Дата документу 10.06.2025
Справа № 334/2270/25
Провадження № 2/334/1788/25
10 червня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі
головуючого судді Коломаренко К.А.,
з участю секретаря судового засідання Цілінко А.С.,
21 березня 2025 року представник позивача Казубек Л.Ю. (діє на підставі Довіреності) звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя через систему «Електронний суд» з позовом про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 року по 01.08.2024 року в розмірі 32 985,03 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за період з 01.11.2021 року по 01.08.2024 року Концерн «МТМ» відпустив нежитловому приміщенню №19 першого поверху (літ. А-4), загальною площею 32,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Нежитлове приміщення належить відповідачу на праві приватної власності. Пунктом 34 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, укладеного між позивачем та відповідачем, вказано, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця, не пізніше останнього дня місяця, проте відповідач суму заборгованості не погасив, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу за надані послуги з постачання теплової енергії в сумі 32 985,03 гривень.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи.
На підставі Закону України № 4273-IX від 26.02.2025 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», який набрав чинності 25.04.2025 року, відбулася зміна найменування Ленінського районного суду міста Запоріжжя на Дніпровський районний суд міста Запоріжжя.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно, в позові просив розглянути справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується конвертом, який повернувся на адресу суду 09.06.2025 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» . Про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з чим суд розглянув справу за відсутністю відповідача заочно, на підставі наявних в справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з п. 2.2 статуту Концерну Міські теплові мережі, затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови від 08.04.2013 року № 99 р, предметом діяльності Концерну є виробництво теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1). Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2). У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (ч. 3).
Встановлено, що Позивач у період з 01.11.2021 року по 01.08.2024 року надав послуги з постачання теплової енергії у приміщення №19 першого поверху (літ. А-4), загальною площею 32,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .
Частинами 4, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.
Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживачі зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги, тобто за фактично отриману теплову енергію.
Обов`язок сплатити вартість теплової енергії законодавець пов`язує саме з фактом її споживання.
Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Згідно з п. 23 Правил користування тепловою енергією, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.
З матеріалів справи, зокрема з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що нежитлове приміщення №19 першого поверху (літ. А-4), загальною площею 32,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .
Частиною 4 статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Пунктом 34 Договору вказано, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця, не пізніше останнього дня місяця.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку що позовні вимоги є доведеними належними та допустимими доказами, а відтак підлягає задоволенню у повному обсязі з вищенаведених підстав.
Таким чином з відповідача ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» підлягає стягненню заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 року по 01.08.2024 в розмірі 32 985,03 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 422,40 гривні.
Керуючись ст.ст. 526, 610, 611, 625, 714 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», ч.4 ст. 223, ст.ст. 10-13, 77-80, 141, 263-265 ЦПК України, суд -
Позов Концерну «Міські теплові мережі» - задовольнити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Коломаренко К. А.