 р. у справі N?369/6485/24 було встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , що може вказувати на те, що він має можливість винаймати житло за цією адресою.

Однак до теперішнього часу ОСОБА_1 як власник квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не може на власний розсуд скористатися своїм правом володіння, користування та розпорядження нею, у зв?язку з самовільним заняттям та проживанням у цій квартирі ОСОБА_3 та громадянки ОСОБА_4 та їх небажанням добровільно виселетися з неї.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири, має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім`ї або інших осіб.

Як встановлено ч. 1 ст. 156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які разом з ним проживають у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Частиною 2 ст. 64 ЖК України передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно вказаних правових норм, які регулюють об`єм житлових прав власника, слідує, що право інших осіб, які вселилися у житлове приміщення за згодою власника, користуватися цим житлом, існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Встановлені судом обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачами під час її судового розгляду.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також стаття 1 Протоколу №1 до неї передбачають право кожної фізичної і юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і в національному законодавстві України. Так, відповідно до ст. 13 Конституції України, Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України). Захист і охорона права власності є однією з найголовніших функцій держави. Ці положення основного закону щодо охорони права власності набули розвитку і втілення в Цивільному кодексі України та Законах України. Головна мета цивільно-правового захисту відновлення порушеного права, відновлення попереднього майнового стану особи, законні права якої було порушено.

За змістом статтей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України.

Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі, й шляхом виселення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами, те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинять перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні своє власністю, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про усунення перешкоди у користуванні майном шляхом виселення, є належно обґрунтованими, підтверджені зібраними доказами по справі, та є такими, що підлягають задоволенню.

Тому позов слід задовольнити та усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_5 та виселити ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_5 без надання іншого житла.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні позову у повному обсязі суд стягує з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605, 60 гривень з кожного.

На підставі ст. ст. 64 ч. 2, 156, 157 ЖК України, ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст.12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 280, 284, 353, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла, задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_5 та виселити ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_5 без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211, 20 грн, по 605, 60 грн з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя Оксана СКРИПНИК