Справа № 297/3704/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ГЕЦКО Ю. Ю., за участю секретаря судового засідання Ісак О. І., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шалапаюк В. Л., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, та просить ухвалити рішення, яким припинити право власності за ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_1 , право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку.

Свої позовні вимоги обгрутовує тим, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з літа 2014 року і по теперішній час відкрито, безперервно володіє будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Влітку 2014 року позивач придбав від відповідача будинок, заплативши останньому обумовлену сторонами суму вартості даного нерухомого майна. У свою чергу, відповідач передав позивачу всі наявні документи та ключі від будинку, а також надав йому повний та беззастережний доступ, право володіння та користування будинком. Тобто з літа 2014 року позивач володіє Будинком як його єдиний власник, здійснюючи всі необхідні власникові повноваження. Так, на замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт на будинок; позивачем здійснено капітальний ремонт будинку, постійно здійснюється підтримання будинку та прилеглої до нього території у придатному стані; позивач систематично сплачує спожиті у Будинку комунальні послуги (з рахунку у ПриватБанку дружини позивача). Даний факт підтверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, квитанціями про сплату комунальних послуг у кількості 8 штук.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шалапаюк В. Л. в судовому засіданні позовну заяву повністю підтримали пояснили, що іншого порядку окрім судового вони не мають для визнання права власності. Проти винесення заочного рішення не заперечили.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки не повідомила. Судом неодноразово викликався однак жодних заяв, відзивів чи заперечень не подав.

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердили позицію позивача з мотивів вказаними позивачем в позовній заяві які найшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з літа 2014 року і по теперішній час відкрито, безперервно володіє будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Влітку 2014 року позивач придбав від відповідача будинок, заплативши останньому обумовлену сторонами суму вартості даного нерухомого майна. У свою чергу, відповідач передав позивачу всі наявні документи та ключі від будинку, а також надав йому повний та беззастережний доступ, право володіння та користування будинком.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно. Аналогічної думки дотримується і Верховний суд у своєму рішенні 03 грудня 2018 року Верховний Суд № 153/608/17, провадження № 61-2689св18 (ЄДРСРУ № 78297347).

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном.

У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Підсумовуючи зазначене вище, при вирішенні даного спору, суд враховує, зокрема, таке:

- володіння позивачем визнається відкритим, так як він не приховував факт знаходження майна в своєму володінні. Вживав і продовжує вживати звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна і не приховує цього майна;

- позивач володіє майном безперервно, володіння не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (п.9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови).

Від так, ОСОБА_1 як, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набував фактично право власності на це майно за набувальною давність, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

вирішив:

Позов задовольнити.

Припинити право власності зареєстроване за ОСОБА_3 на садибний (індивідуальний) житловий будинок, загальною площею 30,1 кв.м., житловою площею 14,8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право власності зареєстроване за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,195 га, цільове призначення - 02.01 Землі житлової та громадської

забудови, за кадастровим номером :00:001:0152, яка розташована на території Мужіївської сільської ради Берегівського району Закарпатської області за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок, загальною площею 30,1 кв.м., житловою площею 14,8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,195 га, цільове призначення - 02.01 Землі житлової та громадської забудови, за кадастровим номером :00:001:0152, яка ради розташована на території Мужіївської сільської ради Берегівського району Закарпатської області за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Юрій ГЕЦКО