Провадження №2/523/997/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"08" травня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 в м. Одеса, у загальному позовному провадженні, цивільну справу № 523/16504/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком, прибудинкової території, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком, прибудинкової території, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

13.12.2025 року представником позивача адвокатом Лукацьким І.О. подано заяву про зміну предмета позову, якою він просить суд ухвалити рішення яким:

- зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 будинком АДРЕСА_1 , шляхом знищення куща плюща на відстані не менше 1м. від домоволодіння, та земельної ділянки позивача та заборони вчиняти будь-які інші дії спрямовані на перешкоджання позивачу у користуванні належними йому земельною ділянкою та домоволодінням;

- cтягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду в розмірі 7 400 (сім тисяч чотириста) грн;

- cтягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) гривень;

- cтягнути судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_1 є власницею будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, яка була відведена під нього, що підтверджується рішенням Одеської міської ради від 03.02.2016 року за № 358, технічним паспортом КП «Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 17.11.2011 року реєстраційний №7184 доп.-110-13595, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.09.2015 року № НВ- 015.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються власниками 39/100 частини житлового будинку, житловою площею 13,0 кв.м. з відповідною частиною господарських і побутових будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування серії ВВК №679535 від 12.08.2006 року.

На лінії розмежування земельної ділянки між ними встановлений паркан, власником за вказаною огорожею є металопластикове вікно з москитною сіткою, яке є власністю позивача та виходить на частину земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

По вищевказанній огорожі (зверху) за допомогою пластикових хомутів змонтований телевізійний кабель, який входить через вищезазначене вікно до кімнати позивача та забезпечує телесигнал.

Однак, ОСОБА_2 порушила цілісність даного телевізійного кабеля та самовільно зняла москитну сітку з вікна позивача, чим порушила її цілісність, в результаті чого позивачу прийшлося замінити сітку, що підтверджується товарним чеком №13, а також встановити решітки, що підтверджується товарним чеком від 21.08.2024 року на загальну суму 7000 (сім тисяч) грн..

Крім того, ОСОБА_2 забруднила вікно позивача невідомою рідиною та самовільно вмонтувала до огорожі позивача спочатку пластикові панелі, а після дві дерев`яні дошки, одну з яких впритул до наружньої стіни, яка належить позивачу. Відповідач на своїй земельні ділянці вздозж межі із земельною ділянкою позивача, на паркані, що розмежовує їх земельні ділянки, почала вирощувати кущ плюща, який розростається на земельну ділянку позивача, стіну та вікно. Відповідач не дає позивачу можливості зрізати побіги зазначеного плюща на своїй території земельної ділянки та на стінці.

Згідно забз. 3 п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 відстань від межі суміжної земельної ділянки до стовбурів дерев, які висаджуються, має бути не менше ніж 4-6 м в залежності від величини крони (але не менше S діаметру крони дерева), а до кущів 1,0 м.

Всі ці дії та події супроводжувались нецензурною лайкою, образливими вимовами, погрозами від ОСОБА_2 на адресу позивач.

Позивач неодноразово зверталась до поліції на протиправні дії ОСОБА_2 , однак такі звернення не дали результату.

Таким чином, протиправні дії відповідача спричинили моральну шкоду позивачу, а саме: було порушено нормальний спосіб життя, так як пошкодження телевізійного кабелю перешкодило її вчасно отримувати інформацію та сповіщення про повітряні тривоги, а цілісність москітної сітки вплинуло на якість її сну і її загальне самопочуття, через постійне потрапляння комах до кімнати позивача, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого №24-47 від 06.08.2024 року. Завдану моральну шкоду позивач оцінюю у 10000 (десять тисяч) гривень.

Позивач має право на рівних правах з відповідачем користуватися територію, що відноситься до балансу житлового будинку АДРЕСА_1 , але так як відповідач порушує її право на це, позивача змушена звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси від 07 листопада 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження, виклиано сторони у судове засідання, надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Ухвалою Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси від 26 березня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява представника позивача адвоката Лукацького І.О. про підтримання позовних вимог, в якій він також просив розглядати справу у їх із позивачем відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку статей 128, 130 ЦПК України, рекомендоване повідомлення повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що судом розцінюється як належне повідомлення. Така позиція суду відповідає судовій практиці з розгляду аналогічних спорів: Постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17). Відзиву від відповідачки на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у її відсутність до суду остання не подавала.

Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідачки, яка причини неявки не повідомила, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка відведена під будинок, що підтверджується рішенням Одеської міської ради від 03.02.2016 року за № 358, технічним паспортом КП «Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 17.11.2011 року реєстраційний №7184 доп.-110-13595, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.09.2015 року № НВ- 015.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються власниками 39/100 частини житлового будинку, житловою площею 13,0 кв.м. з відповідною частиною господарських і побутових будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування серії ВВК №679535 від 12.08.2006 року.

На лінії розмежування земельної ділянки між ними встановлений паркан, власником за вказаною огорожею є металопластикове вікно з москитною сіткою, яке є власністю ОСОБА_1 , та виходить на частину земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

По вищевказанній огорожі (зверху) за допомогою пластикових хомутів змонтований телевізійний кабель, який входить через вищезазначене вікно до кімнати позивача ОСОБА_1 та забезпечує телесигнал.

Позивач у позовній заяві зазначає про те, що ОСОБА_2 порушила цілісність даного телевізійного кабеля та самовільно зняла москитну сітку з вікна позивача, чим порушила її цілісність, в результаті чого позивачу прийшлося замінити сітку, а також встановити металеву решітку.

На підтвердження зазанченого позивачем надано копію товарного чеку № 13 від 21.08.2024 року на загальну суму 7000 (сім тисяч) грн..

Також позивач вказує на те, що ОСОБА_2 забруднила її вікно невідомою рідиною, самовільно вмонтувала до огорожі позивача дві дерев`яні дошки, одну з яких впритул до наружньої стіни, яка належить позивачу, а також на своїй земельні ділянці вздозж межі із земельною ділянкою позивача на паркані, що розмежовує їх земельні ділянки, вирощувати кущ плюща, який розростається на земельну ділянку позивача, стіну та вікно. Відповідач не дає позивачу можливості зрізати побіги зазначеного плюща на своїй території земельної ділянки та на стінці.

У позасудовому порядку вирішити всі ці питання з відповідачем не можливо, оскільки всі розмови зі відповідачем супроводжуються нецензурною лайкою зі сторони відповідача, образливими вимовами та погрозами. У зв`язкі з чим, позивач неодноразово звертала по поліції на протиправні дії ОСОБА_2 , на підтвердження чого надала до суду копію відповіді з відділення поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНПи в Одеській облатсі від 13.05.2023 року, від 19.04.2024 року, від 09.08.2024 року, копії талону повідомлення про прийняття і реєстрації заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06.09.2024 року, а також постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 02.06.2023 року (справа № 523/8376/23) та постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 16.05.2024 року (справа №523/6946/24) про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Також позивачем надано до суду копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонаргого) хворого № 24-47 від 06.08.2024 рку, з повним діагнозом : Артросклероз коронарних судин та наврологічний синдром - виражений.

Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч.ч. 3, 4, 5, 8, 9 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється таким шляхом, зокрема відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування заподіяних збитків та застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Верховний Суду Постанові від 11.12.2018 року у справі №759/4781/16-ц, провадження № 61-9338св18, дотримуючись правової позиції, дійшов висновку, що з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 791 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно з ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

Як було раніше встановлено судом, позивачу на підставі рішенням Одеської міської ради від 03.02.2016 року за № 358 було відведено під будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.09.2015 року № НВ- 015.

Відповідно до ч. 2, ч. 5, ч.7 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положення аналогічного змісту містить ст. 41 Конституції України, згідно з якої, використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 ЗК України, використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Окрім цього, у відповідності до п. 6.1.41. Державних будівельних норм України (надалі ДБН) Б.2.2-12:2019, відстань від межі суміжної земельної ділянки до стовбурів дерев, які висаджуються, має бути від 4 м до 6 м в залежності від величини крони (але не менше 1/2 діамерта крони дерева), а до кущів 1,0 м.

Згідно з п.п. "г", "е" ч. 1 ст. 96 Земельного Кодексу України, землекористувач зобов`язаний не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у ст.ст. 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається щонайменше незручностей.

Відповідно до ст. 391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В Постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.08.2020 року (справа№ 599/340/16-ц) зазначено, що підставою для подання позову про усунення перешкоду користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізаціїним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядженн яабо (та) користування належним йому майном. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача, тощо). Умовами для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Як встановлено ст. 105 ЗК України, у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відрізання позивачкою, за власним розсудом, коренів і гілок дерев, які проникають з боку ділянки відповідача в силу вимог ст. 105 ЗК України, є її правом, а не обов`язком.

Крім того, вказана норма закону надає право особі на усунення перешкод лише на своїй земельній ділянці, однак не надає право проникати та усувати такі перешкоди на земельній ділянці (території) суміжного землекористувача, в даному випадку на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні відповідача.

Приймаючи до уваги викладене, суд доходить висновку, що кущ плюща, про який зазначає позивач у позові, розташований з порушеннями вимог ДБН, чим порушуються права позивачки, як власника суміжної земельної ділянки. Приходячи до такого висновку, суд прийняв до уваги надані позивачем фотографії розташування будівель та плюща.

Отже, як вбачається з вищевикладеного, та підтверджено матеріалами справи, доведено, в тому числі з урахуванням того, що стороною відповідача це не спростовувалося, що існуючі зелені насадження кущі плюща, висаджені зі сторони відповідача по фактичній межі між ділянками позивачки та відповідача, які проникають на земельну ділянку позивачки, та будинок позивача, тим самим руйнують основу огорожі, створюють затінення, чим створюють незручності в користуванні земельною ділянкою позивачкою та вікном, тому позовні вимоги в частинах зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 , будинком АДРЕСА_1 , шляхом знищення куща плюща на відстані не менше 1 м. від домоволодіння та земельної ділянки позивача та заборони вчиняти будь-які інші дії спрямовані на перешкоджання позивачу у користуванні належними йому земельною ділянкою та домоволодінням, підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача компенсувати позивачці вартість ремонтних робіт сітки вікна та установки решітки на вікні, та стягнення моральної шкоди, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1166ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду 04.03.2019 року по справі № 752/20375/15-ц.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Щодо факту спричинення матеріальної шкоди та протиправності дій відповідача, суд констатує, що матеріали справи не містять доказів тому, що саме відповідачем ОСОБА_2 було зламано віконну сітку позивача ОСОБА_1 , що вимушено призвело до встановлення металевої решітки на вікно.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоовленні позовних вимог щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі саме 7400,00 гривень.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Поняття моральної шкоди (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових прав, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи/або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення

Право на відшкодування моральної шкоди закріплено і в Конституції України, згідно з якою громадяни мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди: завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням недостовірної інформації про громадянина та членів його сім`ї; завданої громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади; завданої безпідставним засудженням громадян; завданої фізичним і юридичним особам актами і діями, які визнані Конституцією Судом неконституційними.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Виходячи з аналізу ст. 1167 ЦК України, зобов`язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювана шкоди; причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вини заподіювана шкоди.

Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду.

Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту.

Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

В позовній заяві позивач зазначає, що моральна шкода завдана їй протиправними діями відповідача, а саме: було порушено нормальний спосіб життя, так як пошкодження телевізійного кабелю перешкодило їй вчасно отримувати інформацію та сповіщення про повітряні тривоги, а цілісність москітної сітки вплинуло на якість її сну і її загальне самопочуття, через постійне потрапляння комах до кімнати позивача. Також, всі дії відповідача супроводжувались нецензурногю лайкою, образливими словами, погрозами на адресу позивача, що також завдало моральної шкоди.

З досліджених судом матеріалів, зокрема матеріалів звернення позивачки за захистом своїх порушених прав до органів поліції, фото-світлин, стійкого небажання сторони відповідача надати будь-які пояснення та/або спростування фактів викладених стороною позивачки, вбачається факт спричинення моральної шкоди, протиправність дій відповідача, а також її вина, і об`єктивний причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та негативними наслідками для позивачки.

Зокрема, протиправність дій ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 підтверджується постановами про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, за висловлювання на адресу позивача нецензурною лайкою, погрожування фізичною розправою, порушення громадського порядку (постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 02.06.2023 року по справі № 523/8367/23; постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 16.05.2024 року по справі № 523/6946/24. Також, протиправність дій відповідача підтверджується листом ВП №2 Одеського районного Управління поліції №1 від 09.08.2024 № 60.7/3870 та листом від 09.08.2024 року №60.7/3873, за наслідками розгляду звернень ОСОБА_1 щодо хуліганських дій ОСОБА_2 .

Таким чином суд, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування завданої моральної шкоди позивачу є обґрунтованими та знайшли підтвердження матеріалами судової справи, тому підлягають частковому задоволенню, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягає моральна шкода у розмірі 3000 (трьох тисяч) грн. 00 коп.

Суд враховує глибину фізичних та душевних страждань, завданих ОСОБА_1 , а також вимоги розумності та справедливості.

Моральні страждання позивача виявились у душевних переживаннях та у хвилюванні, обумовлених зокрема висловлюванням на її адресу нецензурною лайкою, погрожуванням фізичною розправою, порушенням громадського порядку, систематичними зверненнями за захистом своїх прав зокрема до правоохоронних органів. Також встановлено причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, та наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, наявні підстави для задоволення позову частково.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні, пропорційно задоволеним позовним вимогам. Зокрема, згідно квитанції № 70704699 від 16.09.2024 року позивачем було сплачено 1211,20 гривень, згідно квитанції від 04.11.2024 року позивачем було сплачено 1211,20 грн. судового збору за подання позовної заяви, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача підлягаю стягненню на користь позивача 1211, 20 грн. + 363,36 грн. = 1574,56 грн., які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 16, 22, 328, 1166-1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-79, 81, 82, 83, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 280 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком, прибудинкової території, відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 , будинком АДРЕСА_1 , шляхом знищення куща плюща на відстані не менше 1 м. від домоволодіння та земельної ділянки позивача, та заборони вчиняти будь-які інші дії спрямовані на перешкоджання позивачу у користуванні належними їй земельною ділянкою та домоволодінням.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірір 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1574,56 грн. (одна тисяча п`ятсот сімдесят чотири) грн. 56 коп.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 19.05.2025р.

Суддя: К.О. Далеко