Дата документу 04.06.2025 Справа № 333/4576/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/4576/24 Пр. № 22-ц/807/254/25Головуючий у 1-й інстанції: Круглікова А.В. Повне рішення складено: 30.10.2024 року. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Трофимової Д.А.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебуванні на утриманні

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 1-9), в якому просила: - встановити факти, що вона - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ):

- з 2008 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з загиблим військовослужбовцем ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до дня смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та

- та перебувала на утриманні чоловіка ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона - ОСОБА_1 з 2008 р. проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача та ОСОБА_3 народилась дитина ОСОБА_4 14.09.2023 року. Комунарським районним судом м. Запоріжжя встановлено факт смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з вогнепальним пораненням від пострілу ворожого снайпера. Як вказує позивачка, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та факту перебування на утриманні позивача усуне перешкоди для реалізації права ОСОБА_1 та її дитини ОСОБА_4 на соціальне забезпечення на належному рівні та не позбавить її виплат одноразової грошової допомоги.

В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю суду першої інстанції Круглікову А.В. (а.с.29). Ухвалою суду першої інстанціївід 20.05.2024 року провадження у цій справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року (а.с.118-119) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 2008 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з загиблим військовослужбовцем ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до дня смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлено факт перебування ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на утриманні чоловіка ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач МІНІСТЕРСТВО ОБОРОНИ УКРАЇНИ у своїй апеляційній скарзі (а.с.125-138) просило рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, відстрочити сплату судового збору до прийняття рішення у справі, розгляд апеляційної скарги провести за участю представника МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ.

В автоматизованому порядку 02.12.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В., та Подліянову Г.С. (а.с.140). Ухвалою апеляційного суду від 03.12.2024 року (а.с. 141-145) витребувано у суду першої інстанції матеріали справи, які надійшли до апеляційного суду 26.12.2024 року (а.с.146). В автоматизованому порядку 27.12.2024 року суддею Трофимовою Д.А. замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку з тривалою відпусткою судді Кочеткової І.В. (а.с.147 - 148).

Ухвалою апеляційного суду від 27 грудня 2024 року (а.с.149) клопотання МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ про відстрочення сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у цій справі задоволено, відстрочено останньому сплату судового збору у розмірі 3633,60 грн. за подання вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі до ухвалення судового рішення Запорізьким апеляційним судом, та відкрито провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою.Ухвалою від 27 грудня 2024 року дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.150), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустки судді-доповідача у період з 17.02.2025 року по 03.03.2025 року включно (довідка а.с.170).

Учасники цієї справи своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі не скористались. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 177) розгляд цієї справи призначено в режимі відео конференції в порядку задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щербачова А.П. (а.с. 170-176).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 02 квітня 2025 року, не відбувся та був відкладений, через першу неявку всіх учасників цієї справи (а.с. 194), апеляційним судом листом в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України (а.с. 195), з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду в межах доводів апеляційної скарги апелянта, роз`яснено стороні позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої у цій справі діє адвокат Щербачов А.П., її право надати (не надати) апеляційному суду для долучення до матеріалів цієї справи докази (відповідну інформацію саме податкової служби чи центру зайнятості або з місця роботи тощо про доходи позивача) на підтвердження (спростування) наявності (відсутності) у неї ОСОБА_1 доходів саме за 2021 -2022 рік станом до дня смерті ОСОБА_3 19.12.2022 року, а також наслідки ненадання таких доказів апеляційному суду у встановлений апеляційним судом строк, а саме: апеляційний суд буде переглядати законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги апелянта на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів.

Сторона позивача скористалась роз`ясненим їй правом апеляційним судом в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України, надала апеляційному суду для долучення до матеріалів цієї справи (а.с. 204-214) відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 02.04.2025 року за період з січня 2021 року по грудень 2022 року ОСОБА_1 (інформація відсутня).

Ухвалами апеляційного суду (а.с. 221, 230) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотань сторін (а.с. 215-220, 223-229).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі позивач ОСОБА_1 особисто та додаткового через свого представника адвоката Щербачова А.П., що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України (а.с. 201а-203) всі учасники цієї справи, у тому числі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Щербачов А.П. в режимі відеконференції, не з`явились, окрім представника відповідача апелянта МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ Зінченка С.О. в режимі відеоконференції (а.с. 223-230), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Однак, за змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Апеляційний суд не визнавав обов`язковою у цій справі явку позивача чи представника останнього у цій справі та у дане судове засідання у цій справі зокрема.

Також, за змістом ст. 212 ч. 5 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду… несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутності представника відповідача апелянта МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ Зінченка С.О. в режимі відеоконференції (а.с. 235-229).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді доповідача, пояснення представника апелянта в режимі відеоконференції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши надані стороною позивача матеріали в порядку користування роз`ясненим їй апеляційним судом вищезазначеним листом в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України правом (а.с. 204-214) та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 266, 268, 273 ЦПК України та виходив із того, що вимоги позивача у цій справі є нормативно обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами.

Оскільки, ст. 21 Сімейного Кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1). Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (ч. 2).

Позивачем заявлено вимогу про встановлення факту проживання ОСОБА_1 з 2008 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу з загиблим військовослужбовцем ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до дня смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також факту перебування ОСОБА_1 на утриманні чоловіка ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Звертаючись з позовом до суду позивачем, на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_3 надано довідку про підтвердження фактичного проживання від 30.05.2023 р., виданої головою квартального/вуличного комітету. За змістом вказаної довідки, за адресою: АДРЕСА_1 з 2008 року по теперішній час проживали ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Як встановлено судом першої інстанції, 29.10.20 ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.10.2014 р. серії НОМЕР_2 , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2023 р. у справі № 333/7839/23 заяву ОСОБА_1 задоволено, встановлено факт смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 біля смт. Красна Гора, Бахмутського району Донецької області у віці 38 років.

Факту ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2008 року спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю підтверджено також показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були допитані судом в ході розгляду справи.

Крім того, в якості доказів перебування ОСОБА_1 на утриманні чоловіка ОСОБА_3 до матеріалів справи додано банківські виписки АТ КБ «Приватбанк» про перерахування останнім ОСОБА_1 грошових коштів, а саме: зарплати з військової частини НОМЕР_3 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріалами справи доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 протягом тривалого періоду часу, а саме: з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (день смерті ОСОБА_3 ) мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_1 вимоги є нормативно обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим, задовольнив у цій справі їх повністю.

Проте із таким висновком суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Так, в силу вимог ст. 318 ч. 1 п. 1 ЦПК України у заяві про встановлення факту (у цій справі - у позові позивача, враховуючи наявність спору сторін), повинно бути зазначено у тому числі, якій факт позивач просить встановити та з якою метою.

Апеляційним судом встановлено, що для встановлення вищезазначених 2 (двох) юридичних фактів, а саме: проживання позивача ОСОБА_1 з 2008 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу з загиблим військовослужбовцем ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до дня смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та перебувавання її ( ОСОБА_1 ) на утриманні чоловіка ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, позивач ОСОБА_1 вказала мету (зміст позову - а.с.5) саме з метою звернення її через територіальний центр комплектування та соціальної підтримки до Міністерства оборони України із заявою щодо отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку з загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 .

Юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України в окремому чи позовному провадженні в залежності від відсутності (наявності) спору сторін (правовий висновок ВП ВС, викладений у постанові від 18.01.2024 року у справі ЄУН 560/17953/21, якій є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України). Тому, підставі, передбачені ст. 255 ч.1 п. 1 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства) для закриття провадження у цій справі, у цивільному (позовному) провадженні відсутні.

Відповідачі у суді першої інстанції позов позивача не визнали у повному обсязі, так як позивачем не доведено факт проживання з ОСОБА_3 як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, перебування на повному утриманні ОСОБА_3 , ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків подружжя (відзив МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ на позов а.с. 43-82).

Оскільки, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19).

Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18).

Спільна присутність на святах та пересилання коштів не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18).

Сам собою факт періодичного спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18); від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18); від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Наявність у позивача документів, пов`язаних зі смертю та захороненням не є належними доказами, оскільки ці документи не підтверджують факт перебування позивача в фактичних шлюбних відносинах, спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків із померлим (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18).

Таким чином, підстави для звільнення позивача ОСОБА_1 у суді першої інстанції від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі були відсутні.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач ОСОБА_1 та представник останньої надали суду першої інстанції у цій справі належні та допустимі докази в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Так, само по собі свідоцтво про народження дитини позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (копія а.с. 20), в якому в графі батько зазначений ОСОБА_3 , не може свідчити та не свідчить про факт перебування позивача в фактичних шлюбних відносинах, спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків із померлим з 2008 року по день смерті останнього у 2022 році.

-Довідка голови квартального комітету Штанько В.В. від 30.05.2023 року на підтвердження місця проживання позивача ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , про те, що остання проживає із померлим ще 19.12.2022 року ОСОБА_3 за однією адресою: АДРЕСА_3 з 2008 року по теперішній час, тобто по дату видачі довідки 30.05.2023 року (копія а.с. 6), та яка, відповідно, видана 1) після смерті ОСОБА_3 , тому не може підтверджувати, що останній за своє життя визнавав цей факт 2) складена зі слів позивача, як заінтересованої у цій справі особи, та сусідів, які про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази судом не попереджались,

-як і письмові пояснення будь-яких свідків з боку позивача (а.с. 17-19), які про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази судом також не попереджались,

не могли бути прийняті судом першої інстанції в якості належних та допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі та, відповідно, не приймаються апеляційним судом також.

Усні покази свідків:

- ОСОБА_5 (розписка свідка від 18.07.2024 року а.с. 77-78 - сусід, знає померлого з 2006 року, разом гуляли, дружили, відпочивали, проживали поруч, позивачка та померлий мали спільну дитину, вважав їх дружиною та чоловіком, чи були вони розписані він не знає, безперервно мешкали разом за весь час, що він їх знав за адресою: АДРЕСА_1 ; матеріально забезпечував позивача та сина померлий, хоча офіційно він не працював, напевно, у нього було ПП, він на ринку торгував; не знає, чи сплачував він за комунальні послуги; як позивачка з померлим познайомились він не пам`ятає, приблизно 10 -12 років позивачка з померлим проживали разом)

- ОСОБА_6 (розписка свідка від 04.09.2024 року а.с. 96 проживає поруч, померлого знала з 2000-х років, про позивачку дізналась, як вони «одружились» з 2008 року, проживали вони разом у батька за адресою: АДРЕСА_1 , потім позивачка народила сина ОСОБА_7 , мешкали постійно, як сімейна пара, разом вели господарство; померлий працював; позивачка була у декреті на утриманні; знала, що померлий постійно працював, утримував сім`ю, десь з 2007-2008 року проживали разом; позивачка не працювала, була маленька дитина, начеб то була на господарстві по дому),

які за своїм змістом у цій справі фактично нічого не підтверджують та не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту саме перебування позивача із померлим у фактичних шлюбних відносинах, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19).

Щодо факту утримання позивача померлим

У редакції ст. 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», чинній на дату смерті військовослужбовця, зазначено, що: «… Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Згідно із ст. 31 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Ч. 6 ст. 30 вказаного Закону визначає, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісті військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (ст. 31).

Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є:

- особою ІНФОРМАЦІЯ_7 (паспорт, копія а.с. 10-11), тобто останній станом на день смерті ОСОБА_3 19.12.2022 було лише повних 33 (тридцять три) роки,

- тобто вона була повнолітньою та працездатною особою (належні, допустимі докази протилежного (відповідні довідки МСЕК про наявність у позивача І чи ІІ групи інвалідності тощо) у матеріалах цієї справи відсутні та стороною позивача - апелянта апеляційному суду не надані),

- мала можливість працювати, але на свій розсуд не працювала та не отримувала будь-який дохід (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною позивача апелянта апеляційному суду не надані; так, в довідках ПФУ, доданих позивачем до її позову у суді першої інстанції (а.с. 21-24),

= остання інформація про роботу та доходи позивача міститься лише за 2020 рік 1799,24 грн.;

= позивач також через свого представника надала апеляційному суду після роз`яснення їй прав апеляційним судом в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України (лист від 02.04.2025 року - а.с. 195) також відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого (перерахованого) податку та військового збору з січня 2021 року по грудень 2022 року (а.с.204-214), за змістом яких: інформація щодо останніх відсутня, та які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ,

-тому, при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, апеляційний суд не може погодитись і не погоджується із доводами позову позивача та висновками суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні останнього у цій справі про те, що перерахування Військовою частиною НОМЕР_3 у січні 2019 року (останній раз) у розмірі 7190,50 грн., та у розмірі 1610,48 грн. та у грудні 2018 року (перший раз) у розмірі 7190,50 грн. (виписка ПриватБанку по рахунку позивача ОСОБА_1 без зазначення призначення платежу - а.с. 95-95 зворот, тому це могли бути аліменти ОСОБА_3 на неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , тощо) взагалі може свідчити про те, що позивач ОСОБА_1 могла бути та була утриманцем ОСОБА_3 на день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_3 та одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї позивача ОСОБА_1 постійним і основним джерелом засобів до існування на день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ слід задовольнити, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року у цій справі слід скасувати; ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови; у задоволенні позову ОСОБА_1 до МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебуванні на утриманні у цій справі відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України, в разі задоволення апеляційної скарги відповідача МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ та відмови у задоволенні позову позивача у цій справі при вищевикладених обставинах:

- позивач ОСОБА_1 не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій;

- з позивача на користь держави слід стягнути судовий збір 3633,60 грн. (розрахунок якого наведений апеляційним судом в ухвалі апеляційного суду у цій справі - а.с. 149 зворот) за апеляційну скаргу відповідача МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ, сплату якого апеляційним судом було останньому відстрочено до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції ухвалою від 27 грудня 2024 року (а.с.149) та якій не був сплачений апелянтом станом на час ухвалення цієї постанови апеляційним судом, що підтвердив представник апелянта розгляду цієї справи у даному судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебуванні на утриманні у цій справі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір 3633,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 12.06.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Трофимова Д.А.