Справа № 185/1799/24
Провадження № 2/185/216/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.

розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просило суд стягнути з відповідача за прострочення виконання грошових зобов`язань зі сплати заборгованості за кредитним договором № 1Ф-3297 від 27.02.2013 та за рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 31 березня 2014 року по справі № 259/11724/13-ц за період з 15.02.2021 до 24.02.2022 інфляційні втрати у розмірі 86 974,10 грн, 3% річних в розмірі 22 764,98 грн, а також судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилався на те, що 27.02.2013 між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1Ф-3297, за умовами якого Банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 668760 грн для придбання нерухомого майна. Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 31.03.2014 по справі № 259/11724/13-ц, позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 738597 (сімсот тридцять вісім тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн 20 коп., яка складається з наступного: 668760,00 грн заборгованість за кредитом; 63833,07 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 6004,13 грн пеня за прострочену заборгованість та судовий збір в сумі 3 441,00 грн. 17.10.2017 між ПАТ «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу №17/10-03, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором № 1Ф-3297 від 27.02.2013, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 та всіма договорами забезпечення, Договором іпотеки від 27.02.2013, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.01.2021 року по справі № 259/11724/13-ц частково відновлене втрачене судове провадження в частині відновлення тексту вищевказаного судового рішення. 22.04.2019 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області постановлено ухвалу по справі № 185/2901/19, якою було замінено сторону виконавчого провадження, стягувача - ПАТ «Кредобанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні з примусового виконанню виконавчого листа у справі № 259/11724/13 за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1Ф-3297 від 27.02.2013 року. Станом на 15.02.2024 відповідачем належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та процентів за користування кредитом та рішення залишається невиконаним, згідно ст. 625 ЦК України, відповідач за період з 15.02.2021 до 24.02.2022 зобов`язаний сплатити 3% річних у розмірі 22 764,98 грн та інфляційні втрати у розмірі 86 974,10 грн, тому позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В порядку ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву.

У судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини не явки, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно.

Суд вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 27 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» укладено кредитний договір № 1Ф-3297, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 668760,00 грн зі сплатою 22 % на рік, з кінцевим терміном повернення до 01.02.2028 року.

Всупереч умовам кредитного договору, ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору.

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 31 березня 2014 року у справі № 259/11724/13-ц, яке набрало законної сили, були задоволені у повному обсязі позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 738597 (сімсот тридцять вісім тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн 20 коп., а також судовий збір у розмірі 3441 (три тисячі чотириста сорок одна) грн 00 коп.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

17.10.2017 року між ПАТ «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу №17/10-03, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором № 1Ф-3297 від 27.02.2013, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 та всіма договорами забезпечення, Договором іпотеки від 27.02.2013, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року у справі № 185/2901/19 замінено первісного стягувача Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у цивільній справі № 259/11724/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.01.2021 по справі № 259/11724/13-ц, частково відновлене втрачене судове провадження в частині відновлення тексту рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 31 березня 2014 року у справі № 259/11724/13-ц.

Згідно розрахунку заборгованості на суму несплаченої відповідачем заборгованості за кредитним договором, позивачем нараховані 3 % річних та інфляційні втрати за період з 15.02.2021 до 24.02.2025, а саме: 3% річних 22 764,98 грн, інфляційні втрати - 86 974,10 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з порушенням виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язання в обумовлений сторонами строк, кредитор ПАТ «Кредобанк», реалізуючи свої права, що випливають із положень частини 2 статті 1050 ЦК України, звернулося до Куйбишевського районного суду м. Донецька з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, процентів та пені за невиконання умов кредитного договору.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20). У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення. Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу 3 % річних та інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальника та рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 31 березня 2014 року підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення суду про стягнення боргу у 2014 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час його прострочення.

Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2024 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» пред`явило позов до відповідача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦПК України, за несвоєчасне погашення кредиту за період з 15.02.2021 до 24.02.2022.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-д вказано наступне: «Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі станіті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов 'язання.».

У постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 361/7939/2015-ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних.

Оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачами зі сплати кредиту мало місце та підтверджуються належними та допустимими доказами, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 86 974,10 грн та 3% річних у розмірі 22 764,98 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 1Ф-3297 від 27.02.2013 та за рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 31 березня 2014 року по справі № 259/11724/13-ц за період з 15.02.2021 до 24.02.2022.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати підлягаю розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія», , за прострочення виконання грошових зобов`язань зі сплати заборгованості за кредитним договором № 1Ф-3297 від 27.02.2013 та за рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 31 березня 2014 року по справі № 259/11724/13-ц за період з 15.02.2021 до 24.02.2022 інфляційні втрати у розмірі 86 974 (вісімдесят шість тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) грн 10 коп. та 3% річних в розмірі 22 764 (двадцять дві тисячі сімсот шістдесят чотири) грн 98 коп., а загалом 109 739 (сто дев`ять тисяч сімсот тридцять дев`ять) грн 08 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія», , понесені судові витрати по справі, а саме: суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 38750239.

Відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Суддя В.М. Бондаренко