Провадження №22-ц/812/1041/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року м. Миколаїв

Справа № 490/1336/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н. О.,

суддів: Кушнірової Т. Б., Тищук Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про поділ майна подружжя

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_3

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Шолох Л. М., 16 квітня 2025 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена,

у с т а н о в и в:

В лютому 2022 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що з 02 липня 2016 року перебуває у зареєстровану шлюбі з ОСОБА_2 . Від цього шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З серпня 2021 року вона та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені. Син проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Позивач також зазначила, що наразі в Центральному районному суді м. Миколаєва перебуває справа № 490/553/22 за позовом ОСОБА_2 до неї про розірвання шлюбу.

На думку позивача, аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Крім того, позивач вказувала, що за час шлюбу з відповідачем, вони за спільні кошти 14 січня 2021 року придбали автомобіль марки «PEUGEOT», модель «307 SW», бензиновий двигун об`ємом 1587 см3, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Цей автомобіль зареєстровано на відповідача та після фактичного припинення шлюбних відносин автомобіль залишився у володінні та користуванні відповідача разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та договором купівлі продажу автомобіля. Угоди щодо добровільного поділу автомобіля між ними не досягнуто, шлюбний договір не укладався.

Оскільки автомобіль належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя і залишився у володінні та користуванні відповідача, є неподільною річчю, позивач бажає отримати грошову компенсацію вартості автомобіля замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «PEUGEOT», модель «307 SW», 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 і стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості частки спірного автомобіля в сумі 56 610 грн.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2022 року справу за вищевказаним позовом прийнято до провадження судді Шолох Л. М. та призначено її розгляд в підготовче судове засідання в загальному позовному провадженні.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову.

Справа призначалася до судового розгляду неодноразово.

09 жовтня 2023 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 через систему «Електроний суд» подала клопотання про зупинення провадження у справі.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем та перебуває у складі ЗСУ, тому не має можливості брати участь у судових засіданнях, надавати пояснення чи докази. Перебуваючи в лавах ЗСУ він не отримує процесуальних та інших документів по справі та не може висловити свою позицію зі спірних питань. Однак, аліменти на утримання дитини сплачує добровільно.

Відповідач заперечує про розгляд справи за його відсутності, бажає брати участь у судових засіданнях та висловлювати свою позицію по суті пред`явлених вимог, користуватися своїми процесуальними правами, насамперед з приводу поділу майна. До того ж, перебування відповідача на бойових чергуваннях обмежує у спілкуванні телефонним та іншим зв`язком, що ускладнює своєчасне визначення правової позиції та врахування його інтересів по справі.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2023 року виділено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину в окреме провадження. Передано роз`єднані матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину для автоматичного розподілу та присвоєння реєстраційного номеру.

Наступною ухвалою суду від 25 грудня 2023 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_3 призначено по справі № 490/1336/22 судову транспортно товарознавчу експертизу. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено.

11 липня 2024 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва провадження по справі поновлено у зв`язку із надходження висновку експерта № 24-479 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу.

13 жовтня 2024 року представником позивача ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» подано заяву про збільшення розміру позовних вимог.

27 січня 2025 року представник відповідача ОСОБА_6 через систему «Електронний суд» подала заяву в якій виклала заперечення стосовно збільшення позовних вимог, а також наполягала на зупиненні провадження у справі у зв`язку із перебування відповідача у ЗСУ.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2025 року клопотання ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 задоволено. Провадження у справі № 490/1336/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя зупинено до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що на всій території України введено воєнний стан, а відповідач перебуває на військовій службі, що унеможливлює з поважних причин брати ним участь у розгляді справи.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 посилаючись на незаконність ухвали суду просив її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що питання про зупинення провадження у справі вже було розглянуто ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2023 року, якою провадження у справі було зупинено з аналогічних обставин, проте ця ухвала суду була скасована постановою Миколаївського апеляційного суду.

Крім того, в скарзі зазначено, що відповідно до наказу Міністерства Оборони України № 363 від 06 жовтня 2020 року участь у бойових діях фіксується у Журналі бойових дій, тому участь у бойових діях може підтверджуватися витягом з Журналу бойових дій, який підтверджує факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником.

З наданих відповідачем документів не вбачається, що відповідач перебуває у зоні введення бойових дій та приймає участі у введенні бойових дій.

Позивач також є військовослужбовцем, проте це не перешкоджає їй брати участь у розгляді справи особисто або через представника.

До того ж, призваний на військову службу відповідач та його представник активно беруть участь у розгляді справи. Дії відповідача, який наполягає на зупиненні провадження у справі не відповідають принципу добросовісності. Зупинення провадження у цій справі є порушенням права позивача на розумний строк розгляду справи, оскільки позов пред`явлений ще 23 лютого 2022 року, тобто підготовче провадження по справі триває більше трьох років. Тому подане клопотання є затягуванням розгляду справи та ухилення від поділу майна подружжя.

Представник відповідача ОСОБА_6 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

За приписами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини наголошує, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Згідно з статтею 1 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення). Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу, оформлюється письмовими наказами.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу із наказу командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по стройовій частині) від 12 липня 2021 року № 187 головний старшина ОСОБА_2 , головний сержант командира відділення взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_2 прибув до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганських областях, з метою виконання службових (бойових) завдань в оперативно-тактичному угрупуванні « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Згідно із довідкою командира військової частини НОМЕР_2 від 16 жовтня 2024 року № 470/1/191 головний сержант ОСОБА_2 , головний сержант автомобільної роти військової частини НОМЕР_2 перебуває у складі тактичного угрупування в районі АДРЕСА_1 та виконує бойові (спеціальні) завдання з 25 серпня 2024 року до окремого розпорядження.

Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_2 від 08 травня 2025 року № 470/1/847 головний сержант ОСОБА_2 , головний сержант автомобільної роти військової частини НОМЕР_2 перебуває у складі тактичного угрупування в районі АДРЕСА_1 та виконує бойові (спеціальні) завдання з 25 серпня 2024 року до окремого розпорядження.

Конструкція пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана не із самою обставиною введення воєнного стану, а із фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

При цьому, вказана вище норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. За такої умови підстава для зупинення провадження у справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі Збройних Сил України припиняється. Учасник справи може припинити участь у складі Збройних Сил України ще до припинення воєнного стану, якщо така можливість передбачена законодавством.

Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України може бути застосована судами під час вирішення питання про зупинення провадження у справі у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2024 року у справі № 852/2а-2/24 (адміністративне провадження № А/990/5/24).

Суд звертає увагу, що конструкція норми пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України носить імперативний характер та покладає на суд саме обов`язок зупинити провадження у справі за цією підставою, при цьому, незалежно від наявності у сторони представника, стадії процесу (підготовче провадження, розгляд справи по суті, апеляційне, касаційне оскарження), ціни позову, виду вимог, що розглядаються у провадженні, чи будь-яких інших чинників.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2024 року у справі № 484/40/21 (провадження № 61-4547св23).

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із перебування відповідача у Збройних Силах України.

Враховуючи викладене, наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що суд допустив порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена ухвала суду - без змін.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником Ярмоловичем Олексієм Євгеновичем залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н. О. Шаманська

Судді: Т. Б. Кушнірова

Н. О. Тищук

Повний текст постанови складено 06 червня 2025 року.