Справа №567/1967/24
Провадження №2/567/99/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Дем`янчук Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Острог цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

29.11.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування якого вказала, що Острозьким районним судом Рівненської області було ухвалено постанову, якою притягнуто відповідачку до адміністративної відповідальності у виді штрафу 51 грн за ст. 173 КУпАП із застосуванням ч.2 ст.36 цього ж кодексу - вчинення кількох адміністративних порушень (постанова суду від 23.10.2024). В постанові суду вказано, що відповідачка 17.09.2024 о 12:00 год., знаходячись по АДРЕСА_1 виражалась нецензурною лайкою відносно позивачки, чим вчинила дрібне хуліганство.

Окрім того, 25.09.2024 о 19 год 01 хв по АДРЕСА_1 виражалась нецензурною лайкою до позивачки, чим вчинила дрібне хуліганство. Відповідачка повністю визнала свою вину в судовому засіданні, розкаялась та запевнила суд, що більше подібного вчиняти не буде.

Вказує, що позивачка є потерпілою особою в розумінні ст. 269 КУпАП, оскільки вказаними в постанові суду адмінправопорушеннями відповідачка заподіяла моральну шкоду.

Посилаючись на статтю 23 ЦК України вказує, що наведеною в постанові Острозького райсуду Рівненської області поведінкою відповідачка завдала моральної шкоди позивачці, а саме - ображала позивачку та членів її сім`ї, чим спричинила душевні травми. Крім того, протиправна поведінка відповідачки принизила її ділову репутацію як фізичної особи-підприємниці, яка на законних підставах займається підприємництвом, в т.ч., переробкою вторинної сировини - макулатури та склотари.

Зазначає, що Острозьким районним судом Рівненської області було ухвалено постанову, якою притягнуто відповідачку до адміністративної відповідальності у виді штрафу 51 грн за ст. 173 КУпАП із застосуванням ч.2 ст.36 цього ж кодексу - вчинення кількох адміністративних порушень (постанова суду від 23.10.24 №567/1693/24). В постанові суду вказано, що відповідачка 17.09.24р. о 12:00 год, знаходячись по АДРЕСА_1 виражалась нецензурною лайкою відносно позивачки, чим вчинила дрібне хуліганство. Окрім того, 25.09.24 о 19 год 01 хв по АДРЕСА_1 виражалась нецензурною лайкою до позивачки, чим вчинила дрібне хуліганство. Відповідачка повністю визнала свою вину в судовому засіданні, розкаялась та запевнила суд, що більше подібного вчиняти не буде.

Моральну шкоду позивачка від вказаних адмінправопорушень визначає в розмірі 10 тис. грн.

Крім того, зазначає, що 17 та 25 вересня 2024 року, відповідачка в присутності свідків- ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на АДРЕСА_2 на межі домоволодінь сторін у справі поширювала неправдиву і недостовірну інформацію про те, що позивачка постійно дурить людей при прийомі малини, смородини та макулатури, обважуючи та обраховуючи клієнтів, постійно продає горілку різним особам, що її «кришує» поліція, а також дуже шумить під час роботи та засмічує повітря. Моральну шкоду позивачка від вказаних дій визначає в розмірі 30 тис. грн.

Вказана інформація є наклепом, не може бути підтверджена жодним доказом, ганьбить честь і гідність і ділову репутацію позивачки як особи і як фізичної особи-підприємниці.

Позивачка змушена ходити до різних інстанцій - поліції, органів місцевої влади, давати усні та письмові пояснення, принижуватись, у сім`ї значно погіршилися стосунки між членами сім`ї, чоловік із зони бойових дій змушений кожен раз перепитувати про те, як себе веде відповідачка, значно погіршилося самопочуття як у позивачки так і членів сім`ї, для нормалізації ситуації необхідні додаткові затрати та зусилля як матеріальні так і моральні.

Просила зобов`язати відповідачку здійснити усне повідомлення про рішення суду свідкам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про недостовірність інформації щодо обману клієнтів позивачкою при прийомі малини, смородини та макулатури, торгівлю горілкою, підвищеним шумом та забрудненням повітря при здійсненні підприємницької діяльності, повідомлене їм 17 та 25 вересня 2024 року та стягнути з відповідачки моральну шкоду в розмірі 40 тис, грн. та судові витрати.

Відповідач подала відзив на позов в якому зазначила, що заперечує обставини поширення будь-якої інформації в присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на межі домоволодінь сторін, зокрема про те, що позивачка постійно дурить людей при прийомі малинини, смородини та макулатури, обважуючи та обраховуючи клієнтів, постійно продає горілку різним особам, що її «кришує» поліція, а також дуже шумить під час роботи та засмічує повітря.

Вказує, що позивачка не надала належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт поширення відповідачкою вказаної інформації саме 17 та 25 вересня 2024 року. Твердження позивачки, що по питаннях підприємницької діяльності позивача проводилися неодноразові перевірки і порушень не виявлено, є помилковими, оскільки позивачка здійснює підприємницьку діяльність з порушенням правил добросусідства, а саме використовує земельну ділянку по АДРЕСА_2 не за цільовим призначенням (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), а фактично використовує земельну ділянку під виробничу базу з метою пресування макулатури за допомогою пресувального апарату, для тимчасового зберігання іншої вторсировини та ін., що створює постійний шум, пил, запахи, їдкий сморід від зливу рідини з пляшок, тощо.

Відповідачка вважає, що така діяльність позивачки є порушенням правил добросусідства, грубим порушенням її цивільних прав на безпечне та комфортне проживання, порушення права на користування земельною ділянкою за цільовим призначенням, порушенням санітарно-захисних норм, що створює дискомфортні та шкідливі умови для проживання, знижує якість життя позивачки та її родини, спричиняє моральні та фізичні страждання, як сусідка по домоволодінню, неодноразово зверталася до позивачки з проханням припинити здійснення виробничої діяльності, однак позивачка ігнорує прохання і продовжує здійснювати таку діяльність, відтак не погоджується на мирне врегулювання даної ситуації. Позасудовий спосіб врегулювання ситуації не дав жодного результату.

Відповідачка у період з червня по жовтень 2024 року направляла заяви до Острозької міської ради та головного управляння Держпродспоживслужби в Рівненській області, до Здолбунівської окружної прокуратури та поліції з проханням вжити заходи до відповідачки щодо припинення нею вищевказаної виробничої діяльності.

ОСОБА_1 надісланий лист з пропозиціями припинити виробничу діяльність на приватній території в межах житлової забудови, що склалась, винести дану виробничу діяльність на територію житлової забудови та забезпечити дотримання нормативної санітарно-захисної зони (100 метрів) до межі житлової і громадської забудови.

Усі спроби владнати ситуацію не призвели до позитивного результату, тому відповідачка була змушена звернутися до суду за захистом порушених її прав та інтересів.

28 листопада 2024 року ухвалою судді Острозького районного суду Рівненської області Василевичем О.В. по справі №561943/24 заяву ОСОБА_9 про забезпечення позову задоволено та заборонено ОСОБА_1 здійснювати діяльність у сфері управління відходами, що за адресою АДРЕСА_2 .

Вказує, що оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про зобов`язання здійснити усне повідомлення про рішення суду, яка є надуманою та безпідставною, то відповідачка вважає такою, що не підлягають задоволенню і вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн. Вказує, що вимога позивачки ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, яка ґрунтується на факті притягнення відповідачки ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство, виглядає юридично необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

Вважає, що позивачка не надала жодних доказів того, що поведінка відповідачки, яка стала підставою для адміністративної відповідальності, завдала їй значних душевних страждань, негативно вплинула на її репутацію чи іншим чином порушила її права. Крім того, заявлений розмір компенсації у 10 000 грн виглядає явно завищеним і не відповідає обставинам справи. Дрібне хуліганство за своєю суттю є малозначним порушенням, наслідки якого, якщо такі й були, не могли спричинити серйозних моральних страждань. Позивачка не обґрунтувала, чому саме ця сума має компенсувати їй заявлену шкоду, і не надала підтверджень реальних душевних або репутаційних втрат. Вважає, що вимога позивачки про стягнення моральної шкоди є безпідставною, завищеною та не підтвердженою належними доказами просить відмовити у задоволенні цієї частини позовної заяви. Ухвалою суду від 11.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 залишено без руху. Ухвалою суду від 26.12.2024 відкрито загальне позовне провадження призначено підготовче судове засідання Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. 13.01.2025 відповідач подала відзив на позов. 25.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій не вчинялося.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник позивача зазначає, що своїми діями відповідачка завдала моральної шкоди позивачці, а саме - ображала позивачку та членів її сім`ї, чим спричинила душевні травми. Крім того, протиправна поведінка відповідачки принизила її ділову репутацію як фізичної особи-підприємниці, яка на законних підставах займається підприємництвом, в т.ч., переробкою вторинної сировини - макулатури та склотари.

Крім того, зазначає, що 17 та 25 вересня 2024 року, відповідачка в присутності свідків- ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на АДРЕСА_2 на межі домоволодінь сторін у справі поширювала неправдиву і недостовірну інформацію про те, що позивачка постійно дурить людей при прийомі малини, смородини та макулатури, обважуючи та обраховуючи клієнтів, постійно продає горілку різним особам, що іі «кришує» поліція, а також дуже шумить під час роботи та засмічує повітря.

Вказана інформація є наклепом, не може бути підтверджена жодним доказом, ганьбить честь і гідність і ділову репутацію позивачки як особи і як фізичної особи- підприємниці.

Відповідачка ОСОБА_11 позов не визнала повністю. Пояснила, що заперечує обставини поширення будь-якої інформації в присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на межі домоволодінь сторін, зокрема про те, що позивачка постійно дурить людей при прийомі малинини, смородини та макулатури, обважуючи та обраховуючи клієнтів, постійно продає горілку різним особам, що її «кришує» поліція, а також дуже шумить під час роботи та засмічує повітря.

Позивачка не надала належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт поширення відповідачкою вказаної інформації саме 17 та 25 вересня 2024 року. Просить в позові відмовити посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Представник відповідача вказує, що законодавство України не передбачає усне повідомлення про рішення суду як спосіб відновлення порушених прав у справах про захист честі, гідності та ділової репутації. Твердження позивачки, що по питаннях підприємницької діяльності позивача проводилися неодноразові перевірки і порушень не виявлено, є помилковими, оскільки позивачка здійснює підприємницьку діяльність з порушенням правил добросусідства, а саме використовує земельну ділянку по АДРЕСА_2 не за цільовим призначенням (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), а фактично використовує земельну ділянку під виробничу базу з метою пресування макулатури за допомогою пресувального апарату, для тимчасового зберігання іншої вторсировини та ін., що створює постійний шум, пил, запахи, їдкий сморід від зливу рідини з пляшок, тощо.

Відповідачка у період з червня по жовтень 2024 року направляла заяви до Острозької міської ради та головного управляння Держпродспоживслужби в Рівненській області, до Здолбунівської окружної прокуратури та поліції з проханням прийняти міри до відповідачки щодо припинення нею вищевказаної виробничої діяльності.

Зокрема, відповідачкою по справі були отримані відповіді від відповідного органу місцевого самоврядування, структурних підрозділів центральних органів виконавчої влади та правоохоронних органів за результатами таких звернень ОСОБА_1 надісланий лист з пропозиціями припинити виробничу діяльність. зазначає, що усі спроби владнати ситуацію не призвели до позитивного результату, тому відповідачка була змушена звернутися до суду за захистом порушених її прав та інтересів. Між сторонами склалися неприязні відносини у зв`язку з протиправною виробничою діяльністю позивачки.

Свідки, залучені позивачкою до справи є її товаришами, родичами чи клієнтами відповідно зацікавлені на боці ОСОБА_1 .

Пояснив, що вимоги позивачки ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн, яка ґрунтується на факті притягнення відповідачки ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство, виглядає юридично необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

Вважає, що вимога позивачки про стягнення моральної шкоди є безпідставною, завищеною та не підтвердженою належними доказами. Посилаючись на ст. 81 ЦПК України, вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з його безпідставністю.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що відносини ОСОБА_3 з ОСОБА_1 недоброзичливі. Вказує, що між сторонами виникають постійні сварки, ОСОБА_3 звинувачує позивачку, що та створює шум, своєю підприємницькою діяльністю, пляшки гримлять, коли вона їх миє, вказує, що вона забруднює повітря і обманює людей при закупці ягід. Вказала, що вона також здавала ягоди ОСОБА_12 і це дуже зручно. Точної дати не пам`ятає, але між сторонами постійно виникали конфлікти в тому числі і восени під час сезону прийому ягід.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що в неї недоброзичливі відносини з ОСОБА_3 , з ОСОБА_1 доброзичливі відносини. Вказує, що між сторонами виникають постійні сварки, ОСОБА_3 звинувачує позивачку, що створює шум, пляшки гримлять, коли вона їх миє. Зазначає, що чула як ОСОБА_13 кричала, що ОСОБА_12 приймає ягоди і обважує людей, а поліція її покриває. Вказує, що восени бачила як приїжджала поліція до ОСОБА_12 і вона була на дворі, метрів за 25. Точно не знає хто там був, чула голоси. Точної дати не вказала, коли чула сварки і образи.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що він користувався послугами ОСОБА_1 привозив сировину. Одного разу як приїхав її сусідка через паркан нецензурно висловлювалася до неї, казала, що вона створює шум, кричала чому приїхали сюди і що вона вас обважує. 17 вересня 2024 року приїжджав, побачив поліцію, була друга половина дня.

Свідок ОСОБА_8 вказала, що вона є дочкою ОСОБА_1 зазначила, що з сусідкою ОСОБА_3 у них склалися неприязні відносини, неодноразово вона їх ображала і обзивала. Зазначила, що 17.09.2024 у них в дворі були люди, які здавали ягоди. Відповідач обзивала її матір, кричала людям що їх обважують, що вони злодії. 25.09.2024 відповідач також обзивала її матір, кричала що вони торгують горілкою.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Острозьким районним судом Рівненської області було ухвалено постанову, якою притягнуто відповідачку до адміністративної відповідальності у виді штрафу 51 грн за ст. 173 КУпАП із застосуванням ч.2 ст.36 цього ж кодексу - вчинення кількох адміністративних порушень (постанова суду від 23.10.24 №567/1693/24). В постанові суду вказано, що відповідачка 17.09.24р. о 12:00 год, знаходячись по пров. Садовий, м. Острог виражалась нецензурною лайкою відносно позивачки, чим вчинила дрібне хуліганство. Окрім того, 25.09.24р. о 19 год 01 хв по АДРЕСА_1 виражалась нецензурною лайкою до позивачки, чим вчинила дрібне хуліганство. Відповідачка повністю визнала свою вину в судовому засіданні, розкаялась та запевнила суд, що більше подібного вчиняти не буде.

Позивач була визнана потерпілою по зазначеній справі. Позивач є фізичною особою-підприємницею, займаючись, в т.ч., збором і здачею макулатури та склотари.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до роз`яснень пунктів 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних стражданнях, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї. Позивачем не надано доказів, що шкода завдана відповідачем якимось чином призвела до погіршення її самопочуття. Однак, суд враховує. що позивачка змушена ходити до різних інстанцій -поліції, органів місцевої влади, давати усні та письмові пояснення. Суд приймає до уваги доводи позивача про завдання їй моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок неодноразових протиправних дій відповідача відносно неї.

Суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер, тривалість та ступінь її завдання, необхідність докладати зусиль для відновлення та захисту порушених прав позивача, змінювати свій сталий спосіб життя, з`являтись у судові та правоохоронні органи, у зв`язку із розглядом справ про адміністративні правопорушення вчинені відповідачем, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача, як заподіювача моральної шкоди підлягає стягненню 1000 грн. моральної шкоди на користь позивача, яка, на думку суду, буде достатньою компенсацією завданих душевних страждань.

Щодо позовних вимог зобов`язати відповідачку здійснити усне повідомлення про рішення суду свідкам ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про недостовірність інформації щодо обману клієнтів позивачкою при прийомі малини, смородини, та макулатури, торгівлю горілкою, підвищеним шумом та забрудненням повітря при здійсненні підприємницької діяльності повідомлене їм 17 та 25 вересня 2024 року суд зазначає наступне.

Ніхто з свідків не зміг дослівно відтворити фрази, які нібито чули від відповідачки ОСОБА_3 - 17 та 25 вересня 2024 року що свідчить про відсутність чітких та достовірних спогадів про події, що є предметом спору.

Показання свідків містять суттєві суперечності щодо часу подій: деякі свідки стверджували, що висловлювання мали місце зранку, інші - що у другій половині дня. Такі розбіжності свідчать про недостовірність тверджень про одночасну присутність свідків при поширенні нібито недостовірної інформації.

Жоден свідок під час допиту не підтвердив присутність інших свідків ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ) під час подій 17 та 25 вересня 2024, що суперечить твердженням позивачки про одночасну присутність усіх названих осіб при висловлюваннях. Встановлено, що свідки перебувають у бізнесових, дружніх та родинних стосунках з позивачкою, що ставить під сумнів їхню неупередженість та об`єктивність і свідчить про їхню зацікавленість у результатах розгляду справи. Ніхто з свідків не зміг пояснити, чи відрізнялися висловлювання, нібито сказані 17 вересня, від тих, що були нібито сказані 25 вересня, що свідчить про необґрунтованість поширення недостовірної інформації у різні дати. Всі допитані свідки підтвердили існування тривалого конфлікту між сторонами, пов`язаного саме із здійсненням позивачкою виробничої діяльності на території житлової забудови з порушенням санітарно-захисних норм та правил добросусідства, що підтверджує позицію відповідачки про справжні причини спору.

Свідок ОСОБА_6 перебуває у неприязних відносинах з відповідачкою, свідок ОСОБА_8 є донькою позивача, свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_5 користувався послугами ОСОБА_1 , що ставить під сумнів неупередженість при дачі показів.

За вказаних обставин свідки позивачки не підтвердили факт поширення відповідачкою недостовірної інформації, зазначеної у позовній заяві. їхні показання мають суперечливий характер, не узгоджуються між собою та не можуть вважатися допустимими і достовірними доказами порушення честі, гідності та ділової репутації позивачки.

Крім того, у статтях 16 та 277 Цивільного кодексу України зазначено, що належним способом захисту є спростування недостовірної інформації у письмовій формі або іншим способом, що відповідає способу поширення цієї інформації. Усне повідомлення про рішення суду не є допустимим способом спростування, і, відповідно, суд не вправі зобов`язати сторону відповідача до його виконання.

Крім того суд зазначає, що в провадженні Острозького районного суду перебуває справа №567/1943/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_16 , про усунення порушення правил добросусідства шляхом зобов`язання припинити діяльність у сфері управління відходами, що включає пресування макулатури за допомогою пресувального апарату та тимчасового зберігання вторсировини на земельній ділянці, а також стягнення моральної шкоди. Судом встановлено, що між сторонами тривалий час неприязні відносини. Позасудовий спосіб врегулювання ситуації не дав жодного результату.

Відповідачка у період з червня по жовтень 2024 року направляла заяви до Острозької міської ради та головного управляння Держпродспоживслужби в Рівненській області, до Здолбунівської окружної прокуратури та поліції з проханням вжити заходи до відповідачки щодо припинення нею вищевказаної виробничої діяльності. ОСОБА_1 надісланий лист з пропозиціями припинити виробничу діяльність на приватній території в межах житлової забудови, що склалась, винести дану виробничу діяльність на територію житлової забудови та забезпечити дотримання нормативної санітарно-захисної зони (100 метрів) до межі житлової і громадської забудови.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Право на повагу людської гідності - це право, що захищає гідність будь-якої особи, забезпечує належне ставлення до неї з боку органів державної влади, інших осіб. Це є одним із видів прав людини, належить до основоположних прав, адже воно є необхідним для нормального існування та розвитку людини, є загальним та є особистим (або громадянським) правом.

Статтею 1 Загальної декларації прав людини закріплено: всі люди народжуються вільними і рівними у своїй гідності та правах. Вони наділені розумом і совістю і повинні діяти у відношенні один до одного в дусі братерства.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За правилами ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, а правилами ст. 297 цього ж Кодексу встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі та ділової репутації.

Згідно ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Статтею 270 ЦК України зазначені види немайнових прав, перелік яких не є вичерпним.

Згідно ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Позивач, звертаючись, за захистом своїх особистих прав, зазначив, що відносно нього, відповідачем поширена образлива, недостовірна інформація, однак у своєму позові він не наводить, яка саме інформація та якого змісту була відносно нього поширена.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, позивачем до свого позову не надано жодного доказу, який би підтверджував зазначені ним у позові обставини, або заперечення щодо неправдивості поширеної відносно нього інформації.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині позовних вимог.

Суд вважає за необхідне частково задоволити позовну вимогу про стягнення моральної шкоди за вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП і стягнути із відповідача 1000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, пропорційно заявлених позовних вимог а саме судовий збір в розмірі - 75,70 грн., оскільки судом частково задоволено лише позовну вимогу про стягнення моральної шкоди за фактом вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення (1000 грн. х 3028 грн. / 40000 грн. = 75,70 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 5,12,13,76,81,89,141, 259, 263 - 265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь за ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь за ОСОБА_1 75 грн. 70 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.06.2025.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.