Провадження №: 2/336/1773/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
«05» червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,
з участю секретаря Зайцевій С.Г.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частку в квартирі в порядку спадкування за законом,
Позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частку в квартирі в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначила наступне, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , мати позивачки, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді: квартири АДРЕСА_1 . У передбачений законом строк для прийняття спадщини, позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини до Першої Запорізької державної нотаріальної контори, після чого дізналася про складення заповіту на відповідачку, її рідну сестру.Позивач є спадкоємцем після смерті матері відповідно до ст. 1241 ЦК України, яка має право на обов`язкову частку у спадщині. Внаслідок відсутності у позивачки оригіналу правового документу на спадкову квартиру АДРЕСА_1 , яка належала її матері на праві власності на підставі, а саме Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Шевченківської районної Ради народних депутатів 05.04.1993 року та яке знаходиться у відповідача, яка категорично відмовила їй його надати, та який обов`язково необхідно подати до Першої Запорізької нотаріальної державної контори, задля отримання Свідоцтва на право власності за законом, позивачка через нотаріальну контору не має можливості оформити свої права на спадкове майно через нотаріальну контору, відтак позивачці видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.11.2024 року, за № 2923/02-31 та рекомендовано звернутися до суду за визнанням права власності на успадковану частку в спадковій квартирі, тому за вказаних обставин позивачка змушена звернутися до суду з позовною заявою.
Вищевказана справа була призначена до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
При цьому, сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи.
У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2).
З матеріалів справи слідує, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого повторно Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.11.2024, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .
Згідно свідоцтва про народження, виданого 31.01.1957 року Пржевальською селищною радою Куринського району Караганданської області, актовий запис № 3, серія НОМЕР_2 , вбачається, що позивачка є донькою ОСОБА_3 .
При цьому, згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, виданого 20.07.2018 року до свідоцтва про шлюб, вбачається, що 21 серпня 1981 році позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 та її прізвище змінене з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина за заповітом у вигляді квартири АДРЕСА_1 , належної померлій на праві власності на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Шевченківської районної Ради народних депутатів 05.04.1993 року.
Прийняття позивачкою спадщини після смерті матері відбулося шляхом звернення до Першої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщинивід 31.01.2018 року.
Згідно до копії відповіді від 16.10.2024 року, виданої районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району про надання дублікату Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Шевченківської районної Ради народних депутатів 05.04.1993 року, вбачається що районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району не може видати дублікат, без його втрати та згоди власників квартири.
Згідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.11.2024 року за № 2923/02-31 вбачається, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини відсутності оригіналу правового документа на спадкову кварту та рекомендовано звернутися до суду.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1220 ЦК України, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 2).
Відповідно до ст. 1241 ЦК України, вбачається, що ч. 1. малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
В зв`язку з тим, що ОСОБА_3 , як наголошує позивач у позові, склала за своє життя заповіт на користь відповідача, а позивачка відповідно до ст. 1241 ЦК України, є спадкоємцем після смерті матері на обов`язкову частку у спадщині, оскільки є непрацездатною за віком, таким чином, беручі до уваги, що після смерті матері спадкоємцями за законом першої черги є позивачка та відповідачка, відтак позивачка успадковує частку квартири АДРЕСА_1 .
За вимогами ст.ст. 1268-1270 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ст. 1297 ЦК України).
Частиною першою статті 1298 Цивільного кодексу України визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
З матеріалів спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_3 підтверджується прийняття спадщини позивачем спадкового майна, а також того, що позивачка, відповідно до ст. 1241 ЦК України, як повнолітня непрацездатна донька спадкодавця, успадкувала незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 наявна копія правовстановлюючого документа на спадкову квартиру.
При цьому, сторона відповідача не заявляла про витребування у відповідної особи оригіналу вказаного письмового доказу, отже суд не ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Ст. 19 п. 1 п.п. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що правоустановлювальним документом, на підставі якого провадиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, може бути рішення, що набрало законної сили про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, внаслідок чого за позивачкою слід визнати право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 1216-1218, 1233, 1241, 1269-1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 211, 247, 258-259, 263-265, 283, 352, 354-355 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частку в квартирі в порядку спадкування за законом - задовольнити у повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом на обов`язкову частку спадщини після смерті матері ОСОБА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького Апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: П.В. Зарютін