Номер провадження: 22-ц/813/433/25
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід-А» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2022 року цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід-А», треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про розірвання договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Схід-А», треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про розірвання договору купівлі-продажу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.10.2017р. між ОСОБА_4 , ТОВ «СХІД-А», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. за №1618, згідно умов якого ОСОБА_4 передав у власність (продав), а ОСОБА_2 в 1/20 (одній двадцятій) частці, ОСОБА_3 в 1/20 (одній двадцятій) частці, ТОВ «СХІД-А» отримали у власність (купив) 1/15 частку, прийняли разом у власність (купили) 1/6 (одну шосту) частку в праві власності на нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 6453,6 кв.м., які в цілому складаються з адміністративної будівлі, позначеної на плані літ. «А», частки гуртожитку - літ. «В», складів - літ. «Б», «Е», печей - літ. «Ж», «К», трансформаторів - літ. «Н», «М», «О», цехів - літ. «Ц», «Р», «З», гаражу - літ. «Г», вбиральні - літ. «С» (надалі - Об`єкт продажу).

Відповідно до умов Договору ОСОБА_4 передав ТОВ «СХІД-А» вищевказані нежитлові будівлі та споруди, а відповідач їх прийняв, що підтверджується державною реєстрацією права власності (номер запису про право власності 22682063), В свою чергу відповідач зобов`язався у встановлений Договором строк розрахуватись за передане майно, а саме: сплатити на розрахунковий рахунок позивача 88200,00 грн. протягом одного календарного року з дня укладення Договору.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач є єдиним спадкоємцем після його смерті та вважає, що до неї перейшли усі права та обов`язки, які мав під час свого життя спадкодавець.

Станом на момент звернення до суду відповідач свої зобов`язання щодо розрахунку за передане майно не виконав. Посилаючись на невиконання істотних умов договору з боку ТОВ «СХІД-А», зокрема в частині оплати вартості переданого об`єкту нерухомості, позивач просить задовольнити її вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Схід-А», треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про розірвання договору купівлі-продажу задоволено в повному обсязі. Розірвано договір купівлі-продажу від 05 жовтня 2017 р., зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. за №1618, укладений між ОСОБА_4 , Товариством з обмеженою відповідальністю «СХІД-А», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині передачі ОСОБА_4 та отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «СХІД-А» у власність 1/15 (одної п`ятнадцятої) частки в праві власності на нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 6453,6 кв.м., які в цілому складаються з адміністративної будівлі, позначеної на плані літ. «А», 1/2 частки гуртожитку - літ. «В», складів - літ. «Б», «Е», печей - літ. «Ж», «К», трансформаторів - літ. «Н», «М», «О», цехів-літ. «Ц», «Р», «З», гаражу-літ. «Г», вбиральні - літ. «С». Припинено право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «СХІД-А» на 1/15 (одна п`ятнадцята) частку в праві власності на нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 6453,6 кв.м., які в цілому складаються з адміністративної будівлі, позначеної на плані літ. «А», 1/2 частки гуртожитку - літ. «В», складів - літ. «Б», «Е», печей - літ. «Ж», «К», трансформаторів - літ. «Н», «М», «О», цехів - літ. «Ц», «Р», «З», гаражу - літ. «Г», вбиральні - літ. «С» шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису 22682063 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «СХІД-А». Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «СХІД-А» повернути на користь ОСОБА_1 за актом приймання-передачі 1/15 (одну п`ятнадцяту) частку в праві власності на нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 6453,6 кв.м., які в цілому складаються з адміністративної будівлі, позначеної на плані літ. «А», У2 частки гуртожитку - літ. «В», складів - літ. «Б», «Е», печей - літ. «Ж», «К», трансформаторів - літ. «Н», «М», «О», цехів - літ. «Ц», «Р», «З», гаражу - літ. «Г», вбиральні - літ. «С». Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «СХІД-А» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2724,00 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Схід-А» просить скасувати оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1)розрахунок з ОСОБА_4 здійснювався готівкою, а тому є необхідність у допиті свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

2)позивачем неправильно обрано спосіб судового захисту як розірвання договору купівлі-продажу та припинення права власності, адже правильним способом судового захисту є стягнення недоотриманих коштів у судовому порядку (позиція Верховного Суду у постанові від 22.09.2021 у справі №194/342/15-ц, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.09.2020 у справі №916/667/18);

3)до виниклих спірних правовідносин необхідно застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 28 травня 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

28 травня 2025 року від адвоката ТарановськогоД.С., яка діє в інтересах ТОВ «Схід-А», надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Заява вмотивована тим, що 24 травня 2025 року до суду через підсистему Електронний суд представником позивача було подано заяву про приєднання доказів, письмові пояснення та заява щодо повноважень представника апелянта. Тобто у суботу, з заявами представник ТОВ "СХІД-А" ознайомився 26.05.2025 року у перший робочий день після надходження заяв, що є недостатнім строком для підготовки до судового засідання. У зв`язку з великим обсягом документів, які були подані до суду представник ТОВ «СХІД-А» потребує більше часу на аналіз вказаних документів та підготовку до судового засідання.

Розглянувши вказану заяву про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Основною умовою відкладення розгляду справи є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 05 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. за реєстровим номером 1618 було посвідченого договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 в 1/20 частці, ОСОБА_3 в 1/20 частці та ТОВ «СХІД-А» в особі директора ОСОБА_6 в 1/15 частці прийняли у власність 1/6 частку в праві власності на нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 6453,6 кв.м., які в цілому складаються з адміністративної будівлі, позначеної на плані літ. «А», 1/2 частки гуртожитку - літ. «В», складів - літ. «Б», «Е», печей - літ. «Ж», «К», трансформаторів - літ. «Н», «М», «О», цехів - літ. «Ц», «Р», «З», гаражу - літ. «Г», вбиральні - літ. «С».

Згідно з пункту 5 договору, сторони договору дійшли згоди, що продаж об`єкта продажу вчинено за 213 100,00 грн., з яких: покупці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплатили ОСОБА_4 в рівних частках до підписання договору та нотаріального посвідчення згаданого вище договору шляхом перерахування коштів з поточних рахунків покупців; 88 200,00грн. ТОВ «СХІД-А» зобов`язалось сплатити продавцю шляхом перерахування коштів на банківський рахунок ОСОБА_4 № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» протягом одного календарного року з дня укладання договору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. З представлених документів вбачається, що ОСОБА_1 є дочкою померлого та єдиним спадкоємцем після його смерті, так як отримала у спадщину майно, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 18.08.2020р., виданих приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Матеріалами справи встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , як сторони оспорюваного договору, його спадкоємцем є його дочка ОСОБА_1 , до якої, в силу статті 1218 ЦК України, перейшли усі прав та обв`язки, які належали спадкодавцю, в тому числі і за договором купівлі-продажу від 05.10.2017. Відтак, ОСОБА_1 є належним позивачем у даній справі, яка має право вимоги за правами та обов`язками, що виникли з вказаного вище договору купівлі-продажу.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено положеннями ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частиною 3 вказаної вище статті встановлено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 695 ЦК України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

За положеннями ч. 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частин 2,3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між ОСОБА_4 та ТОВ «СХІД-А» було укладено договір щодо продажу 1/15 частки нежитлових будівель та споруд. Договір був укладений між сторонами у встановленій законом формі нотаріальне посвідчення, з визначенням об`єкту продажу - нежитлові будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також з дотриманням інших істотних умов договору, зокрема ціни продажу об`єкту 88200,00грн., з умовою відстрочки платежу, за придбаний об`єкт з чітким визначенням порядку оплати - шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_4 , та строків такої оплати - на протязі одного календарного року з дня укладання договору, тобто до 05.10.2018р.

ТОВ «СХІД-А» за договором купівлі-продажу від 05.10.2017 не здійснило оплату у встановлений договором спосіб та порядок за придбаний об`єкт нерухомості у вигляді 1/15 частки нежитлових будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та зворотне не спростовано Товариством під час розгляду справи. При цьому суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що ціна продажу об`єкту є істотною умовою договору, на отримання якої розраховує продавець у строки визначені договором. Не отримання оплати за проданий товар є порушенням прав та охоронюваних законом інтересів продавця у вигляді реальних збитків та позбавляє потерпілу сторону отримати очікуване при укладенні договору, на що продавець мав право розраховувати, укладаючи договір. Встановлення таких обстави дає підстави стверджувати про істотне порушення умов договору купівлі-продажу від 05.10.2017р. з боку ТОВ «СХІД-А».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що «розрахунок з ОСОБА_4 здійснювався готівкою, а тому є необхідність у допиті свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 », то колегія суддів зазначає таке.

У п. 5 (в частині зобов`язання ТОВ «СХІД-А») Договорі купівлі-продажу від 05.10.2017 вказано, що продаж об`єкта продажу за домовленістю сторін вчинено за 213 110 гривень 00 копійок, з яких 88 200 гривень ТОВ «Схід-А» зобов`язується сплатити продавцю шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця № НОМЕР_1 в АТ «Укрсиббанк» (МФО 351005) протягом одного календарного року з дня укладення цього договору.

Також вказано, що сторони підтверджують, що їм відомо про обмеження щодо здійснення розрахунків готівкою фізичних осіб між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, згідно з Постановою Правління НБУ №210 від 06.03.2013 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» та наслідків недотримання вимог законодавства.

Таким чином, як українським законодавством, так і договором, передбачено, що переказ коштів у розмірі 88 200 гривень мав бути здійснений виключно на банківський рахунок продавця ОСОБА_4 , жодних інших порядків розрахунку не передбачалось.

Крім того, у судовому засіданні, яке відбулось 05 червня 2024 року, допитано як свідка ОСОБА_6 , який вказував, що вони не перераховували кошти ці на рахунок, тому що не було можливості це зробити і грошових коштів. Гроші були передані готівкою, однак належних і допустимих доказів (розписку) надати не може.

У допиті ОСОБА_5 було відмовлено протокольною ухвалою від 05.06.2024.

Враховуючи зазначене, то колегія суддів відхиляє ці доводи апеляційної скарги як безпідставні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем неправильно обрано спосіб судового захисту як розірвання договору купівлі-продажу та припинення права власності, адже правильним способом судового захисту є стягнення недоотриманих коштів у судовому порядку (позиція Верховного Суду у постанові від 22.09.2021 у справі №194/342/15-ц, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.09.2020 у справі №916/667/18), колегія суддів не бере до уваги з огляду на таке.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Згідно зі частиною першою статтею 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару (частина четверта статті 694 ЦК України).

Відповідно до обставин цієї справи договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений в кредит з відстроченням платежу.

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у постанові від 07 жовтня 2021 року у справі № 925/1382/19 зазначив, що правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі №916/667/18 про безальтернативність вимог про оплату товару та сплату процентів за користування чужими грошовими коштами як способу захисту порушеного права продавця, який не отримав/не повністю отримав оплату за частку, не підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли на підставі договору купівлі-продажу частки у кредит.

У справі №916/667/18 спір виник стосовно договору купівлі-продажу корпоративних прав, яким було передбачено, що розрахунки між сторонами були проведені до укладення договору, тобто до правовідносин підлягала застосуванню стаття 692 ЦК України.

У справі №194/342/15-ц спір виник стосовно договору купівлі-продажу квартири, яким передбачено, що продаж квартири вчиняється за узгодженою між сторонами ціною і становить 126 000 грн; продавець, в особі представника, отримав від покупця 76 000 грн, а решту 50 000 грн покупець зобов`язується сплатити представнику продавця до 03 січня 2014 року, тобто до правовідносин також підлягала застосуванню статті 692 ЦК України, так як договір купівлі-продажу був частково оплачений.

Водночас, у справі, що розглядається, у договорі передбачалася післяоплата, відстрочення платежу (тобто продаж відбувся у кредит, а, відповідно, застосуванню підлягала не тільки стаття 692, але й стаття 694 ЦК України як спеціальна норма).

Наявність способу захисту у вигляді права вимагати оплати товару (стаття 692 ЦК України) не свідчить про те, що, враховуючи правову природу договору із відстроченням платежу, особа як його сторона не може вимагати захисту свого права на підставі статті 651, частини четвертої статті 694 ЦК України; ефективний спосіб захисту в такому разі визначає сам позивач.

Отже, висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Стосовно застосування позовної давності у вказаній справі, то колегія вважає за необхідне вказати таке.

Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки.

Порядок відліку позовної давності наведено в статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір купівлі-продажу був укладений 05 жовтня 2017 року. У пункті 5 цього договору вказано, що 88 200 гривень ТОВ «Схід-А» зобов`язується сплатити продавцю шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця № НОМЕР_1 в АТ «Укрсиббанк» (МФО 351005) протягом одного календарного року з дня укладення цього договору.

Таким чином, здійснення розрахунку мало бути проведено ТОВ «Схід-А» до 05 жовтня 2018 року. З моменту невиконання зобов`язання, але не раніше 05 жовтня 2018 року, право позивача є порушеним.

Позовна заява була подана 04 жовтня 2018 року засобами поштового зв`язку (а.с. 26, т. 1), тобто в межах строку позовної давності.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Щодо скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 липня 2023 року заяву ТОВ «Схід-А» про забезпечення позову задоволено частково. Введено заборону на відчуження 1/15 (одну п`ятнадцяту) частки власності нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 6453,6 кв.м., які в цілому складаються з адміністративної будівлі, позначеної на плані літ. «А», У2 частки гуртожитку - літ. «В», складів - літ. «Б», «Е», печей - літ. «Ж», «К», трансформаторів - літ. «Н», «М», «О», цехів - літ. «Ц», «Р», «З», гаражу - літ. «Г», вбиральні - літ. «С» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01), що належать ОСОБА_7 . Заборонено здійснення реєстраційних дій на 1/15 (одну п`ятнадцяту) частки власності нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 6453,6 кв.м., які в цілому складаються з адміністративної будівлі, позначеної на плані літ. «А», У2 частки гуртожитку - літ. «В», складів - літ. «Б», «Е», печей - літ. «Ж», «К», трансформаторів - літ. «Н», «М», «О», цехів - літ. «Ц», «Р», «З», гаражу - літ. «Г», вбиральні - літ. «С», що належать ОСОБА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01).

Під час судових дебатів адвокат Кукало О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просила скасувати заходи забезпечення позову, які накладені ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 липня 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову, які вжиті ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 липня 2023 року.

Керуючись ст. ст. 158, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід-А» залишити без задоволення.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2022 року залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 липня 2023 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 червня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева