Справа № 159/2787/25
Провадження № 2/159/1142/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 червня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді - Смалюха Р.Я.,

за участю

секретаря судового засідання Посполдітак Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005), від імені якого діє представник Поляков Олексій Володимирович (м. Київ, вул. Рогозівська, 4/16), до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року до суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі позивач або ТОВ «ФК «ЕЙС» або товариство або позикодавець) до ОСОБА_1 (далі - відповідач або ОСОБА_1 або боржник або позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором №14148 від 25.05.2024 у розмірі 30212,19 грн (далі кредитний договір).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.05.2024 року між первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (далі - ТОВ «ФК «Кредіплюс або первісний кредитор») та відповідачем у електронній формі було укладено договір про споживчий кредит №141489. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора 8a5cca2d відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору відповідачу на умовах строковості, зворотності та платності було надано кредит у безготівковій формі у національній валюті в загальній сумі 17722,00 грн у такому порідку: : у розмірі 6710.58 грн. для погашення заборгованості Позичальника за договором про споживчий кредит №136523 від 09.04.2024 укладеним з Кредитодавцем; у розмірі 7289.80 грн. на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті (далі - рахунок Позичальника); у розмірі 3721.62 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.

10.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та Позивач уклали Договір факторингу № 10102024 згідно умов якого, Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 141489 від 25.05.2024

Станом на день формування позовної заяви у позичальника існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 30212,19 грн, з яких 17722,00грн. - заборгованість по кредиту; 11689,19 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. 801,00грн. комісія за кредитним договором.

Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.

Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою від 01.05.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, ухвалив здійснювати розгляд (формування) справи у змішаній формі, судове засідання призначив 05.06.2025, задовольнив клопотання позивача про витребування доказів надходження кредитних коштів на рахунок відповідача у АТ КБ «Приватбанк».

30.05.2025 до суду надійшли запитувані судом документи від АТ КБ «Приватбанк».

19.05.2025 до суду повернулося поштове відправлення № 775, яким відповідач повісткою повідомлявся про розгляд справи 05.06.2025, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) відповідач вважається належним чином повідомленим про час, місце і дату судового розгляду.

05.06.2025 у судове засідання сторони не прибули. Представник позивача у позовній заяві просив суд слухати справу за його відсутності, проти прийняття заочного рішення не заперечує.

Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання.

У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи.

Зважаючи на зазначені обставини, суд дійшов висновку, що відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на основі наявних у справі доказів. Це зумовлено тим, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явився без пояснення причин та не подав відзиву, позивач просить задовольнити позов.

У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

25.05.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №141489 від 25.05.2024 у формі електронного документу використанням з електронного підпису. Сума (загальний розмір) кредиту становить 17722.00 грн. (сімнадцять тисяч сімсот двадцять дві грн. 00 коп.) надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 6710.58 грн. для погашення заборгованості Позичальника за договором про споживчий кредит №136523 від 09.04.2024 укладеним з Кредитодавцем; у розмірі 7289.80 грн. на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті (далі - рахунок Позичальника); у розмірі 3721.62 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини (п. 2.2.1). Розмір процентної ставки становить 300% річних (п. 2.3). Комісія за надання кредиту складає 3721,62 грн 21,00 % від загальної суми кредиту, яка сплачується за рахунок власних коштів позичальника, або за рахунок кредитних коштів (п. 2.5). Загальний строк кредитування складає 126 днів з 25.05.2024 по 28.09.2024 (п. 2.6). Цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Кредитодавця та доступний через веб-сайт Кредитодавця https://finx.com.ua (п. 5.1). Відповідач зобов`язався сплачувати комісію за обслуговування кредиту у розмірі 1,00 грн та 100 грн на місяць, якщо він невчасно сплачуватиме платежі визначені цим договором (п. 2.4 та частина де визначені терміни).

У цьому кредитному договорі зазначені реквізити відповідача: його прізвище ім`я та по батькові, РНОКПП, серія та номер паспорта, місце проживання, номер мобільного телефону. Також зазначено, що договір підписано відповідачем за допомогою ідентифікатора 8a5cca2d о 25.05.2025.

Додатком до договору про споживчий кредит № 141489 від 25.05.2024 визначений графік платежів за кредитним договором, відповідно до якого відповідач зобов`язався здійснити 9 платежів рівними сумами по 3268,91 грн в погашення тіла кредиту та процентів на суму 29 420,19 грн з яких 17722,00 грн тіла та 11689,19 грн процентів.

Первинним кредитором та відповідачем також підписано одноразовим ідентифікатором e1cbebb5 паспорт споживчого кредиту у якому визначені умови аналогічні тим, які зазначені у самому кредитному договорі.

Відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 17.05.2025 та випискою з карткового рахунку відповідача картка № НОМЕР_2 підтверджується зарахування 25.05.2024 кредитних коштів у розмірі 7289,80 грн.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 25.05.2025 позивач стверджує, що у відповідача існує заборгованість за тілом кредиту в розмірі 17722,00 грн, процентів в розмірі 11689,19 грн, комісії в розмірі 801,00 грн.

10.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та Позивач уклали Договір факторингу № 10102024 згідно умов якого, Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 141489 від 25.05.2024.

Згідно з п.1.1. Договору факторингу Клієнт передає (відступає) Фактору за плату, а Фактор приймає належні Клієнту грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Клієнтом і Боржниками (Портфель Заборгованості). Відповідно до вищезгаданого договору, Клієнт відступив Фактору Права Вимоги за укладеним кредитним договором згідно Реєстру Боржників, в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги.

Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог та Акту приймання-передачі Реєстру, по формі встановленій у відповідному Додатку (п. 4.1 договору факторингу)

06.11.2024 між позивачем та первісним кредитором підписано Акт приймання-передачі Реєстру №2 до договору факторингу, відповідно до якого позивачу передано право вимоги до 673 боржниках на суму 10 250 146,26 грн, сума фінансування, що підлягає сплаті первісному кредитору 656313,11 грн.

У витязі з Реєстру прав вимоги №2 зазначено, що під номером 394 міститься право вимоги до відповідача за кредитним договором №141489 в загальному розмірі 30212,19 грн.

Платіжною інструкцією від 12.07.2024 №4519 підтверджується сплата позивачем первісному кредитору 656313,11 грн за відступлення права вимоги за вказаним вище договором факторингу.

Випискою з ЄДР від 12.09.2024 підтверджується, що позивач здійснює діяльність з надання інших фінансових послуг (вед 64.99).

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитний договір №141489 від 25.05.2024 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «8a5cca2d» , який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору, паспортом кредиту. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, в тому числі з паспортом споживчого кредиту, правилами надання грошових послуг в позику мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

На виконання п. 4.1 договору факторингу № 10102024 з від 10.10.2024 укладеного між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та позивавчем, 06.11.2024 підписано Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу, позивач сплатив кошти в розмірі 656313,11 грн. Отже позивач, набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 141489 від 25.05.2024.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Випискою з карткового рахунку відповідача картка № НОМЕР_2 підтверджується зарахування 25.05.2024 на рахунок належний відповідачу кредитних коштів у розмірі 7289,80 грн.

Відповідно до п. 2.2.1 кредитного договору, частина отриманого кредиту в розмірі 6710.58 грн. надійшла в погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №136523 від 09.04.2024, а частина кредиту в розмірі 3721.62 грн. в погашення зобов`язань позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 кредитного договору.

Відповідно до умов кредитного договору строк користування кредитними коштами завершився 28.09.2024.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач повернув отримані кошти.

Контррозрахунку кредитної заборгованості по тілу кредиту відповідач не надав.

Отже, суд дійшов висновку, що станом на день звернення з позовом кредитні кошти в повному розмірі не повернуто, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача суми кредиту в розмірі 17722,00 грн (7289,80 грн + 6710,58 грн 3721,62 грн) є підставною.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Умовами кредитного договору передбачено сплату процентів у розмірі 300 % річних (п.2.3), що є менше ніж 1% на день. Загальний строк кредитування складає 126 днів з 25.05.2024 по 28.09.2024 (п. 2.6).

За вказаний період позичальнику нараховано процентів в розмірі 11689,19 грн. Відповідач не надав суду контррозрахунку нарахування процентів.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач сплатив зазначений борг за процентами.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача процентів у розмірі 11689,19 грн є правомірною.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідач зобов`язався сплачувати комісію за обслуговування кредиту у розмірі 1,00 грн та 100 грн на місяць, якщо він невчасно сплачуватиме платежі визначені цим договором (п. 2.4 та частина де визначені терміни).

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач сплатив зазначену вище щомісячну комісію.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача комісії у розмірі 801,00 грн є правомірною.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо погашення процентів тіла кредиту та комісії, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити повністю стягнувши з відповідача на користь позивача 30212.19 грн з яких 17722,00 грн тіла кредиту, 11689,19 грн заборгованості по процентах та 801,00 грн заборгованості по комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач сплатив судовий збір в мінімальному його розмірі 2422,40 грн, то його належить стягнути з відповідача в повному обсязі, не залежно від розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025 укладений з АО «Тараненко та партнери»; додаткову угоду №22 від 04.02.2025 до вказаного вище договору про надання правничої допомоги, відповідно до якої позивач уповноважив адвокатське бюро надавати йому правову допомогу, зокрема у справі за кредитним договором відповідача; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Тараненка А.І., який підписував та подавав позовну заяву.

Додатком №1 до вказаного вище договору про надання правничої допомоги визначено погоджену позивачем та адвокатським бюро вартість послуг правничої допомоги, зокрема:

-Складання позовної заяви 2500,00 грн / 1 год;

-Вивчення матеріалів справи 500,00 грн /1 год;

-Підготовка адвокатського запиту 500 грн/1 год;

-Підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 500 грн /1 год.

Актом прийому наданих послуг від 04.02.2025 зазначено, що адвокатське бюро надало позивачу послуги правничої допомоги, а саме:

-Складання позовної заяви 2 год вартістю 5000,00 грн;

-Вивчення матеріалів справи 2 год вартістю 1000,00 грн;

-Підготовка адвокатського запиту 1 год вартістю 500,00 грн;

-Підготовка клопотання про отримання інформації про зарахування коштів 1 год вартістю 500,00 грн;

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.

На переконання суду не були необхідними витрати пов`язані із зверненням адвоката з адвокатським запитом до банку про надання йому інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, оскільки така інформація є банківською таємницею відповідно до ст. 60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» і її розголошення на запит адвоката не передбачено, чого адвокат не міг не знати. Тому, понесення таких витрат не було необхідним у цій справі.

У зв`язку з чим розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає до розподілу необхідно зменшити на розмір понесених витрат на складання адвокатського запиту 500, 00 грн.

Отже, розмір витрат на професійну правничу допомогу яка підлягає до розподілу становить 6500,00 грн (7000,00 грн 500,00 грн).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 227/2301/21 містяться правові висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у цій справі в розмірі 6500,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витратна правову допомогу, суд враховує положення частини другої статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки суд вирішив задовольнити позов в повному обсязі, відповідач не заперечив проти розміру витрат на правничу допомогу, понесені позивачем витрати на правничу допомогу у цій справі в розмірі 6500,00 грн належить стягнути з відповідача.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №14149 від 25.05.2024 у розмірі 30212,19 грн з яких:

-17722,00 грн заборгованості за тілом кредиту;

-11 689,19 грн заборгованості по процентах;

-801,00 грн заборгованості по комісії.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір у сумі 2422,40 грн та 6500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Заочне рішення може бути переглянуте Ковельським міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін:

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (02090, м. Київ, Харківська Шосе, буд. 19, оф. 2005; );

Представник позивача Тараненко Артем Ігорович (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, оф.21 ЄДРПОУ )

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП 30212,19).

Повне судове рішення складене 16.06.2025.

Головуючий:Р. Я. СМАЛЮХ