Справа № 452/3683/24
Провадження № 2/452/24/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" травня 2025 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.,
секретаря Задорожної В.Б.,
із участю: відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -
ОСОБА_2 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Самбора Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, посилаючись на те, що шлюб із відповідачем виявився невдалим; спільне життя із нею не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на подружні обов`язки і ведення спільного господарства, постійні сварки та непорозуміння, що в результаті призвели до фактичного припинення шлюбних відносин; сторони втратили почуття любові та взаємоповаги. Від шлюбу в сторін народилося троє дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котрі на даний час є неповнолітніми; сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин та разом не проживають, збереження сім`ї неможливе, шлюб існує формально і подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, а тому ОСОБА_2 просить суд шлюб розірвати.
У судове засідання позивач не з`явився, хоча до суду прибув та безпосередньо у канцелярію подав заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити з викладених у зверненні до суду підстав, на примирення не згідний; просив проводити судовий розгляд без його участі.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти позову заперечила і пояснила, що збереження шлюбу можливе, негаразди в їх сімейних відносинах мають тимчасовий характер, оскільки не проживають разом короткий термін і, що вона із чоловіком ще повернуться до їх нормального подружнього життя, оскільки такі випадки вже були, тому просила відмовити у позові в інтересах дітей. Позивач проживає окремо, однак періодично цікавиться дітьми, котрі за ним сильно нудьгують, допомагає в їх вихованні. Тому за основне в інтересах дітей відповідач прикладе достатньо зусиль для відновлення нормальних відносин з чоловіком, оскільки за наданий термін для примирення їх відносини вже майже налагодились. Тому відповідач ОСОБА_1 просила у позові відмовити.
Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що у позові про розірвання шлюбу слід відмовити за недоведеністю з наступних підстав:
Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Самбора Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області; від шлюбу в сторін є троє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котрі на даний час є неповнолітніми та проживають із матір`ю.
Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Водночас позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов`язок доказування і подання доказів закон покладає на нього; у судові засідання позивач не з`являвся, а в письмовому зверненні жодним чином не навів, що цей шлюб розпався та в нього є інтерес до розірвання шлюбу; на переконання суду вагомих обставин того, що збереження сім`ї неможливе не зазначив.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Із мотивів позовної заяви та позиції позивача під час розгляду справи суд не вбачає підстав для розірвання шлюбу і наведене у письмовому звернені нічим не підтверджено; позивачем не наведено достатньо переконливих обставин, які б давали підстави вважати, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Тому суд не виключає, що сторони можуть повернутись до нормального сімейного життя, - відповідач достатньо у цьому впевнена.
За врахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду, суд приходить до висновку про можливість подальшого спільного життя подружжя і збереження сім`ї.
Ураховуючи наведене про відсутність доказів стосовно встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин, виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що у позові про розірвання шлюбу необхідно відмовити за недоведеністю. Під час судового провадження позивачем та відповідачем не подано суду клопотань про доказування, чи про звільнення від доказування власних позицій в той чи інший спосіб; із представлених документів та пояснень відповідача суд переконаний, що шлюб носить тимчасово формальний характер; що відсутні обставини, які є підставами для розірвання шлюбу. Водночас судом береться до уваги твердження відповідача з приводу розірвання шлюбу, що збереження шлюбу можливе і вона заперечує проти вирішення такого питання, оскільки таке суперечить її інтересам, інтересам їх неповнолітніх дітей. У свою чергу позивач ОСОБА_2 не довів суду, що заява про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, що примирення між сторонами неможливе; подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Доказування позивача ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки його становище підтверджене єдиним документом Свідоцтвом про одруження, що є в матеріалах цивільної справи, а позовна заява не містить жодних аргументів для того, щоб шлюб розірвати.
У зв`язку із наведеним, суд прийшов до переконання про необхідність відмови у позові за недоведеністю, що не є перешкодою ОСОБА_2 у праві повторного звернення до місцевого суду за встановленим Законом порядком, чи ОСОБА_1 із власним позовом.
Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 110 - 112 СК України, суд
Відмовити ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за недоведеністю.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення 6 червня 2025 року повного судового рішення.

Суддя