БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 361/681/18 провадження № 6/361/59/25
У Х В А Л А

«19» травня 2025 року

місто Бровари

Броварського району

Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву боржника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження

у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань за виконавчими листами № 361/681/18, виданими 05 листопада 2020 року, а також виконавчими

листами № 361/8807/18, виданими 04 листопада 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області; стягувач ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_3 ; заінтересована особа - Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович,

в с т а н о в и в:

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня

2020 року (справа № 361/681/18; провадження № 2/361/54/20), залишеним без

зміни постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року (апеляційне провадження № 22-ц/824/2240/2021), позов задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : - суму боргу за договором позики у

розмірі 212 000 доларів США, три проценти річних у розмірі 18 452 долари США

71 цент; - суму боргу за договором позики у розмірі 208 000 доларів США, три проценти річних у розмірі 17 779 доларів США. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі

8 810 грн. 00 коп.

05 листопада 2020 року судом видано виконавчий лист про стягнення з

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 212 доларів США та суму трьох процентів річних у розмірі 18 452 долари США 71 цент; суму боргу за договором позики у розмірі 208 000 доларів США та суму трьох процентів річних у розмірі 17 779 доларів США 73 центи.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявським О.А. відкрите виконавче провадження № 63586223.

05 листопада 2020 року судом видано виконавчий лист про стягнення з

ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 понесені витрати на судовий збір у розмірі 8 810 грн. 00 коп.

11 листопада 2020 року приватним виконавцем видано постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 63586223, № 63586373 у зведене виконавче провадження

№ 63588258.

У Броварському міськрайонному суді Київської області розглядалася цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

У цій справі постановлене судове рішення від 22 вересня 2020 року.

04 листопада 2020 року судом видано виконавчий лист про стягнення з

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики

від 21 травня 2015 року в сумі 75 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті

станом на дату ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ становить 2 115 165 грн.

00 коп., 3% річних в сумі 47 182 грн. 54 коп., судові витрати 8 810 грн. 00 коп., всього 2 171 157 грн. 54 коп.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Валявським О.А. від

11 листопада 2020 року відкрите виконавче провадження № 63586373.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 грудня

2020 року відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 у зведеному виконавчому провадженні № 63588258.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 січня

2021 року частково задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документу. Обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань за виконавчими листами № 361/681/18, які видані 05 листопада

2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого

2021 року скасоване тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, встановлене на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року в цивільній справі № 361/681/18.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року залишено без зміни ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року. Постановою Верховного Суду від 07 листопада 2022 року (справа № 361/681/18; провадження № 61-17038св21) залишено без зміни рішення суду першої інстанції від

25 травня 2020 року та постанову суду апеляційної інстанції від 16 вересня 2021 року.

Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчі листи.

Органом виконавчого провадження відкрите виконавче провадження.

02 березня 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області (справа № 361/681/18; провадження № 6/361/93/23) відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

12 травня 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області (справа № 361/681/18; провадження № 6/361/129/23) обмежено у праві виїзду за

межі України без вилучення паспорта для виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань за виконавчими листами № 361/681/18, виданими 05 листопада 2020 року, а також 361/8807/18, виданими 04 листопада

2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області.

09 червня 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області (справа № 361/681/18; провадження № 6/361/138/23) скасоване тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, встановлене на підставі ухвали цього суду від 12 травня 2023 року в цивільній справі № 361/681/18.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року (апеляційне провадження № 22-ц/824/8236/2023) скасовано ухвалу суду першої інстанції від

09 червня 2023 року та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви представника боржника щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року залишено без зміни ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня

2023 року.

31 жовтня 2024 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року (провадження № 22-ц/824/4782/2025), залишено без зміни ухвалу суду першої інстанції від 31 жовтня 2024 року.

17 квітня 2025 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла заява боржника ОСОБА_1 , подана від його імені представником адвокатом Проциком Д.Г., про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між

суддями від 17 квітня 2025 року для розгляду заяви ОСОБА_1 визначено суддю Петришин Н.М.

17 квітня 2025 року представником боржника ОСОБА_1 адвокатом Проциком Д. Г. подано до суду заяву про відвід судді Петришин Н.М.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2025 року заловолена заява адвоката Процика Д.Г. про відвід судді Петришин Н.М. від розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Справу передано до канцелярії суду для повторного її автоматизованого розподілу в порядку статті 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 квітня 2025 року для розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України визначено суддю Василишина В.О.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2025 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

У заяві представник ОСОБА_1 - адвокат Процик Д.Г. просить суд скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 року,

з вилученням інформації про його встановлення боржнику.

В обґрунтування доводів заяви зазначається про те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області перебуває зведене виконавче провадження № 6358828 з примусового виконання виконавчих листів № 361/681/18 від 05 листопада 2020 року про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі

212 000 доларів США та трьох процентів річних у розмірі 18 452 долари 71 цент США; суми боргу за договором позики у розмірі 208 000 доларів США, трьох процентів річних у розмірі 17 779 доларів США 73 центи, судового збору в розмірі 8 810 грн. 00 коп.; виконавчого листа № 361/8807/18 від 04 листопада 2020 року про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 75 000 доларів США, що у співвідношенні іноземної валюти до національної грошової одиниці за офіційним курсом Національного банку України становить 2 115 165 грн. 00 коп., трьох процентів річних у

розмірі 47 182 грн. 54 коп., а також судових витрат у розмірі 8 810 грн. 00 коп., а

всього 2 171 157 грн. 54 коп. Загальна сума заборгованості з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат становить 501 855 доларів 68 центів США та 2 399 641 грн. 29 коп. 11 листопада 2020 року приватним виконавцем винесена постанова про об`єднання виконавчих проваджень № 63586223, № 63586508, № 63586373 в одне зведене виконавче провадження № 63588258.

Умовами тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України як заходу забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), зокрема, є: - доведення факту ухилення від виконання зобов`язання; - надання виконавцем доказів на підтвердження навмисного ухилення боржника від виконання судового рішення, доведення обставин, які перешкоди вчинені з боку боржника для проведення виконавчих дій державному виконавцеві, обґрунтування ухилення ним від повного виконання зобов`язання; - надання беззаперечних доказів, що на час звернення до суду є обґрунтована потреба тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

У спірних правовідносинах дані умови застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України як заходу забезпечення виконання судового рішення відсутні.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадане право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

За змістом Закону № 606-XIV, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Разом з тим постає питання щодо визначення поняття «ухилення» боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, оскільки в Законі № 606-XIV воно не розкрите.

Значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті

5 частини першої статті 6 Закону № 3857-XII та у пункті 18 частини третьої статті

11 Закону № 606-XIV, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів та ін.) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборна сила, подія).

Приватним виконавцем зазначених обставин для застосування до боржника тимчасового обмеження не доведено.

ОСОБА_1 по мірі отримання доходу завжди періодично здійснював та здійснює платежі на погашення боргів перед стягувачами, що вже було встановлено судом під час раніше поданих заяв щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Застосоване до ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон вже триває понад два роки, хоча цей захід за своєю правовою природою має тимчасовий характер.

ОСОБА_1 ніколи не мав та не має умислу на ухилення від виконання боргових зобов`язань. Саме по собі виконавче провадження зводиться до вчинення формальних дій щодо подання запитів про виявлення майна боржника. Кожного разу коли ОСОБА_1 покидав межі України, будучи обізнаним про виконавче провадження, він за короткий проміжок часу повертався, що також вказує на відсутність наміру ухилитися від виконання боргових зобов`язань.

ОСОБА_1 є адвокатом. При цьому, відповідно до гарантій адвокатської діяльності, встановлених Основними положеннями ООН про роль адвокатів, прийнятих VIII Конгресом ООН по запобіганню злочинам у серпні 1990 року, уряди мають забезпечити адвокатам можливість вільно пересуватися і консультувати клієнта у своїй країні та за кордоном (пп.6 п.16).

З 17 квітня 2025 року ОСОБА_1 офіційно працевлаштований на посаду партнера юридичного відділу з міжнародної діяльності та взаємодії з органами державної влади у Товаристві з обмеженою відповідальністю «В Б`ОРД», що підтверджується наказом від 15 квітня 2025 року № 21-К.

Працевлаштування за трудовим договором забезпечить регулярне надходження заробітної плати, з якої заявник готовий здійснювати платежі у рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні. Наявне тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон прямо перешкоджає заявнику реалізувати професійні обов`язки у сфері міжнародної діяльності, що унеможливлює повноцінне виконання обов`язків боржника, а також порушує право на свободу пересування, гарантоване Конституцією України та міжнародними правовими актами.

Ці обставини не лише спростовують наявність ризиків, які покладені в основу застосування обмеження, але й створюють нові гарантії виконання судового рішення, а тому повинні бути враховані при розгляді заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

У судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 - адвокат

Дмитрієв Л.Г. просив заяву задовольнити. При цьому він наголосив що ОСОБА_1 не мав та не має умислу в невиконанні судових рішень. Відсутність рухомого та нерухомого майна у нього аж ніяк не може свідчити про ухилення від виконання боргових зобов`язань. Більш того, його працевлаштування тільки позитивно вплине на виконання судових рішень. Його посадові обов`язки прямо передбачають не постійні, однак можливі поїздки за межі України.

У судовому засіданні представник стягувачів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_2 - адвокат Котова Ю.І. наголосила на умисному невиконанні боржником ОСОБА_1 судового рішення та на ухиленні від вирішення боргових зобов`язань відповідно до українського законодавства. Просила у задоволенні заяви відмовити. Нею зазначено про те, що у цій справі безспірно встановлено

умисел боржника в ухиленні від виконання боргових зобов`язань. Ще Київським апеляційним судом у постанові від 18 жовтня 2023 року було встановлено факт ухилення ОСОБА_1 від виконання судових рішень. Розмір заборгованості на той час становив 501 855 доларів 68 центів США та 2 399 641 грн. 29 коп. При такій ситуації втручання у право боржника на свободу вільного пересування здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О.А. просив у задоволенні заяви боржника відмовити. На переконання виконавця боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від погашення боргових зобов`язань по виконавчому провадженню, що неодноразово було встановлене судами під час вирішення питання щодо застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі держави, а також його оскасування.

Заслухавши доводи учасників розгляду заяви, дослідивши надані докази, матеріали справи, а також витребуване виконавче провадження, суд приходить до наступного.

Статтею 1291 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

При вирішенні даної заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон встановлено, що відповідно до наказу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «В`БОРД» від 15 квітня 2025 року прийнято ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на посаду партнера юридичного відділу з міжнародної діяльності та взаємодії з органами державної влади з 17 квітня 2025 року

(за основним місцем роботи), згідно штатного розпису (розмір окладу - 20 000 грн.

00 коп.).

З копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видно, що Товариство з обмеженою відповідальністю «В Б`ОРД» (скорочена назва: ТОВ «В Б`ОРД»; повне найменування іноземною мовою: W-Bird Limited Liability Compani) зареєстроване 11 червня 2022 року. Місцезнаходження: Україна, 03124, місто Київ, б.Гавела Вацлава, будинок 8, корпус 59. Види економічної діяльності:

30.30. Виробництво повітряних і космічних літальних апаратів, супутнього устаткування (основний).

01.61. Допоміжна діяльність у рослинництві; 26.51. Виробництво інструментів і обладнання для вимірювання, дослідження та навігації; 28.99. Виробництво інших машин і устаткування спеціального призначення, н.в.і.у.; 30.40. Виробництво військових транспортних засобів; 41.20. Будівництво житлових і нежитлових будівель; 43.99. Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 71.12. Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 7420. Діяльність у сфері фотографії; 74.90. Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у.;

77.40. Лізинг інтелектуальної власності та подібних продуктів, крім творів, захищених авторськими правами; 33.16. Ремонт і технічне обслуговування повітряних і космічних літальних апаратів; 33.20. Установлення та монтаж машин і устаткування;

46.14. Діяльність посередників у торгівлі машинами, промисловим устаткуванням, суднами та літаками; 46.69. Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням;

62.01. Комп`ютерне програмування; 62.02. Консультування з питань інформатизації; 62.09. Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем.

Як вбачається з копії Посадової інструкції партнера юридичного відділу з міжнародної діяльності та взаємодії з органами державної влади (Код КП 1231 (2429) Товариства з обмеженою відповідальністю «В`БОРД» від 17 квітня 2025 року, - партнер юридичного департаменту з міжнародної діяльності та взаємодії з органами державної влади є посадовою особою цього товариства, яка здійснює керівництво, координацію та юридичний супровід питань, пов`язаних із зовнішньоекономічною діяльністю товариства та відносинами з державними органами України та іноземних держав. Партнер підпорядковується безпосередньо директору (або голові правління/виконавчому директору). Основні завдання: - юридичне забезпечення міжнародної діяльності товариства. Партнер несе відповідальність: - за належне виконання посадових обов`язків, визначених цією інструкцією; - розголошення конфіденційної інформації, що стала відома під час виконання посадових обов`язків; - порушення строків підготовки документів, неналежну якість правового аналізу; - завдання матеріальної або репутаційної шкоди товариству у результаті неправомірних дій або бездіяльності. Взаємодія: - партнер взаємодіє з усіма структурними підрозділами товариства, зокрема, ж бухгалтерією, адміністрацією, відділом виробництва; - взаємодіє з державними органами влади, контролюючими та правоохоронними органами, дипломатичними установами, міжнародними консультантами.

25 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав заяву до роботодавця - ТОВ «В Б`ОРД» стосовно здійснення щомісячних відрахувань з заробітної плати на погашення наявної заборгованості у межах виконавчих проваджень.

Згідно з наказом № 24-К від 28.04.2025 року ОСОБА_1 , партнера юридичного відділу з міжнародної діяльності та взаємодії з органами державної влади у ТОВ «В Б`ОРД» відряджено на 5 календарних днів з 05 травня 2025 року по 09 травня 2025 року до міста Відень. На виконання обов`язків, передбачених посадовою інструкцією, ОСОБА_1 здійснює юридичний супровід діяльності компанії за межами України, зокрема бере участь у переговорах із міжнародними контрагентами та виконує представницькі функції у межах ділових поїздок.

Підтвердженням необхідності виїзду за межі України є офіційне запрошення на участь у міжнародному заході - IOT Solutions World Congress та Barcelona Cybersecurity Congress, які відбудуться у м. Барселона, Іспанія, з 13 по 15 травня 2025 року у виставковому комплексі Fira Barcelona, Gran Via Venue. Згідно з даним запрошенням, ОСОБА_1 зазначений як офіційний учасник у статусі відвідувача від компанії

W-BIRD. Воно видане організатором заходу - директором події пані Maribel Poyato, адресоване Консульському відділу Посольства Іспанії та містить всі необхідні дані: прізвище, ім`я, дату народження, номер закордонного паспорта ( НОМЕР_2 ), строки поїздки та реквізити компанії, чим підтверджує службовий характер виїзду, а також неможливість реалізації професійних обов`язків без скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Листом-повідомленням від 21 квітня 2025 року, надісланим приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Валявському О.А., боржник

ОСОБА_1 поінформував про істотну зміну майнового стану - офіційне працевлаштування та готовність до поступового погашення заборгованості.

У заяві ОСОБА_1 зазначив про те, що на час відкриття виконавчих проваджень, він фактично не мав жодного нерухомого чи рухомого майна, а також не здійснював трудову діяльність, що підтверджується відсутністю задекларованих доходів. З огляду на появу офіційного доходу він має можливість розпочати погашення заборгованості у виконавчому провадженні № 63588258 власними коштами з заробітної плати. Він не здійснює жодних дій, пов`язаних з ухиленням від виконання зобов`язань, а навпаки здійснює пошук шляхів їх вирішення, а також має намір сумлінно та добровільно виконати рішення суду, не чекаючи примусових заходів стягнення.

У заяві від 22 квітня 2025 року, адресовану директору Товариству з обмеженою відповідальністю «В Б`ОРД», просив відповідно до положень статей 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», а також з метою добровільного та своєчасного вирішення рішень, що підлягають примусовому виконанню, здійснювати щомісячне відрахування у розмірі 20% за кожним з ВП № 63586373 та ВП № 63586223 з нарахованої йому заробітної плати у загальному розмірі 40%, починаючи з травня 2025 року включно.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України (частини 5-8 статті 441 ЦПК України).

За змістом пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII, - право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положень, встановлених ЦПК України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів має визначатися судом і відноситься до його дискреційних повноважень. Юридичні санкції у виді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання. При цьому під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено частиною першою статті 6 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення статті 6 Конвенції, зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» («Горнсбі проти Греції»).

Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлене, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату цього боргу і становить «майно» цієї особи у розумінні статті

1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене статтею 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: «Агрокомплекс проти України», «Іванов проти України).

Водночас свобода пересування особи гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з положеннями частини другої якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, частина 3 вказаної статті передбачає, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом та в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Тобто для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.

Тому, як вказує Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі

№ 331/8536/17-ц, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Також, Верховний Суд у справі № 331/8536/17-ц підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

(1) у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів;

(2) навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу;

(3) у будь-якому випадку суд має переконанися у тому, що порушення права особи залишати країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин. Не можливо продовжувати довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (власне тому Суд в цій справі не вбачає для спрйиння подання низки звернень щодо цих питань з поку боржника ознакою зловживнаня, як проте вказує стягувач). Така перевірка має, як правило, проводиться із забезпеченням найкращих гарантій незалежності, неупередженості й законності процедури (суд в цій справі зауважує, що це дає передумови суду для оцінки підставності застосування самого обмеження за поданням). У будь-якому разі охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вжити передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Законом передбачено юридичну санкцію у виді тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. Для всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

При цьому, чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення". Однак, у сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

З огляду на викладене, значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням", означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання і це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження", як то утриматися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям.

Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Суд, вирішуючи питання чи є ухилення боржника від виконання зобов`язань свідомим, має враховувати комплекс процесуальних дій, які були вжиті державним виконавцем для виконання рішення суду, та на момент звернення до суду із поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтвердженим матеріалами виконавчого провадження.

Встановлення наявності зобов`язання у боржника, в даному випадку грошового зобов`язання щодо сплати заборгованості, та факту ухилення останнього від його виконання (бездіяльність, свідоме невиконання зобов`язання), дозволяють при вирішенні подання керуватись положеннями частини другої статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України".

У цих спірних правовідносинах, щонайменше на час розгляду питання у межах цієї справи заяви боржника, відсутні умови умисного ухилення заявника (боржника) від виконання зобов`язань згідно рішення суду.

Адже, відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною шостою 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У цьому провадженні, на відсутність умислу ухилення, на переконання суду, вказує часткова сплата ОСОБА_1 коштів на рахунок приватного виконавця Валявського О.А. в межах виконавчого провадження. Регулярність платежів свідчить про добросовісну поведінку та відповідальне ставлення до існуючого виконавчого провадження з виконанням обов`язку по сплаті боргу.

Поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відсутність майна чи достатньої суми грошових коштів, не свідчить про вчинення свідомих дій боржником, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

Законом не передбачене обов`язкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов`язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав.

Позаяк, статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві

Зокрема, у справі "Гочев проти Болгарії" Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою "Напияло проти Хорватії" (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою "Луордо проти Італії " (Luordo v. Italy), скарга №32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою "Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини" (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою "Рінер проти Болгарії", § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою "Рінер проти Болгарії", §124 і вказане вище рішення Європейського Суду "Фельдеши Фельдешне Хайлик против Венгрии", §35). Така перевірка має, як правило, проводитися із забезпеченням найкращих гарантій незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою "Сіссаніс проти Румунії"), скарга № 23468/02, § 70).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Згідно статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання в межах кожної держави. Кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, і повертатися у свою країну.

Свобода пересування гарантоване статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина 2 якої передбачає: "Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною". При цьому згідно частини 3 вказаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 16 ЦК України передбачено право кожної особи звертатися до суду за захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту прав є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Враховуючи вказані передумови, на думку суду, продовжувані на довготривалі заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості в поєднанні в вказаними факторами, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу, вказують на його (заходу) неспівмірність.

У спірних правовідносинах, починаючи з 12.05.2023 (дата постановлення ухвали про обмеження виїзду), протягом фактично 2 років застосовується захід тимчасового обмеження виїзду за кордон.

Відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 10798/10 Оксютенко К.В. є діючим адвокатом, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру адвокатів України. При цьому, відповідно до гарантій адвокатської діяльності, встановлених Основними положеннями ООН про роль адвокатів, прийнятих VIII Конгресом ООН по запобіганню злочинам у серпні 1990 року, уряди мають забезпечити адвокатам можливість вільно пересуватися і консультувати клієнта у своїй країні та за кордоном (пп. 6 п. 16).

На переконання суду, працевлаштування боржника за трудовим договором забезпечить регулярне надходження заробітної плати, з якої заявник готовий здійснювати планові платежі в рахунок погашення заборгованості згідно з виконавчим провадженням.

За цих умов, Суд погоджується з тим, що на час розгляду даної заяви, вжиті боржником дії щодо працевлаштування, забезпечення регуляних траншів на погашення боргу, вказують на відсутність умислу щодо ухилення від виконання обов`язків, а навпаки засвідчують намагання виконати покладені зобов`язання.

Тобто, в цей період, на противагу обставинам які існували раніше й котрі аналізували суди і в переоцінку яких суд в цьому складі не вдається, відсутні передумови для висновку про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями.

На сьогоднішній день відсутні докази того рівня і ступеня за якого суд міг би дійти висновку, що боржник в цей період ухиляється від виконання своїх обов`язків, у той час, як наявність лише самої заборгованості не є свідченням умисного ухилення від виконання рішення суду.

Судом враховується й та обставина, що лише наприкінці 2024 року стягувачі звернулися та отримали у суді відповідні процесуальні документи для пред`явлення їх до Державної прикордонної служби України з метою фіксації тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. До цього ОСОБА_1 не мав реалізованого обмеження у праві виїзду за межі держави.

Таким чином, обставини, що стали підставою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суттєво змінилися. Наявність офіційного джерела доходу, працевлаштування у компанії, діяльність якої передбачає міжнародну співпрацю, а також необхідність виїзду у відрядження у межах виконання посадових обов`язків є підставами для скасування застосованого заходу забезпечення.

Встановлення судом тимчасового обмеження не вплинуло на виконня боржником своїх зобов`язань у зведеному виконавчому провадженні.

За таких обставин, суд вважає за необхідне заяву задовольнити. При встановленні у подальшому ситуації свідомого та умисного невиконання боржником ОСОБА_1 боргових зобов`язань у виконавчому провадженні, питання про його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України може бути знову порушене.

Керуючись статтями 260, 261, 353, 354, 441 ЦПК України,

у х в а л и в:

Заяву - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання:

АДРЕСА_1 ) до виконання ним зобов`язань за виконавчими листами № 361/681/18, виданими

05 листопада 2020 року, а також виконавчими листами № 361/8807/18, виданими

04 листопада 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області (ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 року в справі

№ 361/681/18 (провадження № 6/361/129/23).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.О.Василишин