ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4617/25 Справа № 210/4449/24 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді БондарЯ.М.

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє Михайловська Оксана Миколаївна, на заочне рішення Дзержинського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Сільченком В.Є. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 14 жовтня 2024 року,

УСТАНОВИВ

У серпні 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 07.10.2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту та страхування №Z75.00408.005789979, за умовами якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 24 000,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, який є невід`ємною частиною.

У зв`язку з не поверненням отриманих коштів за Договором кредиту заборгованість ОСОБА_1 станом на 19.12.2023 року становить 42 778,45 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 16 193,95 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 5 378,18 грн.; заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту 21 206,32 грн.

19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу.

22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за Кредитним договором №Z06.21778.005679850 від 09.09.2019 року.

За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» з 22.12.2023 року перейшло право вимоги за Договором №Z75.00408.005789979 від 07.10.2019 року, що укладено між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 ..

Тому, позивач просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 42 778/45 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 16 193,95 грн.; заборгованості за відсотками 5 378,18 грн.; заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 21 206,32 грн.; та суму судового збору в розмірі 3028,00 грн., судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості заборгованості задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Профіт Капітал» суму заборгованості 42 778,45 (сорок дві тисячі сімсот сімдесят вісім гривень сорок п`ять копійок), яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 16 193,95 (шістнадцять тисяч сто дев`яносто три гривні дев`яносто п`ять копійок); заборгованості за відсотками 5378,18 (п`ять тисяч триста сімдесят вісім гривень вісімнадцять копійок); заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 21206,32 (двадцять одна тисяча двісті шість гривень тридцять дві копійки).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Профіт Капітал» суму сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 (сім тисяч) гривень.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року залишено без задоволення заявуОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року.

Відповідач ОСОБА_1 через свого представника Михайловську О.М. оскаржила заочне рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі сторона відповідача, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить застосувати позовну давність до позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Профіт Капітал», скасувати судове рішення, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд, оскільки належним чином не повідомив відповідача про час і місце розгляду справи.

Вказує, що згідно матеріалів справи №210/4449/24 вбачається, що судові документи за місцем реєстрації Відповідача направлялася їй лише один раз, які були повернуті до суду без вручення (конверт з відмітками про повернення наявний в матеріалах справи).

Зазначає, що суд першої інстанції не повідомивши Відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його права на справедливий судовий розгляд, оскільки було порушено принцип змагальності сторін (Відповідач не могла подати свої заперечення та докази по справі, а також не могла подати в суді першої інстанції заяву про застосування до спору строків позовної давності.

Окрім того, представник відповідача вказує на те, що враховуючи те, що Відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом банк здійснює на власну користь, тому положення пункту 1.5 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, що узгоджується з правовою позицією викладеною у п.п.31.10-31.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19.

Зазначає, що сплачена Відповідачем плата за обслуговування кредитної заборгованості, мала бути врахована в рахунок основної заборгованості.

Згідно виписки з рахунку Відповідача за період з 07.10.2019 року по 19.12.2023 року, Відповідачем було сплачено на користь Банку 2 016,00 грн. в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту. А оскільки п. 1.5 Кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними (детальніше в п. 1 даної заяви), то й сплачені кошти мають бути враховані як оплата основної заборгованості. Тому, основна сума заборгованості має бути зменшена на 2 016,00 грн. та становить 19 556,13 грн. = 16 193,95 грн. (сума основної заборгованості, виставлена Позивачем) + 5378,18 грн. заборгованості за відсотками 2 016,00 грн. (сума, сплачена Відповідачем як плата за обслуговування кредиту).

Також сторона відповідача не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу стягнуту судом з відповідача на користь позивача та вказує на таке.

Як вбачається з Акту приймання-передачі послуг з правової допомоги № 1 від 12.06.2024 року Адвокатським об`єднанням «Правовий Діалог» по клієнту ОСОБА_1 було надано наступні послуги: проведено консультації з клієнтом, здійснено вивчення документів та підготовлено проект позовної заяви для направлення до суду, вартістю 7 000,00 грн. Правнича допомога в даній справі зводиться до опису банківських документів та норм законодавства, а детальна інформація щодо сум заборгованості визначена в розрахункових документах, які передані адвокатському об`єднанню. Вся інша робота адвоката була зведена до копіювання та засвідчення додатків до позовної заяви, що також не може вважатися висококваліфікованою роботою фахівця у сфері права.

Крім цього, як вбачається зі змісту Акту приймання-передачі послуг з правової допомоги №1 від 12.06.2024 року Адвокатським об`єднанням «Правовий Діалог» по іншим клієнтам Позивача здійснювалася така ж правова робота, тобто написання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором є типовою і потребує лише внесення змін щодо ПІБ боржника, сум заборгованості (які вже визначені позивачем в «Реєстрі боржників») та реквізитів кредитних договорів. Окрім того, адвокат в рамках надання правової допомоги Позивачу не брав участь в процесі розгляду справи судом та у судових засіданнях, про що свідчить клопотання адвоката адвокатського об`єднання розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі Позивача та його представників (п. 2, 5 прохальної частини Позовної заяви).

Сторона відповідача вважає, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатським об`єднанням обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для Відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Також представник відповідача, вказує на те, що неповернення Відповідачем заборгованості за Договором кредиту та страхування №Z75.00408.005789979 від 07.10.2019 року в розмірі 19 556,13 грн. є порушенням прав Позивача, але позов про стягнення заборгованості за кредитним договором було пред`явлено після спливу строку позовної давності, що є безумовною підставою для відмови позові в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

19 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» надійшли пояснення на апеляційну скаргу сторони відповідача, в яких останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та погодження між сторонами усіх істотних умов кредитного договору.

22 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача Михайловської О.М. надійшло клопотання/заява пояснення апелянта, в якому, сторона відповідача просить ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованість за спірним кредитним договором в загальному розмірі 19 556,13 грн., з яких 16 193,95 грн. основна сума заборгованості за тілом кредиту та 3 362,18 грн. сума заборгованості за процентами (за вирахуванням сплачених відповідачем 2 016,00 грн. коштів за обслуговування кредиту. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

При цьому, представник відповідача зазначає, що враховуючи те, що Відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом банк здійснює на власну користь, тому положення пункту 1.5 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Вказує, що аналогічна правова позиція викладена у п.п. 31.10-31.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19. Саме вказана правова позиція ВП ВС є релевантною для вирішення даної справи, оскільки предметом розгляду справи був саме кредитний договір укладений з ПАТ «Ідея Банк», як і в даному спорі. Зазначає, що вимога щодо стягнення з Відповідача плати за обслуговування кредиту в розмірі 21 206,32 грн. є безпідставною та судом має бути відмовлено в її задоволенні.

Зазначає, що враховуючи викладене, сплачена Відповідачем плата за обслуговування кредитної заборгованості, мала бути врахована в рахунок основної заборгованості. Так, згідно виписки з рахунку Відповідача за період з 07.10.2019 року по 19.12.2023 року, Відповідачем було сплачено на користь Банку 2 016,00 грн. в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту. А оскільки п.1.5 Кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними (детальніше в п. 1 даної заяви), то й сплачені кошти мають бути враховані як оплата основної заборгованості.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог,за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача з урахуванням пояснень апелянта від 22 травня 2025 року підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 07.10.2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту та страхування №Z75.00408.005789979, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на поточні потреби кредит у розмірі 24100,00 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов Договору кредиту (а.с. 5).

Згідно з п. 1.3 Договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 9,99%.

Також, відповідно до п.п. 1.4 Договору строк кредиту 12 місяців.

Банк на виконання умов Договору кредиту надав Позичальнику грошові кошти у сумі 24000,00 грн. (а.с. 10-11).

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим станом на 19.12.2023 року утворилась заборгованість в розмірі 42 778,45 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом 16 193,95 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 5 378,18 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 21206,32 грн. (а.с. 12).

Разом з цим, 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторинг №19/12-2023, за яким АТ «Ідея Банк» відступило на користь ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» право вимоги за кредитним договором №Z75.00408.005789979 (а.с. 15-21).

Вказане також підтверджується Друкованим Реєстром боржників №3 (а.с. 22-24).

22.12.2023 року між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений договір факторингу №22/12-2023, відповідно до якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» відступило на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» право вимоги за кредитним договором №Z75.00408.005789979 (а.с. 27-31).

Вказане також підтверджується Друкованим Реєстром боржників №3 (а.с. 32-34).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог Товариства виходив з їх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, перевіривши надані позивачем докази, враховуючи положення ст.141 ЦПК України, та зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених належними доказами понесених витрат, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу у заявленому стороною позивача розмірі 7000,00 грн.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, а саме про наявність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх доведеністю, проте погоджується і з доводами представника відповідача Михайловської О.М. в частині відсутності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, а саме у відсутності підстав для стягнення складової кредитної заборгованості, такої як заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями у сумі 21 206,32 грн., з огляду на таке.

Так у п.1.5 Кредитного договору від 07.10.2019 визначено, що під час користування кредитом Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Інші послуги Банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору та розміщені на веб-сайті Банку.

У п.4 Кредитного договору від 07.10.2019 визначено, що сторони дійшли згоди про те, що у Додатку №1, що є невід`ємною частиною Договору, зрозуміло та доступно викладено детальний розпис складових загальної вартості Кредиту та реальної річної відсоткової ставки, графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за Договором.

Відповідно до п.4 Додатку №1 до Договору кредиту - Платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для укладення договору п.2 Плата за обслуговування кредитної заборгованості 2,10% щомісячно від початкової суми кредиту.

Уп.5 Додатку №1 до Договору кредиту Порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення, у тому числі за інші послуги банку передбачено щомісячне внесення позичальником 504,00 грн, що складає 2,10% від початкової суми кредиту 24 000 грн.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України роз`яснив порядок набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».

Таким чином, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Так, матеріалами справи встановлено, що ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.57).

Відповідно до супровідного листа наявного в матеріалах справи від 19.08.2024 суд першої інстанції направив на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві, і зокрема в апеляційній скарзі (м.Кривий Ріг, пров.Дорожний,48) копію ухвали про відкриття провадження разом з позовною заявою да додатками до неї на 52 аркушах, проте поштове відправлення не було вручене адресату та повернулося до суду першої інстанції 01.10.2024 без зазначення причин повернення (а.с.62-63).

Таким чином, суд першої інстанції направляв на адресу відповідача увалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, проте з незалежних від суду причин надіслані судом документи не були вручені адресату, відповідно сторона відповідача не мала можливості подати до суду свої заперечення щодо пред`явленого позову, зокрема відзив на позов, клопотання або заяви, тому колегія суддів не бере до уваги доводи представника відповідача про неналежне повідомлення про день, час та місце розгляду справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач скористалася правом перегляду заочного рішення судом першої інстанції, після чого подала апеляційну скаргу на заочне рішення в загальному порядку, що на думку колегії суддів спростовує доводи відповідача про порушення прав відповідача на доступ до правосуддя та порушення права на судовий захист.

В апеляційній скарзі та в подальшому у поясненнях сторони відповідача на апеляційну скаргу від 22 травня 2025 року, представник відповідача посилаючись на нікчемність п.1.5 та п.4 Кредитного договору щодо встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,10% від початкової суми кредиту, що становить 504 грн. (24 000* 2,10/100=504), оскільки ці умови договору про споживчий кредит обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими у статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» та просила позов задовольничи частково без урахування нарахованої позивачем заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту - 21 206,32 грн., вирахувавши з іншої частини заборгованості (процентів), сплачені відповідачем на погашення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 2016 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20), та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Велика Палата Верховного Суду нагадала, що у разі коли вона відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №161/12771/15-ц (пункт 88), від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (пункт 93), від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (пункт 27.3), від 30 червня 2020 року у справі №264/5957/17 (пункт 43)). Тобто відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), означає відступлення від аналогічних висновків, сформульованих раніше в інших постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 73).

Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового ріщення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Taxi висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (провадження №12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.

Таким чином, колегія суддів, беручи до уваги заперечення сторони відповідача в частині стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту у розмірі 21 206,32 грн. з посиланням на нікчемність положень п.1.5 та п.4 Кредитного договору №Z75.00408.005789979 від 07.10.2019, що є належним способом захисту порушеного права, погоджується з доводами представника відповідача Михайловської О.М. про наявність підстав для скасування судового рішення про повне задоволення позовних вимог Товариства, з ухваленням нового про часткове задоволення позову, з відмовою у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту у розмірі 21 206,32 грн.

З виписки по рахунку відповідача встановлено, що в період часу з 07.10.2019 по 19.12.2023 з відповідача на користь позивача в рахунок погашення плати за обслуговування по кредиту було стягнуто кошти в загальному розмірі 2 016 грн. (а.с.10-11).

Таким чином, колегія суддів, встановивши нікчемність положень п.1.5 та п.4 Кредитного договору №Z75.00408.005789979 від 07.10.2019, вважає за доцільне, з урахуванням сплаченої відповідачем суми заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 2 016 грн., зменшити розмір заборгованості по тілу кредиту на зазначену суму, яка складає 14 177,95 грн. (16 193,95-2016= 14 177,95) та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спірним кредитним договором у загальному розмірі 19 556,13 грн. та яка складається: - 14 177,95 грн. заборгованості по тілу кредиту та 5 378,18 грн. заборгованості по процентам. В іншій частині позовні вимоги з наведених вище підстав не можуть бути задоволенні.

Згідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем заявлено позов на суму 42 778,45 грн., апеляційним судом позовні вимоги задоволені частково у загальному розмірі 19 556,13 грн., що складає 46 % від заявленої суми позовних вимог, відповідно розподілу підягає, сплачений сторонами судовий збір.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. (а.с.4), відповідно 46% від цієї суми складає 1 392,88 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, інша незадоволена частина 54% від ціни позову 1636,12 грн. залишається за позивачем.

Відповідачем за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3 633,60 грн (а.с.163), відповідно 46 % від зазначеної суми складає 1671,46 грн. та ця сума судового збору залишається за відповідачем, інша частина 54 % незадоволених позовних вимог, яка складає 1 962,14 грн. підягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Відповідно до положень ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, на позивача після перегляду рішення суду в апеляційному порядку покладено більшу частину судового збору 1962,14 грн., а на позивача меншу 1 392,88 грн., тому різниця в розмірі 569,26 грн. (1962,14 грн. 1 392,88 грн. =569,26 грн.) підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для цілей розподілу судових витрат суд враховує:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином нормами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц.

При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено, що кореспондує правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 11 листопада 2021 р. по справі №922/449/21 та від 3 жовтня 2019 р. по справі №922/445/19.

На підтвердження понесених витрат позивачем надані наступні докази: копія договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року, додаткову угоду №11 до Договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року, Акт №19 прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 року, Акт №1 прийому-передачі правової допомоги від 12.06.2024 року, платіжна інструкція в національній валюті від 13.06.2024 року №760 (а.с.36-42, 47).

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, перевіривши надані позивачем докази, враховуючи положення ст.141 ЦПК України, та зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених належними доказами понесених витрат, відсутності клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з іншої сторони, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу у заявленому стороною позивача розмірі 7000,00 грн.

За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що справедливим і співмірним відшкодуванням витрат на правничу допомогу позивачу є заявлена у позовній заяві сума 7 000 грн, проте з урахуванням скасування судового рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позову, беручи до уваги заперечення відповідача щодо стягнутої судом суми витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає за доцільне зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 7 000 грн до 5 000 грн.

Керуючись статями 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Михайловська Оксана Миколаївназадовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року про повне задоволення позовних вимог скасуватита ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Профіт Капітал», , юридична адреса: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8, (рахунок IBAN № НОМЕР_2 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», код Банку 322001) суму заборгованості за кредитним договором №Z75.00408.005789979 від 07.10.2019 у розмірі 19 556,13 грн. та яка складається: - 14 177,95 грн заборгованості по тілу кредиту та 5 378,18 грн заборгованості по процентам.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Профіт Капітал», , юридична адреса: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Профіт Капітал», , юридична адреса: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 різницу у сплаті судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій у розмірі 569,26 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 червня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

О.І. Корчиста