Справа № 515/1860/23
Провадження № 2/513/31/25
Саратський районний суд Одеської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді Рязанової К.Ю., за участю: секретаря судового засідання Филипчук Л.В., розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в с. Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Давиденка Костянтина Вікторовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,
у с т а н о в и в:
13 листопада 2023 року представник позивача адвокат Давиденко К.В. звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.
Позовну заяву обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , 1935 року народження. Після смерті матері позивач одноособово прийняв у спадщину земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,3164 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2021 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивача ОСОБА_5 , у віці 42 років, в селі Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області. Після смерті брата залишилась земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,32 га, що розташована на території Татарбунарської міської ради (за межами села Дельжилер) Білгород-Дністровського району Одеської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №056544 виданого Дмитрівською сільською Радою народних депутатів, 06 травня 2003 року на ім`я ОСОБА_5 . Вищезазначену земельну ділянку фактично прийняла у спадщину мати позивача ОСОБА_4 , оскільки постійно проживала разом з ним відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. За життя мати не встигла нотаріально оформити спадкові права після смерті брата. Отже вищезазначену земельну ділянку вже позивач має право прийняти у спадщину як спадкоємці першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, після смерті матері. Після смерті спадкодавця, він звернувся до приватного нотаріуса Білгород- Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О. із заявою про видачу спадщини, але йому було відмовлено з причини того, що на час відкриття спадщини разом з спадкодавцем були зареєстровані ще три спадкоємці першої черги за законом, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Також нотаріус порекомендував йому звернутись до суду для захисту свого майнового права.
На зазначене зауважує наступне, ОСОБА_2 , фактично не проживала разом з ним на час відкриття спадщини, а отже спадщину фактично не прийняла відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а була лише зареєстрована. Щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , то вони взагалі не були дітьми брата, він виховував просто дітей співмешканки, з якою за декілька років до смерті розійшовся. ОСОБА_3 та ОСОБА_3 не є дітьми брата.
Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 грудня 2023 року зазначена цивільна справа передана на розгляд Саратського районного суду Одеської області.
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 13 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Давиденка Костянтина Вікторовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, було залишено без руху та надано строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.
26 лютого 2024 року на електрону адресу суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Давиденка К.В. про усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 13 лютого 2024 року.
Ухвалою суду від 27 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 25 грудня 2024 року закрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 06 лютого 2025 року о 11:00 годині.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Давиденко К.В. до суду не з`явилися, від них надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду, до суду не з`явились, не повідомили суд про причину своєї неявки, жодних заяв та клопотань у тому числі й відзиву не подали.
Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За положеннями ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до частини 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Частинами 1, 2 ст.281 ЦПК України встановлено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Отже, суд постановив провести заочний розгляд цивільної справи на підставі наявних матеріалів.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків.
Статті 1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст. ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно частин 1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 12 серпня 2002 року Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області, прізвище, ім`я та по батькові позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Дмитрівка, Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 03 липня 2009 року Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію, народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , у відомостях про матір, вказана ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Татарбунари, Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 13 квітня 2021 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П., ОСОБА_1 отримав у спадщину земельну ділянку площею 4,3164 гектарів, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю II-ОД № 056543, виданий 06 травня 2003 року Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №7150, після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ще за життя, ОСОБА_5 , 06 травня 2003 року був виданий Державний акт на право власності на землю серії II-ОД № 056544, площа земельної ділянки 4,32 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до довідки № 167 від 04 лютого 2019 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був (ла) зареєстрований в с. Дельжилер Татарбунарського району. На день смерті крім нього у будинку були зареєстровані такі особи: ОСОБА_4 , 1935 року народження мати померлого, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка померлого, фактично не проживала, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка померлого, фактично не проживала, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син померлого, фактично не проживав.
Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. №62/01-16 від 05 вересня 2023 року, роз`яснено та відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини ненадання доказів фактичного прийняття спадщини ОСОБА_4 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_5 та ненадання правовстановлюючого документу на успадковане майно. Рекомендовано звернутися до суду.
Згідно довідки № 35 від 20 лютого 2024 року виданої виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради Одеської області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на момент смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою були зареєстровані та не проживали разом з ним: ОСОБА_4 , 1935 року народження, ОСОБА_2 , 1989 року народження, ОСОБА_3 , 2001 року народження та ОСОБА_3 , 1999 року народження.
Відповідно до довідки № 34 від 20 лютого 2024 року виданої виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради Одеської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 на момент смерті яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за даною адресою були зареєстровані та не проживали разом з нею: ОСОБА_2 , 1989 року народження, ОСОБА_3 , 2001 року народження та ОСОБА_3 , 1999 року народження.
Як вбачається з відповіді Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 23 листопада 2024 року за №532/24.5-20, була здійснена перевірка по актовим записам про народження за період з 07 грудня 1999 року по теперішній час, в тому числі по поновленим актовим записам, але інформація щодо актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відсутня.
Судом також була досліджена спадкова справа № 113/2021 до майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що 09 липня 2021 року до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. звернувся ОСОБА_1 , із заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) інформація відсутня.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Тобто, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.
Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.
На момент відкриття спадщини спадкодавець мав право власності на вищезазначену земельну ділянку.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Позивач звернувся до нотаріуса 09 липня 2021 року із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 . Спадкова справа до щодо майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилась. Відповідно до довідки №167, на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка померлого, фактично не проживала, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка померлого, фактично не проживала, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син померлого, фактично не проживав, за адресою: АДРЕСА_1 .
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідачі після смерті ОСОБА_5 не зверталися.
Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Стаття 4 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Пред`являючи позов, позивач вказував, що на час смерті брата - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_4 , 1935 року народження, проживала разом з ним у спірному домоволодінні, а тому є такою, що прийняли спадщину відповідно до частини третьої статі 1268 ЦК України. Відповідачі у встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідачі після смерті ОСОБА_5 не зверталися, оскільки як встановлено судом фактично не проживали за адресою: АДРЕСА_1 .
Прийнявши спадщину, мати - ОСОБА_4 померла.
Судом установлено, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері - ОСОБА_4 є її син - ОСОБА_1 , позивач у справі, який подав заяву про прийняття спадщини.
Отже, за встановлених обставин судом, позов є обґрунтованим, підлягає задоволенню та за позивачем належить визнати право власності на вищевказане майно.
Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1223, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 89, 200, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,32 га, що розташована на території Татарбунарської міської ради (за межами села Дельжилер) Білгород-Дністровського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії II-ОД № 056544 виданого Дмитрівською сільською радою народних депутатів, 06 травня 2003 року на ім`я ОСОБА_5 .
Заочне рішення може бути переглянуто Саратським районним судом за заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після проголошення рішення, а відповідачем - протягом тридцяти з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 12 серпня 2002 року Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .
Представник позивача: Давиденко Костянтин Вікторович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ОД № 002979 від 19 квітня 2017 року, адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складений 16 червня 2025 року.
Суддя К. Ю. Рязанова