Справа №442/3495/25
Провадження №2-о/442/344/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.

з участю секретаря судового засідання Фіцяк А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

08.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, а саме: встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красноград (сучасна назва Берестин), Харківської області, громадянина України.

В обгрунтування заяви покликається на те, що він, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у Харківській області в м.Красноград. Заявник зазначає, що має свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 25.11.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції Харківської області. Відповідно до зазначеного свідоцтва його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Станом на сьогодні, він не має паспорту громадянина України. З метою отримання паспорту громадянина України звернувся із заявою до Дрогобицького відділу ГУ ДМС України у Львівській області. Рішенням Дрогобицького відділу ГУ ДМС України у Львівській області від 04.04.2025 ОСОБА_1 відмовлено у видачі паспорта громадянина України у зв`язку з тим, що процедуру встановлення особи не можливо провести через відсутність свідків вказаних у п.43 Порядку. Зазначає, що встановлення даного факту, є необхідним для подальшого звернення до Державної міграційної служби з метою отримання паспорту громадянина України.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Фурик А.Я. в судовому засіданні заяву підтримав, просить таку задоволити.

Представниця Дрогобицького відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Коваль О.С. в судовому засіданні заяву підтримала.

Представник Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Баліцький О.Й. в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приводу задоволення заяви поклався на думку суду.

Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 25.11.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції Харківської області.

Згідно з посвідчення серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 , 2004 року народження, був дитиною-інвалідом, на підставі чого ОСОБА_3 (мати) призначено державну соціальну допомогу. Станом на день розгляду даної справи термін дії посвідчення минув 23.11.2022.

Звернувшись до Дрогобицького відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області із заявою про оформлення паспортного документа громадянину України ОСОБА_1 , отримано відмову.

Рішенням Дрогобицького відділу ГУ ДМС України у Львівській області від 04.04.2025 відмову обгрунтовано тим, що неможливо провести ідентифікацію ОСОБА_1 , як громадянина України та встановити його особу зокрема через процедуру встановлення особи через відсутність свідків вказаних у п.43 Порядку. У зв`язку з цим рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та Законом України «Про громадянство України».

Згідно з підпунктом "а" пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок № 302).

У пунктах 38-40 Порядку №302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.

У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, що передбачена пунктом 43 Порядку № 302.

Зокрема, цим пунктом визначено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Мін`юсту, територіальних органів Національної поліції, ДПС, навчальних закладів, військових частин, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. У разі відсутності документів з фотокарткою/відцифрованим образом обличчя особи, отриманих з державних, єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи шляхом опитування свідків, які були зазначені заявником. Свідками можуть бути дієздатні один із членів сім`ї особи (у тому числі колишня дружина/чоловік), близька особа або сусід, які досягли 14-річного віку та мають документи, що посвідчують особу, які підлягають обов`язковому пред`явленню. Для підтвердження того, що особа є членом сім`ї або близькою особою, подаються документи, що посвідчують відповідні факти (свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про народження, рішення суду та інші документи). У разі відсутності зазначених документів такі відомості перевіряються за наявними даними державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. Для підтвердження зареєстрованого місця проживання сусіди особи подають довідку про реєстрацію місця проживання, видану органом реєстрації в установленому законодавством порядку, або витяг з реєстру територіальної громади, а в разі їх відсутності такі відомості перевіряються за наявними даними відомчої інформаційної системи ДМС або за відомостями, внесеними до документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документа, що посвідчує особу та підтверджує спеціальний статус. За результатами опитування свідків складається акт встановлення особи за формою, визначеною МВС. У разі встановлення працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС факту невідповідності відомостей, що містяться в документах, поданих заявником та/або свідками, відомостям, що містяться в наявних обліках ДМС, інших державних та єдиних реєстрах, інших інформаційних базах, що перебувають у власності держави, процедура встановлення особи не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Враховуючи наведені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення, у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

У розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії»).

Отже, необхідною умовою забезпечення доступу заявника у цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам його заяви.

Згідно з вимогами вказаного законодавства України у разі якщо Державна міграційна служба України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку.

До місцевого загального суду подається заява про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути свідоцтво про народження особи та рішення Державної міграційної служби України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації.

У своїй заяві до суду заявник має вказати, який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи).

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 511/409/20 (провадження № 61-20060св21) та у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 760/10717/22 ( провадження № 61-12720св23).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що є бабусею заявника. Її син, батько ОСОБА_1 , у даний час проходить службу в Збройних Силах України, а мама ОСОБА_3 після відбуття 3-річного покарання у виді позбавлення волі за вжиття наркотичних засобів, приїжджала до них у село, однак забрати дитину відмовилась. Зараз, наскільки відомо, вона перебуває на непідконтрольній території. Онук має інвалідність з дитинства, тому вона змушена з ним проживати не у квартирі за місцем реєстрації, бо квартира розташована на 5 поверсі і для нього є небезпека, а у селі Опори, де є будинок. В міграційну службу для вироблення паспорта онукові, який проживає з нею з 2010 року зверталась багаторазово, однак завжди отримувала усні відмови. Допоки цього разу адвокат - представник заявника не роз`яснив їм, що потрібна письмова відмова і дане питання потребує звернення до суду.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що є хрещеною мамою батька заявника, який зараз проходить службу в ЗСУ. Знає заявника з 2010 року, часто буває у них вдома, бабуся виховує його дуже добре, однак він не має паспорта, а тому змушені були звернутися до суду.

При таких обставинах суд вважає, що задоволення заяви про встановлення юридичного факту не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви судом не встановлено.

Керуючись ст. ст.315-319 ЦПК України, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволити.

Встановити факт, а саме: встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красноград (сучасна назва Берестин), Харківської області, громадянина України.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Павлів З.С.