ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/49/14-ц
Номер провадження 22-ц/818/709/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника відповідачки адвоката Мирось С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2024 року в складі судді Курганникової О.А. по справі № 641/49/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 20 червня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 282-04-И, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 79 300,00 доларів США зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення до 20 червня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 20 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № П-282-04-И.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальницею умов кредитного договору у неї утворилась заборгованість, яка станом на 18 листопада 2013 року склала 47 693,86 доларів США, з яких 38 446,29 доларів США строкова заборгованість за кредитом, 303, 85 доларів США строкова заборгованість за процентами, 8943,72 доларів США прострочена заборгованість за процентами, а також нарахована пеня в розмірі 156 217,07 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитом по кредитному договору № 282-04-И від 20 червня 2008 року на загальну суму 47 693,86 доларів США, що еквівалентно 381 218,03 грн по курсу НБУ на 18 листопада 2013 року, та пені 156 217,07 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 березня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 282-04-И від 20 червня 2008 року у розмірі 47 693,86 доларів США та 156 217,07 грн, а також судові витрати в розмірі 3654,00 грн в рівних частках.

14 травня 2019 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

27 травня 2019 року до суду надійшли письмові пояснення відповідачки ОСОБА_1 , в яких вона просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що банком 04 грудня 2012 року направлено досудову вимогу щодо повного дострокового повернення всієї суми кредиту. Нею у позасудовому порядку було ініційовано переговори з банком щодо реалізації предмета іпотеки за ринковою ціною з урахуванням вже погашеної суми та зміни курсу валют з 2008 року. Банком було реалізовано предмет іпотеки за ринковою ціною, а всі грошові кошти від реалізації предмету іпотеки в розмірі 37 500,00 доларів США зараховано на погашення заборгованості по кредиту. З моменту укладення 20 серпня 2008 року кредитного договору і до 30 січня 2013 року (дата реалізації предмету іпотеки та зарахування грошових коштів на рахунок банку) нею сплачено суму коштів у розмірі 81 712,16 доларів США, тобто фактично повернуто взяті кредитні ресурси в повному обсязі. Наявну після реалізації предмета іпотеки заборгованість банком віднесено до безнадійної та відшкодовано (списано) її за рахунок страхового резерву. Направленням вимоги від 04 грудня 2012 року банк змінив строк кредитування на 18 грудня 2012 року та втратив право нараховувати передбачені умовами договору проценти та штрафні санкції. У зв`язку зі зміною строку кредитування у кредитора виникло право звернутися до суду до поручителя з 19 грудня 2012 року і протягом наступних шести місяців, але до суду з позовом банк звернувся 14 січня 2014 року, тобто з пропуском зазначеного в ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, а відтак втратив право на звернення до суду з вимогою до поручителя. Також посилалась на порушення Закону України «Про захист прав споживачів» і введення банком в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості кредиту та абсолютного значення його подорожчання.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 травня 2019 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 березня 2014 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному провадженні у підготовче судове засідання.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2019 року залучено ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до участі у справі в якості правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

23 грудня 2019 року до суду від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надійшла уточнена позовна заява від 18 грудня 2019 року до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказало, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідачки на підставі договору про відступлення права вимоги від 30 травня 2018 року. Станом на 18 грудня 2019 року заборгованість відповідачки склала 1 974 784,49 грн, з яких: 1 093 829,41 грн заборгованість за тілом кредиту, 880 955,08 грн заборгованість за відсотками. Заборгованість за пенею, комісією, штрафом 0 грн.

Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 974 784,49 грн та сплачений попереднім позивачем судовий збір.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2024 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим, що предмет іпотеки реалізовано, після завершення позасудового врегулювання спору будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, тому вимоги позивача задоволенню не підлягають.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 22 жовтня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовну заяву, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договір купівлі-продажу іпотечної квартири від 30 січня 2013 року поданий до суду з порушенням строків на подання доказів, цей доказ не було заздалегідь надіслано позивачу. Вказаний договір укладений ОСОБА_1 , а не банком від свого імені як іпотекодержателем. Укладення такого договору не є задоволенням вимог іпотекодержателя за його вибором у позасудовому порядку, його укладено поза передбаченою ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою, оскільки право на продаж предмета іпотеки належить виключно іпотекодержателю. Банком не видано відповідачці довідку про відсутність претензій за кредитним договором. Розрахунок суми заборгованості підтверджується виписками по особовому рахунку, отже висновок судово-економічної експертизи від 29 жовтня 2021 року не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не з`явився.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 12 червня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Кредит та Капітал» отримано 17 квітня 2025 року в електронному кабінеті (том 1, а.с.114);

Хробак Мар`яном Романовичем - директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Кредит та Капітал» отримано 17 квітня 2024 року в електронному кабінеті (том 1, а.с.116).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки адвоката Мирось С.В., який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 червня 2008 року між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі Філії Слобожанське РУ та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 282-04-И, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 79 300,00 доларів США зі сплатою 12,42% відсотків річних за користування кредитними ресурсами та кінцевим терміном повернення до 20 червня 2028 року (а.с. 10-11 том 1).

Пунктом 3.2. кредитного договору встановлений обов`язок позичальниці в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу у розмірі 897,00 доларів США Зазначений розмір ануїтетного платежу може бути змінений за згодою сторін.

Згідно пункту 3.4 кредитного договору банк має право припинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику у продовженні строку дії цього договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору, у наступних випадках: позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на поповнення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів, відповідно до пунктів 3.2, 4.3., 4.4.

У випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобов`язаний здійснювати погашення заборгованості за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги банку. Банк може повідомляти позичальника по телеграфу, шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням або шляхом доставки нарочним позичальнику за вказаною адресою. Дострокове повернення кредитних ресурсів не звільняють позичальника від відповідальності, передбаченої розділом 6 цього договору, за порушення умов цього договору.

У забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 20 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № П-282-04-И (а.с.17 том 1).

Крім того, 20 червня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трощій І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3784, відповідно до якого ОСОБА_1 передано в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,6 кв м, житловою площею 27,7 кв м, вартістю, згідно звіту про експертну оцінку, 452 990,00 грн (а.с. 110-111 том 1).

Відповідно до п. 10 іпотечного договору звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або Іпотекодержателем самостійно на умовах іпотечного договору.

За вибором Іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, продаж Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», відповідно до п. 11.3.2. іпотечного договору.

Пунктом 8.4.9 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя у разі, якщо суми грошових коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки, недостатньо для повного задоволення вимог іпотекодержателя, отримати повне задоволення вимог відповідно до чинного законодавство України.

16 серпня 2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору № 282-04-И від 20 червня 2008 року, відповідно до якого пункт 6.3 договору викладено в новій редакції та зазначено, що у випадку звільнення позичальниці з роботи в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», остання зобов`язується не пізніше дати її звільнення погасити у повному обсязі заборгованість по кредиту, процентам за користування кредитними коштами, комісії банка. У випадку непогашення позичальником заборгованості у повному обсязі за цим договором у вказаний строк або погашення позичальником заборгованості не у повному обсязі, починаючи з наступного дня після дати звільнення позичальника, банком при нарахуванні процентів за подальше користування позичальником фактично отриманими ним кредитними ресурсами за цим договором застосовується процентна ставка у розмірі 14,5% (а.с. 15-16 том 1).

У зв`язку з укладенням договору про внесення змін 16 серпня 2012 року також укладено договір про внесення змін до договору поруки з ОСОБА_2 (а.с. 18 том 1).

04 грудня 2012 року банком направлено на адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлення (вимоги) № 10020/2899 та № 10020/2901, в яких кредитор вказав, що у зв`язку з порушенням позичальницею зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту, сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, у позичальниці виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, яка станом на 03 грудня 2012 року складає: прострочена заборгованість за кредитом 102,95 доларів США, прострочена заборгованість по сплаті процентів за кредитом 3350,59 доларів США, разом 3453,54 доларів США, строкова заборгованість за кредитом 74 133,38 доларів США, строкова заборгованість по сплаті процентів за кредитом 897,02 доларів США, разом 75 030,40 доларів США. Загальна сума грошових зобов`язань, що підлягає виконанню за кредитним договором станом на 03 грудня 2012 року складає 78 483,94 доларів США, що еквівалентно 627 322,14 грн, та 15 861,96 грн пені, яку необхідно сплатити протягом 10 банківських днів з моменту отримання вимоги банку (а.с. 23, 24 том 1).

Вимога, направлена на адресу ОСОБА_1 , повернута без вручення (а.с. 24 зворот том 1).

Також відповідне повідомлення (вимога) № 10020/4384 направлено на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 26 листопада 2013 року. У ньому вказана сума заборгованості 47 390,01 доларів США (що еквівалентно 378 788,35 грн) та 143 764,07 грн пені. ОСОБА_1 вимога не отримана; вимога на ім`я ОСОБА_2 28 листопада 2013 року вручена його матері, що підтверджується копіями поштових повідомлень (а.с. 30, 31 том 1).

30 січня 2013 року ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. та зареєстрований в реєстрі за № 190, за яким ОСОБА_1 продала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, за 340 000,00 грн, що еквівалентно 42 500,00 доларів США. При цьому, у пункті 6 договору вказано, що квартира не перебуває під заставою чи забороною (а.с. 39 том 4).

Кошти у розмірі 37 500,00 доларів США (що є еквівалентом 299 737,50 грн) від продажу квартири зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 282-04-И від 20 червня 2008 року, що підтверджується квитанцією № 5 від 30 січня 2013 року та розрахунком заборгованості (а.с 109 том 1, а.с. 40 том 4).

Також на підтвердження сплати заборгованості ОСОБА_1 надано копії квитанцій: від 10 липня 2008 року на суму 897,00 доларів США, від 11 серпня 2008 року на суму 900,00 доларів США, від 10 вересня 2008 року на суму 900,00 доларів США, від 09 жовтня 2008 року на суму 897,00 доларів США, від 06 листопада 2008 року на суму 900,00 доларів США, від 08 грудня 2008 року на суму 897,00 доларів США, від 11 грудня 2009 року на суму 897,00 доларів США, від 11 січня 2010 року на суму 7236,00 грн, від 08 лютого 2010 року на суму 7302,03 грн, від 15 березня 2010 року на суму 900,00 доларів США, від 13 квітня 2010 року на суму 900,00 доларів США, від 17 травня 2010 року на суму 900,00 доларів США, від 14 червня 2010 року на суму 900,00 доларів США, від 15 липня 2010 року на суму 900,00 доларів США, від 11 серпня 2010 року на суму 897,00 доларів США, від 17 січня 2011 року на суму 900,00 доларів США, від 18 квітня 2011 року на суму 900,00 доларів США, від 13 травня 2011 року на суму 900,00 доларів США, від 16 червня 2011 року на суму 900,00 доларів США, від 15 липня 2011 року на суму 900,00 доларів США, від 16 серпня 2011 року на суму 900,00 доларів США, від 16 вересня 2011 року на суму 900,00 доларів США, від 17 жовтня 2011 року на суму 900,00 доларів США, від 15 листопада 2011 року на суму 900,00 доларів США, від 16 грудня 2011 року на суму 900,00 доларів США, від 17 січня 2012 року на суму 897,00 доларів США, від 16 лютого 2012 року на суму 900,00 доларів США, від 17 квітня 2012 року на суму 900,00 доларів США, від 16 травня 2012 року на суму 897,00 доларів США, від 15 червня 2012 року на суму 897,00 доларів США, від 03 липня 2012 року на суму 897,00 доларів США, від 17 серпня 2012 року на суму 130,00 доларів США (а.с. 93-108 том 1).

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на вимогу суду надано отримані від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виписки по рахункам обліку заборгованості за кредитним договором № 282-04-И від 20 червня 2008 року (а.с. 1-107, 144-256 том 2, а.с. 1-53 том 3).

З розрахунку заборгованості за період з 20 червня 2008 року по 18 листопада 2013 року вбачається, що у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитним договором № 282-04-И у розмірі 47 693,86 доларів США, з яких 38 446,29 доларів США строкова заборгованість за кредитом, 3464,58 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 303,85 доларів США строкова заборгованість за процентами, 5479,14 доларів США прострочена заборгованість за процентами, а також нарахована пеня в розмірі 126 217,07 грн (а.с. 6-9 том 1).

З розрахунку заборгованості за період з 20 червня 2008 року по 29 травня 2018 року вбачається, що у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитним договором № 282-04-И у розмірі 75 597,77 доларів США, з яких 20 726,51 доларів США, що еквівалентно 540 940,00 грн, строкова заборгованість за кредитом, 21 184,36 доларів США, що еквівалентно 552 889,40 грн, прострочена заборгованість за кредитом, 489,54 доларів США, що еквівалентно 12 776,54 грн строкова заборгованість за процентами, 33 197,36 доларів США, що еквівалентно 866 415,99 грн, прострочена заборгованість за процентами, а також нарахована пеня в розмірі 6 985 121,35 грн (а.с. 115-122 том 3).

З наданих виписок, квитанцій та розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 належним чином погашалась заборгованість у період з липня 2008 року по серпень 2012 року. У подальшому 30 січня 2013 року нею перераховано 37 500,00 доларів США та 21 серпня 2013 року 30,16 доларів США у рахунок погашення заборгованості за процентами. Інших платежів не здійснювалось.

30 травня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 000122-а, за яким товариству переуступлено права вимоги за низкою кредитних договорів, в тому числі і за кредитним договором № 282-04-И укладеним з ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з реєстру договорів, права за якими відступаються, та боржників за такими договорами (а.с. 152-154, 155, 175-177, 178-182 том 1).

Станом на момент укладання договору № 000122-а про відступлення прав вимоги від 30 травня 2018 року ОСОБА_1 мала залишок за основним боргом за кредитним договором у розмірі 41 910,87 доларів США, що еквівалентно 1 093 829,41 грн, та за процентами в розмірі 33 754,44 доларів США, що еквівалентно 880 955,08 грн, а всього 1 974 784,49 грн (а.с. 155 том 1).

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 18 від 29 жовтня 2021 року Полтавського бюро судово-економічної експертизи розрахунок загальної суми заборгованості по кредитному договору від 20 червня 2008 року № 282-04-И документально не підтверджується. Встановити, чи відрізняється процентна ставка, вказана в кредитному договорі від 20 червня 2008 року № 282-04-И та додаткових угодах до нього, від реальної процентної ставки, яку зобов`язаний сплатити позичальник, не представляється можливим (а.с. 169-179 том 3).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині 2 статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора поділяються на: 1) судовий (на підставі рішення суду); 2) позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), кожен з яких має власний правовий механізм реалізації.

Для реалізації іпотекодержателем своїх прав на задоволення вимог шляхом позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина 1 статті 36 Закону).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина 2 статті 36 Закону).

Відповідно до частин 3, 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про

задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

За змістом статті 38 Закону України «Про іпотеку» у редакції на час укладення договору іпотеки якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі

невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання

предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови

іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.

Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього

Закону.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року в справі № 761/36873/18 (провадження № 14-121цс21) зазначено, що вирішуючи виключну правову проблему щодо тлумачення та застосування норми права, що міститься в частині 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку», Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду, викладеними в постановах від 13 лютого 2019 року в справі № 759/6703/16-ц (провадження № 61-22462св18) та від 20 листопада 2019 року у справі № 295/795/19 (провадження № 61-12137св19), про те, що в разі завершення позасудового врегулювання зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями цього Закону всі наступні вимоги є недійсними.

Тобто, частина 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» вказує на недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання саме боржником основного зобов`язання після завершення позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, передане в іпотеку саме боржником, за відсутності інших забезпечувальних договорів.

Водночас, давши таке тлумачення згаданих норм матеріального права, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на необхідність врахування при тлумаченні вказаних норм права принципу свободи договору як загальної засади цивільного законодавства, оскільки сторони є вільними при укладенні договору, що означає можливість забезпечення основного зобов`язання як у повному обсязі, так і в його частині відповідно до умов забезпечувального правочину, а кредитор при укладенні іпотечного договору не позбавлений можливості оцінити всі звичайні ризики, у тому числі і вірогідність того, що за рахунок вартості іпотечного майна (як забезпечувального правочину) не буде забезпечено основне зобов`язання в повному обсязі.

Частина 3 статті 6 ЦК України дозволяє сторонам у договорі відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо відступ від положень закону в цих актах прямо заборонено, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частина 4 статті 591 ЦК України додатково вказує, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, керуючись принципом свободи договору, сторони можуть відступити від положень як статті 36 Закону України «Про іпотеку», так і загальних положень ЦК України щодо реалізації предмета іпотеки. Якщо такого відступу від положень цивільного законодавства не було здійснено за договором, кредитор не може вимагати виконання боржником основного зобов`язання після звернення стягнення та стягувати різницю між сумою зобов`язання та вартістю предмета іпотеки.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини 1 статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України).

Відмовляючи ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки на підставі договору купівлі-продажу від 30 січня 2013 року кредитор втратив право у подальшому пред`являти вимоги до позичальника.

Разом з тим, за змістом статті 38 Закону України «Про іпотеку» продавцем предмета іпотеки має бути лише іпотекодержатель.

Натомість договір купівлі-продажу квартири, що є предметом іпотеки від 30 січня 2013 року, укладений ОСОБА_1 як продавцем від власного імені. Будь-якої вказівки на те, що такий договір укладено на підставі та в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», його зміст не містить. У досудовій вимозі від 04 грудня 2012 року банком також не вказано про намір продажу предмета іпотеки у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку». Більш того, пунктом 6 договору купівлі-продажу квартири передбачено, що квартира не перебуває під заставою чи забороною.

Наведене не дає підстав вважати, що предмет іпотеки було відчужено іпотекодержателем у порядку позасудового звернення стягнення.

Будь-яких доказів того, що після продажу квартири банк погодився вважати зобов`язання за кредитним договором припиненими у зв`язку з погашенням заборгованості, відповідної довідки про повне погашення суми боргу, відсутність у кредитора претензій тощо ОСОБА_1 не надано.

Крім того, у серпні 2013 року, вже після продажу квартири, ОСОБА_1 сплачувала банку проценти у рахунок погашення заборгованості за кредитом, а у листопаді 2023 року поручителем отримано другу досудову вимогу, тобто відповідачка усвідомлювала наявність у неї невиконаних зобов`язань перед банком.

До того ж, пунктом 8.4.9 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право у разі, якщо суми грошових коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки, недостатньо для повного задоволення вимог іпотекодержателя, отримати повне задоволення вимог відповідно до чинного законодавство України.

Аналіз наведеного пункту договору свідчить про те, що у випадку звернення стягнення шляхом реалізації іпотечного майна в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право отримати повне задоволення своїх вимог за умови недостатності грошових коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки.

Тобто сторони в договорі іпотеки встановили обов`язкові для себе правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися, тобто врегулювали свої відносини за правилами частини 3 статті 6 ЦК України на власний розсуд, відступивши від вимог частини 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, зобов`язання за кредитним договором було забезпечено не тільки іпотекою, а й порукою.

У пунктах 99, 100 постанови від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (провадження № 12-85гс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що у разі, якщо належне виконання основного договору забезпечувалося різними способами чи їх сукупністю, застосування вимог частини 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» щодо недійсності наступних вимог кредитора можливе лише у разі реалізації кредитором своїх прав за усіма такими договорами забезпечення, якщо можливість їх реалізації не втрачена, оскільки у протилежному випадку звернення стягнення на один із предметів іпотеки унеможливлює забезпечення виконання зобов`язання за допомогою інших способів забезпечення та протирічить принципу свободи договору та рівності сторін. Отже, у випадку забезпечення виконання основного зобов`язання декількома способами, основне зобов`язання не припиняється у разі, якщо реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки не потягла повного задоволення його вимог.

Сторони забезпечили кредитне зобов`язання також й іншим способом порукою, а тому застосування частини 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» щодо недійсності наступних вимог кредитора у цій справі є неможливим.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 295/1416/15-ц, провадження № 61-13242 св 22.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що кредитором було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, і це позбавило його права на пред`явлення у подальшому вимог щодо стягнення заборгованості з позичальниці.

Оскільки фактично отримані позичальницею кошти не були повністю повернуті нею банку, колегія суддів вбачає підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Водночас, щодо суми такої заборгованості колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 04 грудня 2012 року банком направлено на адреси позичальника та поручителя повідомлення (вимогу) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 78 483,94 доларів США протягом 10 банківських днів з дня її отримання.

Відомостей щодо вручення ОСОБА_1 такої вимоги матеріали справи не містять, однак у письмових поясненнях до суду першої інстанції вона вказувала про направлення банком таких вимог і зазначала, що після цих вимог нею було ініційовано перемовини з банком щодо реалізації предмета іпотеки.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок є усталеним у судовій практиці, висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №2 14-10цс18), постановах Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19 (провадження № 61-3732св22), від 20 травня 2022 року у справі № 336/4796/18 (провадження № 61-6356св21), від 15 серпня 2023 року у справі № 753/6745/17 (провадження № 61-7633св22).

Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

У постанові від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що кредитний договір припиняє свою дію після направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, тому вимоги про стягнення процентів після цієї дати задоволенню не підлягають.

Тобто, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», направивши позичальниці досудову вимогу від 04 грудня 2012 року, змінило строк виконання зобов`язання, після настання якого нарахування відсотків та пені за користування кредитом є неправомірним.

Враховуючи наведене, відсутні правові підстави для стягнення з позичальниці заборгованості за процентами, нарахованими кредитором після направлення вимоги від 04 грудня 2012 року, оскільки банк на власний розсуд змінив строки виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим втратив право нараховувати проценти.

Станом на час направлення досудової вимоги від 04 грудня 2012 року заборгованість за тілом кредиту складала загалом 74 236,33 доларів США, за процентами 4247,61 доларів США (з яких за простроченими процентами 3350,59 доларів США, за строковими процентами 897,02 доларів США).

30 січня 2013 року у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту зараховано 32 325,46 доларів США від продажу ОСОБА_1 квартири.

Тобто, залишок заборгованості за тілом кредиту склав 41 910,87 доларів США (74236,33-32325,46). Саме цю суму заборгованості за тілом кредиту просив стягнути первісний позивач банк, та право вимоги на таку суму тіла кредиту банком відступлено ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», що підтверджується даними реєстру боржників.

Також 30 січня 2013 року у рахунок погашення заборгованості за процентами зараховано 5174,54 доларів США від продажу ОСОБА_1 квартири, та 21 серпня 2013 року нею сплачено 30,16 доларів США.

Отже, переплата за процентами склала 957,09 доларів США (5174,54 + 30,16) (кошти, внесені відповідачкою на погашення процентів) - 4247,61 (заборгованість по процентам на час пред`явлення вимоги 04 грудня 2012 року), що підлягає зарахуванню на погашення тіла кредиту.

Виходячи з викладеного, розмір залишку заборгованості за тілом кредиту, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», становить 40 953,78 доларів США (41 910,87 957,09), що за курсом НБУ на день ухвалення рішення судом першої інстанції (41,4508) становить 1 697 566,94 грн.

Враховуючи, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просив стягнути з відповідачки заборгованість саме у гривні, а не в доларах США, та в уточненій позовній заяві вказав, що заборгованість за тілом кредиту становить саме 1 093 829,41 грн, з урахуванням принципу диспозитивності та неможливості виходу суду за межі заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 093 829,41 грн.

Вимога щодо стягнення заборгованості за процентами задоволенню не підлягає, адже після направлення досудової вимоги від 04 грудня 2012 року кредитор не мав права нараховувати проценти, а наявна на час направлення вимоги заборгованість за процентами повністю погашена.

Вимог щодо стягнення пені та вимог до поручителя уточнена позовна заява ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не містить.

Висновок судово-економічної експертизи № 18 від 29 жовтня 2021 року Полтавського бюро судово-економічної експертизи щодо того, що розрахунок загальної суми заборгованості по кредитному договору від 20 червня 2008 року № 282-04-И документально не підтверджується, колегія суддів не бере до уваги, оскільки на підставі матеріалів справи судом наведено власний розрахунок суми боргу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За подачу позову первісним позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3654,00 грн (а.с. 1, 2 том 1), за подачу апеляційної скарги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплачено 44 432,66 грн (а.с. 71, 89 том 4).

З урахуванням того, що позов та апеляційну скаргу задоволено частково, на 55,4 %, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 26 640,01 грн (3654,00 + 44 432,66) х 55,4%).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, адреса: м. Львів, вулиця Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, 3 поверх) заборгованість за кредитним договором № 282-04-И від 20 червня 2008 року у розмірі 1 093 829 (один мільйон дев`яносто три тисячі вісімсот двадцять дев`ять) грн 41 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, адреса: м. Львів, вулиця Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, 3 поверх) судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 26 640 (двадцять шість тисяч шістсот сорок) грн 01 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина