К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року місто Київ

справа № 755/11032/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/9004/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Стрижеуса А.М.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Яровенко Н.О., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

Позов мотивовано тим, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» №110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживача від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.

Позивач вказував, що відповідачі отримували послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення у газеті, на адресу позивача жодних заяв або повідомлень про відмову від надання послуг від відповідачів не надходило.

Однак, відповідачі зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 грудня 2016 року по 31 березня 2023року житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не виконали, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 61 849,98 грн.

Крім того, у відповідачів наявний борг з внесення плати за абонентське обслуговування у розмірі 548,66 грн.

Вважає, що з урахуванням ст. 625 ЦК України, відповідачі зобов`язані сплатити борг з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період з грудня 2016 року по листопад 2021 року.

Посилаючись на вищезазначене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 62 398,64 грн., 3 % річних у розмірі 5 414,79 грн., інфляційні втрати у розмірі 27 906,64 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 62 398,64 грн., 3% річних у розмірі 5 414,79 грн. та інфляційні втрати у розмірі 27 906,64 грн., а всього 95 720,07 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» 1 342,00 грн. судового збору з кожного та 17 грн. з кожного за отримані відомості з Державного реєстру речових прав.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що вони та ОСОБА_4 є споживачами комунальних послуг в зазначеній квартирі, тоді як ОСОБА_4 не залучено до розгляду справи в якості співвідповідача або хоча б в якості третьої особи.

Також, зазначають, що відповідачі не були належно повідомлені про розгляд справи, у зв'язку з чим вони були позбавлені права заяви про застосування строку позовної давності до вимог за період з 01 грудня 2016 року по 01 серпня 2020 року.

Вказують, що судом не вірно визначено період нарахування заборгованості та її розмір, не враховано сплату відповідачами суми заборгованості.

Зауважують, що на даний час заборгованість відсутня, що є підставою для відмови в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «АК «Київводоканал» - Стерн Ю.О. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що її доводи не спростовують висновків суду. Зазначила, що відповідачі були повідомлені про розгляд справи, заборгованість за період з 01.12.2016 року по 31.03.2023 року не спростована, не залучення до розгляду справи ОСОБА_4 не свідчить про порушення прав відповідачів.

В судовому засіданні представник ПрАТ «АК «Київводоканал» - Стерн Ю.О. проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки на адресу, зазначену ними в апеляційній скарзі, яка відповідає адресі їх місця реєстрації, про причини неявки суду не повідомили. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні, колегія суддів, заслухавши думку представника позивача, дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідачів про залучання до участі у справі ОСОБА_4 , з огляду на те, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відтак, позивач у даній справі не був позбавлений права заяви вимогу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з двох споживачів таких послуг, а відповідачі не позбавлені права після виконання обов`язку щодо сплати боргу звернутися до іншого споживача ( ОСОБА_4 ) з регресною вимогою.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у спірний період отримували послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 , однак не виконують належним чином свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг, внаслідок чого мають заборгованість у розмірі, визначеному позивачем, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів. Також суд вважав, що у зв'язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг, боржник зобов'язаний сплатити на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у ст. 274 ЦПК України.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 277 ЦПК України).

Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали. Ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог ч. 5 ст. 128 цього Кодексу (ч.2,4, 5 ст. 187 ЦПК України).

Ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет (ч.1, 2 ст. 190 ЦПК України).

У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до ч. 6 ст. 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку (ч.1, 2 ст. 191 ЦПК України).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Крім того, у п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішеннях від 27.06.2017 у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03.10.2017 у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації.

Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Разом з тим, доказів отримання відповідачами копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками до неї, матеріали справи не містять і, відповідно, відповідачі не мали можливості ознайомитися з доводами позовної заяви і надати суду свої заперечення проти цих доводів, в тому числі - подати заяву про застосування позовної давності.

Таким чином, наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідачі не були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі, під час розгляду якої ухвалено рішення, яке оскаржується.

За таких обставин у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані з 05 липня 1990 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі є споживачами послуг, що надаються позивачем у вищезазначені квартирі.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачі за період з 01 грудня 2016 року по 31 березня 2023 року мають заборгованість: 61 849,98 грн. - заборгованість з оплати за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; 548,66 грн. - заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування.

Також позивачем за період з 01 грудня 2016 року по 31 жовтня 2021 року нараховано 3% річних у розмірі 5 414,79 грн. та інфляційні втрати у розмірі 27 906,64 грн.

Згідно довідки ПрАТ «АК «Київводоканал», в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 станом на 31 березня 2023 року обліковується заборгованість перед ПрАТ «АК «Київводоканал» за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 62 398,64 грн., з якої заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення - 61 849,98 грн. та плата за абонентське обслуговування - 548,66 грн.

Також у квартирі АДРЕСА_1 з 18 червня 1992 року зареєстрована ОСОБА_4

відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 9 Закону України статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII унормовано, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

09 листопада 2017 року набув чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII на підставі якого втратив чинність Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дають підстави для висновку, що у відповідачів наявна заборгованість зі сплати послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку, плати за абонентське обслуговування та наявність порушеного права ПрАТ «АК «Київводоканал» в цій частині вимог.

Оскільки правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог статті 509 ЦК України, тому позивач має право на отримання заборгованості із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Відповідачі в апеляційній скарзі вказували, що позивачем пропущено строки позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з 12 березня 2017 року.

До вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 грудня 2016 року по 11 березня 2017 року має бути застосовано наслідки пропуску строку позовної давності.

Відповідно до розрахунку суми боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 12 березня 2017 року по 31 березня 2023 року у відповідачів наявна заборгованість за надані послуги у розмірі 53 576,36 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 53 576,36 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

Розрахунок інфляційної складової боргу обчислюється за такою формулою: IV=(S*I/ 100 - S) *Q/DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

За період з 12 березня 2017 року по 31 жовтня 2021 року розмір інфляційних втрат становить 19 509,84 грн., а розмір 3% річних - 3 780,74 грн., які підлягають стягненню з відповідачів солідарно.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом статей 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Оскільки предметом спору у даній справі є заборгованість за житлово-комунальні послуги, на позивача покладено обов'язок доведення розміру заборгованості, а на відповідачів покладається обов'язок спростування наявності заборгованості.

Відтак, подання позивачем розрахунку заборгованості, з метою доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, є його процесуальними обов`язком, тоді як процесуальним обов`язком відповідача з метою спростування наявності розрахунку, є подання контррозрахунку, однак його подано не було.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

З указаного вбачається, що співвласники є солідарними боржниками.

Згідно з ч. 1 ст 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Крім того, відповідно до ч. 3 вказаної статті солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Також слід зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Тобто співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Аналогічний за змістом правовий висновок висловлено ВС у постанові від 19 серпня 2020 року у справі N 703/2200/15-ц.

Колегія суддів зауважує, що у разі сплати відповідачами заборгованості за послуги, що надані позивачем, вони не позбавлені права вимагати від ОСОБА_4 відшкодувати їм такі витрати.

Колегія суддів не враховує надані відповідачами квитанції щодо сплати комунальних послуг, оскільки з них не можливо встановити за який період оплачено борг та чи дійсно заборгованість відсутня. При цьому, відповідачі не позбавлені можливості під час виконання рішення надати позивачу квитанції щодо оплати ними заборгованості. Також, у разі примусового виконання рішення, такі квитанції можуть бути надані державному (приватному) виконавцю, який врахує їх для визначення розміру заборгованості.

Враховуючи викладені обставини, а також матеріали справи, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги і приходить висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Київводоканал» заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 53 576,36 грн., інфляційні втрати у розмірі 19 509,84 грн., та 3% річних у розмірі 3 780,74 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з відповідачів на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі по 1 094,39 грн. з кожного.З ПрАТ «АК «Київводоканал» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 845,46 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 53 576,36 грн., інфляційні втрати у розмірі 19 509,84 грн. та 3% річних у розмірі 3 780,74 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» судові витрати у розмірі по 1 094,39 грн. з кожного.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 845,46 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: