Провадження № 22-ц/801/1382/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 рокуСправа № 127/13214/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2025 року про забезпечення позову, постановлену суддею Вохміновою О.С., повний текст складено 24 квітня 2025 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними свідоцтв про право власності та договорів купівлі-продажу,

встановив:

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними свідоцтв про право власності та договорів купівлі-продажу.

23 квітня 2025 року від ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просив:

- накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:033:0473 та :03:033:0472, що належать ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ;

- заборонити ОСОБА_7 та ОСОБА_1 проводити будь-які будівельні роботи на земельних ділянках з кадастровими номерами :03:033:0473 та :03:033:0472.

В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться вказана цивільна справа. Представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, яка була задоволена ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2025 року і яка постановою Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року залишена без змін. При накладенні арешту на майно стало відомо, що 21 січня 2025 року було відчужено дві вказані вище земельні ділянки ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , що спонукає позивача подати нову заяву про забезпечення позову.

Вказує, що предметом позову є скасування правовстановлюючих документів на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:033:0473 та :03:033:0472. Відповідачі під час розгляду справи в суді вже здійснили відчуження земельних ділянок, що є предметом спору, що можуть вчинити і інші відповідачі. Окрім того, на земельних ділянках розпочалося будівництво, а вказані земельні ділянки відносяться до земель водного фонду. Згідно відповіді Департаменту містобудування і архітектури Вінницької міської ради від 05 січня 2025 року, дозволи на будівництво на вказаних земельних ділянках не надавались.

У даному випадку вжиття заходів забезпечення позову виступає як спосіб гарантії обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень власника в його правах.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_10 задоволено частково.

З метою забезпечення позову у даній цивільній справі накладено арешт на земельні ділянки:

- по АДРЕСА_1 кадастровий номер :03:033:0473, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_7 ;

- по АДРЕСА_1 кадастровий номер :03:033:0472, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 ..

В решті вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Путіліна Є.В. про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

У скарзі зазначає, що позивач не має та ніколи не мав права власності на спірні земельні ділянки. Вказана справа є не першою судовою справою з приводу одних і тих же земельних ділянок по АДРЕСА_1 , за участю одного і того ж кола учасників. Такі дії позивача є очевидним зловживанням ним правом на звернення до суду. Суд першої інстанції не навів жодного аргументу стосовно того, на підставі яких доказів суд дійшов висновку про доцільність застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельні ділянки. В ухвалі відсутні посилання на будь-які докази, які б підтверджували висновок сторони позивача стосовного того, що нові власники можуть здійснити відчуження земельних ділянок. Захід забезпечення позову у вигляді арешту земельної ділянки не є співмірним із заявленим позивачем вимогами.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У пункті першому частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частин другої, третьої статті 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання (частини шоста-восьма статті 153 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зроблено правові висновки, згідно з якими умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Апеляційним судом встановлено, що у квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Вінницької міської ради, ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій, у якому просив:

1. Визнати незаконними та скасувати рішення Вінницької міської ради від 21 червня 2013 року №1336 в частині:

- п. 1.4 Додатку №1 до рішення Вінницької міської ради від 21 червня 2013 року №1336 про затвердження обґрунтування з визначенням меж та площ земельних ділянок для житлових потреб та надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Вінниці гр. ОСОБА_11 на АДРЕСА_2 , площею 1000 кв.м. з метою подальшої безоплатної передачі;

- п. 1.5 Додатку №1 до рішення Вінницької міської ради від 21 червня 2013 року №1336 про затвердження обґрунтування з визначенням меж та площ земельних ділянок для житлових потреб та надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Вінниці гр. ОСОБА_12 на АДРЕСА_2 , площею 1000 кв.м. з метою подальшої безоплатної передачі.

2. Визнати незаконними та скасувати рішення Вінницької міської ради від 23 серпня 2013 року №1381 в частині:

- п. 14 рішення Вінницької міської ради від 23 серпня 2013 року №1381 про безоплатну передачу у власність земельну ділянку гр. ОСОБА_12 на АДРЕСА_2 , площею 1000 кв.м.;

- п. 8 рішення Вінницької міської ради від 23 серпня 2013 року №1381 про безоплатну передачу у власність земельну ділянку гр. ОСОБА_11 на АДРЕСА_2 , площею 1000 кв.м.;

3. Визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане 10 вересня 2013 року ОСОБА_12 на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , площею 1000 кв.м. на земельну ділянку кадастровий номер :03:033:0472.

4. Визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане 10 вересня 2013 року ОСОБА_11 на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , площею 1000 кв.м. кадастровий номер :03:033:0473. Скасувати рішення державного реєстратора індексний номер 5725999 від 10 вересня 2013 року та припинити ОСОБА_11 права власності на вказану земельну ділянку із скасуванням запису про державну реєстрацію земельної ділянки в поземельній книзі.

5. Визнати недійсним договір купівлі-продажу посвідчений 25 вересня 2013 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Білоус О.Б. за №893 кадастровий номер :03:033:0472. Скасувати рішення державного реєстратора індексний номер 5725999 від 10 вересня 2013 року та припинити ОСОБА_6 права власності на вказану земельну ділянку із скасуванням запису про державну реєстрацію земельної ділянки в поземельній книзі (а.с.1-10 т.1).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2025 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_10 та з метою забезпечення позову у даній цивільній справі накладено арешт на земельні ділянки:

- по АДРЕСА_1 кадастровий номер :03:033:0473, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_11 ;

- по АДРЕСА_1 кадастровий номер :03:033:0472, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_6 (а.с.199 т.1).

14 лютого 2025 року від Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради надійшов лист, в якому повідомлено про те, що право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:033:0472 та :03:033:0473 зареєстровані за іншими особами, ніж вказані в ухвалі суду (а.с.212-213 т.1).

28 лютого 2025 року від ОСОБА_2 надійшла уточнена заява про зміну предмета позову, в якій він доповнив вимоги за первісною позовною заявою і просив:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 21 січня 2025 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Слєсарєвим В.В. за №237, кадастровий номер :03:033:0473, скасувати рішення державного реєстратора індексний номер 76721055 від 21 січня 2025 року та припинити ОСОБА_7 право власності на вказану земельну ділянку із скасуванням запису про державну реєстрацію земельної ділянки в поземельній книзі;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 21 січня 2025 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Слєсарєвим В.В. за №234, кадастровий номер :03:033:0472, скасувати рішення державного реєстратора індексний номер 76719552 від 21 січня 2025 року та припинити ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку із скасуванням запису про державну реєстрацію земельної ділянки в поземельній книзі (а.с.1-5 т.2).

Тобто позивачем у даній справі оспорюються рішення міської ради про надання дозволів на розробку проектів землеустрою та про безоплатну передачу у власність земельних ділянок, свідоцтва про право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:033:0472 та :03:033:0473, договори купівлі продажу цих ділянок.

Відчуження вказаних земельних ділянок під час розгляду даної справи в суді спонукало позивача подати нову заяву про забезпечення позову.

Оскільки між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для накладення арешту на земельні ділянки.

Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні зареєстрованих власників, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Вжиття заходу забезпечення не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження наявного становища до завершення розгляду справи.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про те, що заявником не було надано доказів на підтвердження своїх припущень про можливе вчинення відповідачами дій, спрямованих на відчуження земельних ділянок.

Разом з тим, як встановлено, при виконанні попередньої ухвали від 29 січня 2025 року про накладення арешту на спірні земельні ділянки стало відомо, що 21 січня 2025 року їх було відчужено ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ..

Апеляційний суд вважає, що відсутність такого заходу забезпечення позову як арешт майна може сприяти подальшому відчуженню земельних ділянок, що може утруднити виконання рішення суду у разі набрання законної сили рішення про задоволення позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що застосований оскаржуваною ухвалою суду захід у виді накладення арешту на земельні ділянки не перешкоджає власникам використовувати їх за цільовим призначенням, а позбавляють права лише на відчуження та передання такого майна третім особам, що забезпечить збереження майна у цілісності до вирішення остаточного спору по суті та набрання судовими рішеннями законної сили.

Апеляційним судом враховано, що інститут забезпечення позову спрямований на захист прав та інтересів саме позивача, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили, а отже не може перешкоджати реалізації його прав.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що позивач не має та ніколи не мав права власності на спірні земельні ділянки і вказана справа є не першою судовою справою з приводу одних і тих же земельних ділянок по АДРЕСА_1 за участю одного і того ж кола учасників не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки ці факти (обставини) будуть встановлюватися при розгляді справи по суті.

Тоді як при розгляді питання забезпечення позову обґрунтованість позову не розглядається, а суд лише перевіряє наявність підстав для забезпечення позову, а також необхідність і достатність обраних заходів забезпечення.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, оскільки вона постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк