Провадження №2/447/295/25
Справа №447/3389/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

(заочне)

28.05.2025 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Кісіль А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Новороздільської міської ради Львівської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.

Процесуальні дії у справі.

28.11.2024 на адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Новороздільської міської ради Львівської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, а саме просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову позивач покликається на те, що відповідач ОСОБА_2 є батьком їхньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26.06.2017 у справі №447/685/17 шлюб між сторонами розірвано. Ще фактично до реєстрації розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_2 покинув їх з донькою. 15.12.2022 позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 . Дитина вважає своїм батьком ОСОБА_4 , який фактично замінив дівчинці батька. Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 25.05.2017 у справі №447/686/17 та у справі №447/2312/23 від 19.09.2023 присуджено аліменти на утримання дитини. Однак, станом на 01.07.2024 заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 27 392,26 грн. Відповідач не займається навчанням і вихованням доньки, не відвідує заклади освіти, у яких навчається дитина, батьківські збори, виховні заходи. Відповідач не цікавиться здоров?ям дитини. Жодної допомоги, у тому числі і фінансової, відповідач на утримання доньки не надає, демонструє байдужість та небажання перейматися долею дитини. Жодних спроб щодо спілкування з донькою з боку відповідача не було. Відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків щодо виховання та утримання доньки, хоча жодним чином не позбавлений інформації стосовно місця проживання дитини, що свідчить про вольове небажання відповідача виконувати відносно дитини батьківські обов?язки, покладені на нього законом.

29.11.2024 сформовано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання (перебування) та реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 02.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу надано строк для подання відзиву, заперечень на позовну заяву.

Копію ували про відкриття провадження, копію позовної заяви з доданими до такої документами відповідач ОСОБА_2 не отримав, оскільки поштове відправлення, надіслане такому на адресу місця реєстрації проживання, повернулося до суду з відміткою про повернення за закінченням терміну зберігання (а.с. 35-36).

Таким чином, згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, судом здійснювався виклик відповідача шляхом опублікування оголошень на офіційному вебсайті судової влади України.

Відзиву у встановлений строк ОСОБА_2 не подав, із заявами чи клопотаннями до суду не звертався.

27.03.2024 постановлено ухвалу щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

06.02.2025 представник третьої особи ОСОБА_5 подала до суду клопотання щодо проведення розгляду справи за відсутності представника органу опіки та піклування. Просила позов задоволити. До клопотання долучила висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відносно дітей (а.с. 39-41).

27.05.2025 позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила проводити розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву, клопотань чи заяв до суду не подавав.

Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відтак, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд встановив:

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 28.02.2017 повторно Новороздільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №153 (а.с.7).

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/685/17 від 26.06.2017, яке набрало законної сили 18.07.2017, шлюб між сторонами розірвано. При розірванні шлюбу позивачці присвоєно прізвище « ОСОБА_7 » (а.с. 38).

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/686/17 від 25.05.2017, яке набрало законної сили 18.07.2017 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду з 16.03.2017 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12).

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/2312/23 від 19.09.2023 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, яке набрало законної сили 20.10.2023, позов задоволено, ухвалено змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 25.05.2017 у справі №447/686/17, стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду й до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, припинити стягнення аліментів на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 25.05.2017 (справа №447/686/17). Виконавчий лист відкликано від виконання та долучено до справи (а.с. 13-15).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 15.10.2022 Новороздільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 15.10.2022 ОСОБА_4 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб (а.с. 9).

Згідно з копією довідки №171, виданої старостою с. Горішнє, Долішнє Новороздільської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 зареєстрована у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір?ю ОСОБА_8 та братом ОСОБА_9 (а.с. 11).

Згідно з копією характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитина навчається Горішненському закладі загальної середньої освіти І-ІІ ступенів. Проживає з матір?ю. Мати завжди цікавиться шкільним життям дитини, відвідує батьківські збори, позакласні та позашкільні заходи, що проводяться у закладі освіти (а.с. 17).

Відповідно до копії довідки №223, виданої 29.07.2024 поліклінікою КНП «Новороздільська міська лікарня» Новороздільської міської ради Львівської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здорова. Дитина відвідує відділення первинної медичної допомоги КНП «Новороздільська міська лікарня» Новороздільської міської ради Львівської області виключно з матір?ю (а.с. 18).

Позивач на підтвердження своїх вимог подала копії заяв ОСОБА_10 , жительки АДРЕСА_2 , та ОСОБА_11 , жительки АДРЕСА_2 , у яких такі вказали, що у зв?язку з вирішенням питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хочуть повідомити, що перед розірванням шлюбу у 2017 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , мамою ОСОБА_13 , перший проявляє повне ігнорування своєї дочки. Починаючи із вказаного терміну, лише матір самостійно займається вихованням та утриманням дитини. Батько ОСОБА_12 зовсім не цікавиться дитиною та ігнорує виконання своїх батьківських обов?язків. Він не приходить навідати дочку, не цікавиться її життям, захопленнями, розвитком, не вітає зі святами, не дарує їй подарунки тощо. На даний час ОСОБА_14 не знає свого батька, для неї він чужа людина, що не бере жодної участі у її вихованні (а.с. 19, 20).

Відповідно до копій розрахунків заборгованості по аліментах, станом на 01.07.2024, сукупний розмір боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 27 192,26 грн. (а.с. 16), станом на 06.02.2025 - 34 941,23 грн., станом на 30.11.2024 - 25 772,26 грн. (а.с. 38).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новороздільської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування, діючи в інтересах неповнолітньої дитини, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_3 (а.с. 40).

Рішенням виконавчого комітету Новороздільської міської ради Львівської області №401 від 29.10.2024 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21).

Оцінка суду.

При вирішенні цього спору суд, передусім, бере до уваги інтереси малолітньої дитини, враховує положення та принципи Загальної декларації прав людини, Декларації прав дитини, Конвенції ООН про права дитини, Європейської соціальної хартії, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, на підставі яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно із ст. 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім за інтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 вищевказаного Закону, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1, 4, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Статтею 14 вищевказаного Закону передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Відповідно до зазначеної правової норми батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров?я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 встановлено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Для того, щоб позбавлення батьківських прав було «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може таке найкраще задоволити інтереси дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006).

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Відповідна правова позиція застосована і в постанові ВС від 29.09.2021 у справі №459/3411/17, провадження №61-10531св21.

ЄСПЛ у справі «Ньяоре проти Франції» зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв?язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж?юнта проти Італії»).

Відтак, необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своїми батьками, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові ВС від 19.09.2018 у справі №486/709/16-ц, провадження №61-23711св18.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені ст. 166 СК України.

Розірвання сімейних зв?язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері, батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08.04.2020 у справі №645/731/18, від 29.01.2020 у справі №127/31288/18, від 29.01.2020 у справі №643/5393/17, від 17.01.2020 у справі №712/14772/17, від 25.11.2019 у справі №640/15049/17, від 13.03.2019 у справі №631/2406/15-ц, від 24.04.2019 у справі №331/5427/17.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов?язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Відповідно до п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов?язків.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказане міститься у постанові ВС від 05.04.2019 у справі №570/3742/17, провадження №61-47457св18.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 ЄСПЛ прийшов висновку, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача.

Під час розгляду даної справи суду надано докази того, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Органом опіки та піклування встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 31.05.2014. У шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26.06.2017 шлюб було розірвано. ОСОБА_1 15.10.2022 уклала шлюб з ОСОБА_4 , у шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_15 , вони проживають сім?єю разом з дітьми в АДРЕСА_1 . ОСОБА_14 вважає своїм батьком ОСОБА_16 , який замінив дівчинці батька (біологічного). Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, між ними склалися доброзичливі стосунки які сприяють належному вихованню дитини. Умови проживання добрі, дитина забезпечена усім необхідним для комфортного проживання та навчання. Батько ОСОБА_2 не займається навчанням і вихованням дівчинки, не відвідує заклад освіти, де навчається дитина. На підставі судового рішення Миколаївського районного суду Львівської області присуджено стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, однак ОСОБА_2 допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_13 . Також батько не цікавиться здоров?ям дівчинки, ОСОБА_14 відвідує відділення первинної медичної допомоги виключно з мамою. На засідання комісії з питань захисту прав дитини Новороздільської міської ради батько ОСОБА_2 не з?являвся.

Враховуючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також те, що в інтересах дитини є турбота та підтримка і з боку батька, позбавлення батьківських прав батька дитини у даному випадку є доцільним, оскільки така міра відповідальності, що є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, з огляду на наявні у справі та матеріали, є обґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов?язку щодо утримання дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд при ухваленні цього рішення не визначає розмір аліментів, оскільки такі стягуються з відповідача на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 19.09.2023 у справі №447/2312/23.

Крім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ч. 1-4 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає до задоволення, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 1 211,20 гривень на користь позивача .

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 7, 19, 135, 141, 150, 164, 167, 169, 180, 181, 183, 191, 243 СК України, ст. 8, 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007, ст. 141, 223, 247, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у справі у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок на користь ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа - виконавчий комітет Новороздільської міської ради Львівської області як орган опіки та піклування, місцезнаходження: вул. Грушевського, 24, м. Новий Розділ, Стрийський район, Львівська область, 81652, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04056210.

Повний текст рішення складено 09.06.2025.

Суддя Головатий А.П.