ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7735/20Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/189/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Костіва О.З., Хоми М.В.

за участю секретаря - Панькевич Т.І.,

представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/7735/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Білик Людмила Станіславівна на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2024 року (ухвалене суддею Ромазаном В.В., повний текст судового рішення складено 21 жовтня 2024 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що 27 серпня 2004 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб.

У даному шлюбі в них народилися діти доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сімейне життя у сторін не склалось, у зв`язку відсутністю взаєморозуміння та спільних інтересів, а також розходженням поглядів на життя та на даний час вони не підтримують шлюбних відносин і не ведуть спільне господарство.

Вважала, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить її інтересам.

Окрім цього, зазначала, що за час перебування у шлюбі сторонами набуте майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи, що згоди стосовно порядку розподілу спільної сумісної власності між сторонами не досягнуто, вважала, що такий спір має бути вирішено судом.

З огляду на вищенаведене, просила суд:

1) розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 ;

2) провести поділ спільно нажитого майна подружжя, зокрема:

- визнати за ОСОБА_2 , право власності на: 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину будівельних матеріалів та робіт, які використані в процесі будівництва садового будинку в с. Підгороднє Тернопільського району, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:2877;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «CHEVROLET-AVEO», 2007 року випуску, об`єм двигуна 1500, д.н.з. НОМЕР_1 ; 1/2 частину будівельних матеріалів та робіт, які використані в процесі будівництва садового будинку в с. Підгородне Тернопільського району, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:2877;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ринкову вартість вищезазначеного автомобіля CHEVROLET-AVEO, 2007 року випуску, а також судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Розірвано шлюб між сторонами.

Проведено поділ спільного майна подружжя:

- легкового автомобіля марки «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, об`єм двигуна 1500 см. куб., д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , загальною ринковою вартістю 119 236 грн. 88 коп.;

- квартири АДРЕСА_2 ;

- будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій, які використані в процесі будівництва садового будинку в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877.

В порядку поділу майна подружжя, визнано за:

ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_2 ;

- 1/2 ідеальну частку будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій, які були використані в процесі будівництва садового будинку в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877;

ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_2 ;

- 1/2 ідеальну частку будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій, які були використані в процесі будівництва садового будинку в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877;

В порядку поділу майна подружжя стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 59 618 грн. 44 коп., як компенсацію вартості однієї другої частини легкового автомобіля марки «Chevrolet Aveо», 2007 року випуску, об`єм двигуна 1500 см. куб., д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 5 502 грн. 20 коп. сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, а також 4 118 грн. 64 коп. вартості проведеної судової автотоварознавчої експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 через свого представника адвоката Білик Л.С. просить рішення суду першої інстанції в частині поділу майна подружжя щодо будівельних матеріалів, обладнань і конструкцій, які використані в процесі будівництва садового будинку в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877 та визнання за ОСОБА_2 1/2 ідеальної частки на будівельні матеріали, обладнання і конструкції, які використані в процесі будівництва садового будинку в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог.

Вважає рішення суду в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим.

Вказує на те, що сторони у шлюбі дійсно планували побудувати разом будинок у селі Підгороднє, що підтверджується встановленими обставинами даної справи, однак у 2017 році відмовились від цієї ідеї і вирішили продати земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877, ОСОБА_5 .

Зазначену земельну ділянку було продано, згідно договору купівлі-продажу від 05.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за №640, відповідно до якого ОСОБА_2 (продавець) продала та передала ОСОБА_5 (покупець) вищезазначену земельну ділянку.

Звертає увагу на те, що у п.6 вищезазначеного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 підтвердила, що на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:2877 будівництво об`єктів нерухомого майна не здійснювалось, а в п.7 договору продавець повідомила, що земельна ділянка, що є предметом договору, вільна від будь-якої забудови, на земельній ділянці не розміщено житлових будинків, будь-яких інших будівель і споруд, будівництво будь-яких об`єктів нерухомого майна на зазначеній земельній ділянці не розпочиналось та на даний час не розпочато. Покупець заявив, що земельна ділянка, яка ж предметом цього договору, ним оглянута та, що на земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти нерухомого майна. У п.12 договору міститься підтвердження, що договір укладено між його сторонами без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення.

Зазначає, що 05.06.2018 року, з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, право власності на вищезгадану земельну ділянку виникло в ОСОБА_5 , відповідно це майно перестало бути спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було відчужене позивачкою за згодою скаржника.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а спадкоємцями після її смерті є він - ОСОБА_1 , оскільки проживав та був зареєстрований з спадкодавцем за однією адресою та його рідний брат ОСОБА_6 , який не звертався в нотконтору з заявою про прийняття спадщини.

Стверджує, що він не ухилявся від проведення експертизи, оскільки не мав доступу до будинку, так як між ними (братами) існує спір щодо поділу спадкового майна, відповідно ОСОБА_6 вважає вищезгадану земельну ділянку своєю та маючи ключі від подвір`я, не допускає нікого на дану територію, в тому числі і його.

Вказує на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесених витрат, пов`язаних із будівництвом житлового будинку саме на вищезазначеній земельній ділянці.

Вважає, що рахунок-фактура №СПД-000014 від 24.10.2017 року, згідно якого позивачка замовила вікна у кількості десяти штук на загальну суму 49 050 грн,, не підтверджує факту понесених витрат, пов`язаних із будівництвом житлового будинку, оскільки вікна могли бути придбані для будь-якого житлового будинку, а самою позивачкою підтверджувалося, що станом на момент укладення договору купівлі-продажу, на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:2877 жодних будівельних робіт розпочато не було.

Зазначає, що у відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 36 ЗУ Про містобудівну діяльність виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється.

Вважає, що судом було порушено норми процесуального законодавства, оскільки клопотання сторони позивача про проведення будівельно-технічної експертизи було заявлено на стадії судового розгляду, а не в підготовчому засіданні.

Також звертає увагу на те, що представник позивача діяв на підставі довіреності, строк якої сплив 04.05.2023 року та в матеріалах справи відсутній ордер адвоката.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Білик Л.С. апеляційну скаргу в її межах підтримала, посилаючись на доводи, викладені в ній.

Представник позивача, будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась з причин, які судом не можуть бути визнані поважними, що не є перешкодою для розгляду справи відповідно до змісту ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судове рішення переглядається лише в частині вирішених позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, а саме будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій, які використані в процесі будівництва садового будинку в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877 та в іншій частині не переглядається.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Судом встановлено наступні обставини справи.

27 серпня 2004 року між сторонами укладено шлюб.

У даному шлюбі в сторін народилися діти: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., зареєстрованого в реєстрі за №4578, ОСОБА_7 передала у власність, а ОСОБА_2 прийняла у власність (купила) земельну ділянку, що розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Цільове призначення земельної ділянки для індивідуального садівництва. Площа земельної ділянки 0,0600 га. Кадастровий номер 010012877.

Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 08.06.2017, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №89489202 від 14.06.2017.

Згідно довідки, виданої садівничим товариством «Барвінок» від 28.05.2017, ОСОБА_2 є членом зазначеного садівничого товариства та за нею рахується земельна ділянка без забудови площею 0,06 га по АДРЕСА_3 .

З будівельного паспорту будівництва садового будинку по АДРЕСА_3 , зареєстрованого за №219-2-15/17 та виданим 04.07.2017 вбачається, що забудовником (замовником) є ОСОБА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 252.

04.07.2017 року на замовлення ОСОБА_2 складено Схему забудови земельної ділянки місцезнаходження якої є садівниче товариство «Барвінок», вул..Барвінкова,124 на землях Підгороднянської сільської ради.

Крім цього, відділом містобудування та архітектури Тернопільської РДА розроблено вимоги до забудови земельної ділянки на території Підгороднянської сільської ради ТОВ «Барвінок», АДРЕСА_3 .

Також, на замовлення ОСОБА_2 РРКП «Селопроектбудсервіс» у 2017 році складено Ескіз намірів забудови садового будинку на землях Підгороднянської с/р в садовому товаристві «Барвінок» АДРЕСА_3 , а також розроблено ситуаційну схему розміщення земельної ділянки з Генплану забудови садового товариства «Барвінок».

Крім цього, у серпні 2017 року Тернопільською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю видано повідомлення про початок будівельних робіт ТП №54 на будівництво садового будинку в АДРЕСА_3 , замовником у яких виступала ОСОБА_2 .

Також згідно довідки виданої АТ «Укрсиббанк» від 04.09.2020 року №137-548/870, ОСОБА_2 25.10.2017 року укладено кредитний договір №0 на отримання споживчого кредиту на суму 45 925,60 грн.

Як вбачається із рахунку фактури №СПД-000014 від 24.10.2017, ОСОБА_2 здійснено замовлення вікон у кількості десяти штук на загальну суму 49050 грн.

Будучи допитаним в суді першої інстанції у якості свідка ОСОБА_2 пояснила, що під час шлюбу із відповідачем було придбано квартиру АДРЕСА_1 , а також транспортний засіб марки «CHEVROLET-AVEO» та упродовж 2017-2018 років подружжям здійснювалось будівництво садового будинку в с. Підгороднє, який був побудований до припинення шлюбних відносин із відповідачем, тобто до липня 2018 року на земельній ділянці, що розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області для індивідуального садівництва, що належала раніше їй. Підтвердила, що зазначене майно та будівництво будинку, який не був введений в експлуатацію здійснювалось за спільні кошти подружжя.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у суді першої інстанції надали аналогічні показання, підтвердивши зазначені обставини. Також пояснили, що позивачем у банку оформлявся кредит, з метою будівництва спірного садового будинку, а також придбавались будівельні матеріали на його спорудження.

Також як вбачається із світлин, наданих стороною позивача, на них зафіксовано спорудження садового будинку на земельній ділянці, що розташована на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за №640, ОСОБА_2 продала та передала ОСОБА_5 , а ОСОБА_5 купила та прийняла від ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0600 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, кадастровий номер: :01:001:2877, що розташована за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, Підгороднянська сільська рада.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.05.2020 року №208584088, 05.06.2020 зареєстровано право власності земельну ділянку кадастровий номер: :01:001:2877, що розташована за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, Підгороднянська сільська рада, площею 0,06 га за ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивача.

Згідно із копії трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 з моменту укладення шлюбу із відповідачем по 03.01.2018 року працювала в структурних підрозділах ПАТ «Тернопільгаз», в подальшому з 19.01.2018 по 26.08.2018 рік перебувала на обліку у Тернопільському міськрайонному центру зайнятості, а з 01.07.2019 року працює у ПАТ «Місто банк».

Згідно довідки виданої ПАТ «Тернопільгаз» №02/1005 від 01.10.2020 року, ОСОБА_2 дійсно працювала в ПАТ «Тернопільгаз» на посаді начальника групи корпоративних операцій та цінних паперів з 25.11.2003 по 03.01.2018.

На підтвердження свого заробітку подала суду довідки про доходи від 12.10.2020, з яких вбачається, те що вона працювала в ПАТ «Тернопільгаз» та отримувала заробітну плату за місцем основної роботи, а саме: за період з січня 2004 року по грудень 2006 року у розмірі 38 929,91 грн.; - з 01.07.2010 по 03.01.2018 на суму 28 2325,82 грн.; - з січня 2007 по червень 2010 у розмірі 12 170,54 грн.

ОСОБА_5 , яка є матір`ю відповідача та яка була власником вказаної спірної земельної ділянки померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданим 03.01.2019 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Згідно довідки №55 ДП «Дружба сервіс-житло 2» від 31.01.2022, за адресою АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Задовольняючи позов в частині позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, а саме будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій, які використані в процесі будівництва садового будинку в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877, суд першої інстанції вважав, що обставина спорудження зазначеного спірного об`єкту нерухомості упродовж 2017-2018 років подружжям, за рахунок їх спільних коштів є доведеною належними та допустимими доказами.

Також суд вважав, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що таке будівництво спірного об`єкту нерухомості проводилось за кошти інших осіб, в тому числі за його особисті чи кошти його матері. Крім цього, місцевий суд звернув увагу на те, що замовником усіх дозвільних документів на будівництво зазначеного об`єкту нерухомості, у тому числі на розробку його проекту виступала позивач. Також суд першої інстанції вважав, що відповідач ОСОБА_1 ухилився від своєї участі у проведенні призначеної судом будівельно-технічної експертизи, допуску експерта до спірного об`єкту нерухомості не надав, відповідно вказану експертизу провести не вдалось.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВС України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення, породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 25 жовтня 2023 року у справі № 209/2875/21 вказував, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, обґрунтовуючи позовну вимогу про поділ спільного майна подружжя, а саме будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій, які використані в процесі будівництва садового будинку в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877, ОСОБА_2 посилалась на те, що зазначений спірний об`єкт нерухомості був спорудженим подружжям упродовж 2017-2018 років, до відчуження земельної ділянки за рахунок їх спільних коштів.

Зокрема позивачка звертала увагу на те, що з будівельного паспорту будівництва садового будинку по АДРЕСА_3 , зареєстрованого за №219-2-15/17 та виданим 04.07.2017 вбачається, що забудовником (замовником) є вона - ОСОБА_2 .

Посилалась на те, що 04.07.2017 року на її замовлення було складено Схему забудови земельної ділянки місцезнаходження якої є садівниче товариство «Барвінок», вул. Барвінкова, 124 на землях Підгороднянської сілької ради, а також крім цього, відділом містобудування та архітектури Тернопільської РДА розроблено вимоги до забудови земельної ділянки на території Підгороднянської сільської ради ТОВ «Барвінок», АДРЕСА_3 .

Також звертала увагу на те, що на її замовлення РРКП «Селопроектбудсервіс» у 2017 році було складено Ескіз намірів забудови садового будинку на землях Підгороднянської с/р в садовому товаристві «Барвінок» вул..Барвінкова №124, а також розроблено ситуаційну схему розміщення земельної ділянки з Генплану забудови садового товариства «Барвінок». Крім цього, у серпні 2017 року Тернопільською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю видано повідомлення про початок будівельних робіт ТП №54 на будівництво садового будинку в АДРЕСА_3 , замовником у яких виступала ОСОБА_2 .

Крім того, вважала, що рахунок-фактура №СПД-000014 від 24.10.2017 року, згідно якого вона замовила вікна у кількості десяти штук на загальну суму 49050 грн,, підтверджує факт понесених нею витрат, пов`язаних із будівництвом житлового будинку.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вищезазначені докази, а також покази свідків свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (які підтверджували те, що позивачем у банку оформлявся кредит, з метою будівництва спірного садового будинку, а також придбавались будівельні матеріали на його спорудження) не можуть беззаперечено підтверджувати той факт, що зазначений спірний об`єкт нерухомості був спорудженим подружжям упродовж 2017-2018 років за рахунок їх спільних коштів, оскільки вказана обставина спростовується наступним.

Так, встановлено, що вищезазначену земельну ділянку площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877, яка знаходиться в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області та на якій знаходиться садовий будинок було продано, згідно договору купівлі-продажу від 05.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за №640, відповідно до якого ОСОБА_2 (продавець) продала та передала ОСОБА_5 (покупець) вищезазначену земельну ділянку

Згідно пункту шостого вищезазначеного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 підтвердила, що на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:2877 будівництво об`єктів нерухомого майна не здійснювалось.

Крім того, відповідно до пункту сьомого згаданого договору, продавець ОСОБА_2 повідомила, що земельна ділянка, що є предметом договору, вільна від будь-якої забудови, на земельній ділянці не розміщено житлових будинків, будь-яких інших будівель і споруд, будівництво будь-яких об`єктів нерухомого майна на зазначеній земельній ділянці не розпочиналось та на даний час не розпочато.

Водночас із змісту договору вбачається, що Покупець заявив, що земельна ділянка, яка є предметом цього договору, ним оглянута та, що на земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти нерухомого майна.

Більше того, у пункті дванадцятому даного договору міститься підтвердження, що договір укладено між його сторонами без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення.

Вказаний договір позивачкою не оспорювався та не визнавався судом недійсним.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що, виходячи зі змісту договору купівлі-продажу від 05.06.2018 року, який є дійсним та правомірним у відповідності до ст. 204 ЦК України, зафіксовані в ньому обставини щодо відсутності будь-яких забудов на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:2877 на момент його укладення є доведеними.

Докази, якими обґрунтовувались позовні вимоги, не спростовують цих обставин та не дають підстав вважати, що садовий будинок був спорудженим подружжям упродовж 2017-2018 років, до відчуження земельної ділянки, оскільки такі посилання ОСОБА_2 суперечать відомостям, що містяться в офіційному документі, яким є договір купівлі-продажу.

Крім того, про проведення будь-яких будівельних робіт на вказаній земельній ділянці після її відчуження, позивачем не зазначається.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у постанові від 03 червня 2024 року у справі №712/3590/22 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором.

Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду.

Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном.

Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору.

Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності.

Також у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) викладено висновок, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди superficies solo cedit (збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Таким чином виходячи з вищенаведеного та наявних в матеріалах справи доказів можна зробити висновок про те, що відчуженням подружжям, згідно договору купівлі-продажу від 05.06.2018 року, за спільної згоди, земельної ділянки, яка була їх спільною сумісною власністю, припинилося право спільної сумісної власності подружжя на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Відповідно за наявності нового власника земельної ділянки (чи його спадкоємців), відсутні правові підстави для визнання за позивачкою, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, права власності на будь-які об`єкти нерухомості (будівельні матеріали), які розташовані на відчуженій ними, як подружжям земельній ділянці, яка на момент її відчуження була вільною від будь-яких забудов.

На вищенаведене суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про поділ спільного майна подружжя, а саме будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій, які використані в процесі будівництва садового будинку в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877.

Відтак апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2024 року скасувати в частині вирішених позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, а саме будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій, які використані в процесі будівництва садового будинку в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість оскаржуваних позовних вимог ОСОБА_2 та з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів про прийняття спадщини іншим спадкоємцем разом із відповідачем у справі, судом не вирішується питання щодо порушення норм процесуального права в частині не залучення до участі в справі іншого спадкоємця після смерті власника земельної ділянки на якій розташований спірний об`єкт.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, слід зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судового збору за подання позову з 5 502 грн. 20 коп. до 4 661 грн. 40 коп., а також слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 261 грн. 20 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Згідно з статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2024 року скасувати в частині вирішених позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, а саме будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій, які використані в процесі будівництва садового будинку в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області, який розміщений на земельній ділянці площею 0,06 га з кадастровим номером :01:001:2877 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_5 ) в користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_6 ) судового збору за подання позову з 5 502 грн. 20 коп. до 4 661 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_5 ) 1 261 грн. 20 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Хома М.В.