Провадження № 2/0274/676/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"23" травня 2025 р. м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

складі: головуючого - судді Хуторної І.Ю.,

з участю секретаря Дерманської О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Суть позову

26.12.2024 Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (АТ «СЕНС БАНК») через підсистему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 286/25-473 від 31.07.2007, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.10.2011 у справі № 2-535/11, яка станом на 23.02.2022 року становить 605 265, 78 грн, з яких: сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 125 434, 87 грн, сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 479 830, 91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.07.2007 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 286/25-473 (надалі за текстом - Кредитний договір).

При укладанні Кредитного договору було встановлено ліміт кредитування в сумі 95 000,00 дол. США під 13,5 % річних з кінцевою датою погашення до 30.07.2017 р.

01 липня 2009 р. було укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору, згідно з якою збільшено ліміт кредитування до 98 170,92 дол. США зі сплатою 15 % річних починаючи із 20.10.08. та встановлено нову кінцеву дату погашення кредиту 30.07.2022.

Рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було припинено Акціонерне Товариство «УКРСОЦБАНК», шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товарисвта «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

12.08.2022 позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції.

30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Відповідно до умов кредитного договору, відповідачка зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит, однак остання належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.10.2011 року у справі №2-535/11 на користь АТ «Укрсоцбанк» було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 286/25-473 від 31.07.2007 року, в розмірі 843 628,69 грн. (згідно рішення суду ця сума є гривневим еквівалентом до валюти кредиту за офіційним курсом на відповідну дату).

Дане рішення відповідачкою не виконано.

Крім того, у 2018 році банком було звернуто стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та зареєстроване право власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк», який в тому числі забезпечував виконання зобов`язань і по даному Кредитному договору, відповідно заборгованість погашалася.

ОСОБА_1 оскаржила рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки в судовому порядку.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 25.05.2021 р. у справі №274/1577/18 було частково задоволено позов ОСОБА_1 та скасовано рішення державного реєстратора від 03.03.2018 р. про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за банком та відновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_1 ..

Отже, з урахуванням того, що рішення державного реєстратора було скасоване, заборгованість по кредитному договору відновилася.

Заперечення відповідача

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки адвокат Гуменюк О. В. у задоволенні позову провив відмовити, оскільки ОСОБА_1 виконала зобов`язання за кредитним договором №286/25-473 від 31.07.2007 в повному обсязі, про що ПАТ «Укрсоцбанк» надана відповідна довідка від 31.05.2018 та сальдова відомість.

Крім того, 30.05.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» подана заява про виключення запису з Державного реєстру іпотек та зняття заборони відчуження з нежитлової будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

З огляду на це вбачається, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня інформація про іпотеку та заборону на відчуження за договором іпотеки від 31.07.2007 року. Він містить лише дані щодо іпотеки та заборони на відчуження за іншим договором іпотеки від 08.08.2007, який забезпечував зобов`язання за іншим кредитним договором.

Крім того, відповідно до звіту з ТОВ «Українське бюро кредитних історій» у ОСОБА_1 не обліковується заборгованість за даним кредитним договором.

Також просить стягнути із позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 40 000 грн.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 06.02.205 позовна заява судом прийнята до розгляду у справі відкрито загальне позовне провадження.

Відповідно до заяви від 13.03.2025 представник позивача адвокат Михніський Г.Ю. просив максимально зменшити розмір витрат позивачки на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 19.03.2025 закрито підготовче провадження у справі.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача - адвокат Михніцький Г. У. у адресованій суду заяві просив справу слухати за його відсутності, позов підтримав.

Представник відповідачки - адвокат Гуменюк О.В. також згідно письмової заяви просив справу слухати за його відсутності, заперечив проти задоволення позову.

У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося.

Застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та правового висновку у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Правовий аналіз статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що 31.07.2007 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 286/25-473, за умовами якого сторони погодили ліміт кредитування в розмірі 95 000,00 дол. США зі сплатою 13,5 % річних, з кінцевою датою погашення до 30.07.2017 р. (а.с. 35-37).

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 01 липня 2009 р. збільшено ліміт кредитування до 98 170,92 дол. США, зі сплатою 15 % річних, починаючи із 20.10.08 зі строком повернення кредиту 30.07.2022 (а.с. 33-34).

Згідно із договором іпотеки, що укладений 31.07.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» та ОСОБА_1 , остання передала в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 286/25-473 нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28-32).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.10.2011 року у справі №2-535/11 із ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 286/25-473 від 31.07.2007 в розмірі 843 628,69 грн. (а.с. 76).

Відповідно до розрахунку боргу за період із 12.03.2007 до 01.02.2022 АБ «Сенс Банк» нарахувало ОСОБА_1 125 434. 87 грн 3 % річних на суму невиконаного грошового зобов`язання в розмірі 843 628,69 грн в порядку ст. 625 ЦК України. За цей же період позивач нарахував ОСОБА_1 479 830,91 грн інфляційних втрат суму боргу 843 628,69 грн (а.с. 77, 78).

Також АТ «Сенс Банк» до позову долучило заяву про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2012 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-535/11 від 08.02.2012 про стягнення із ОСОБА_1 боргу за договором кредиту в розмірі 843 628, 69 грн та копію виконавчого листа (а.с. 13).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 25.05.2021 р. у справі №274/1577/18 було частково задоволено позов ОСОБА_1 та скасовано рішення державного реєстратора від 03.03.2018 р. про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за банком та відновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за ОСОБА_1 ..

Відповідно до долученої до відзиву відповідачкою заяви ПАТ «Укрсоцбанк» від 30.05.2018 - ПАТ «Укрсоцбанк» просило виключити із державного реєстру Іпотек та зняти заборону відчуження з нежитлової будівлі магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка налужить ОСОБА_1 ( а.с. 95).

Згідно з довідкою від 31.05.2018 начальник Житомирського відділення АТ «Укрсоцбанк» повідомив ОСОБА_1 , що її заборгованість за договором кредиту № 286/25-473 від 31.07.2007, зі строком користування по 30.07.2022 повністю погашена 27.03.2018 (а.с. 90).

Відповідно до кредитного звіту Українського бюро кредитних історій відомості про наявність боргу за кредитним договором № 286/25-473 від 31.07.2007 станом на 16.01.2025 - відсутні (а.с. 98-102).

Згідно із постановою державного виконавця від 25.06.2018 у виконавчому провадженні № 34674320 виконавче провадження щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ПААТ «Укрсоцбанк» боргу в сумі 845 448,69 грн завершене, оскільки борг сплачено в повному обсязі згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 31.05.2018 (а.с. 117).

Аналіз доводів сторін, висновки суду

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Тобто за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача.

Пред`явивши до суду позов про стягнення із відповідачки заборгованості за кредитним договором № 286/25-473 від 31.07.2007, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.10.2011 у справі № 2-535/11, яка станом на 23.02.2022 року становить 605 265, 78 грн, позивач долучив рішення суду про стягнення боргу, копію виконавчого листа та заяву про відкриття викового провадження.

Проте, в ході розгляду справи відповідачка надала довідку банку про повне погашення нею боргу за кредитним договором № 286/25-473 від 31.07.2007, а позивач надав докази про закриття виконавчого провадження № 34674320 щодо виконання рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.10.2011 у справі № 2-535/11 у зв`язку із повним виконанням рішення суду боржником ОСОБА_1 27.03.2018 року.

Таким чином, наявні у справі докази не доводять обґрунтованості нарахованого позивачем 3 % річних та інфляційних втрат на суму боргу за кредитним договором № 286/25-473 від 31.07.2007 в розмірі 605 265, 78 грн.

Крім того, позивач, звернувшись до суду із цим позовом на порушення п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України приховав докази, які свідчать про визнання банком факту повного погашення відповідачкою боргу.

Доводи позивача про те, що борг поновився у зв`язку з тим, що Житомирський апеляційний суд скасував рішення державного реєстратора від 03.03.2018 щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки за банком та відновив запис про право власності за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не спростовують наявні у справі докази банку про повне погашення боргу ОСОБА_1 станом на 27.03.2018.

Матеріали справи не містять доказів, що довідка, видана банком є неправомірною, або ж що неправомірно завершене виконавче провадження виконанням боржником зазначеного вище боргу.

Сама по собі відміна реєстрації права власності банку на предмет іпотеки не є достатньою правовою підставою для повторного нарахування грошового зобов`язання за кредитним договором, якщо виконання рішення суду, яким було визначено обсяг зобов`язання, вже завершено, що підтверджено документально.

Таким чином, наявні у справі докази не доводять обґрунтованості нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу за кредитним договором № 286/25-473 від 31.07.2007.

Оскільки позовні вимоги необґрунтовані, у їх задоволенні суд повністю відмовляє.

Розподіл судових витрат

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд відмовив у задоволені позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору йому не компенсовуються.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат на надання професійної правничої допомоги, суд виходить із такого.

За правилами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

На підтвердження витрат на надання правничої допомоги позивачем надано відповідні докази та розмір витрат склав 40 000 гривень. Відповідно до розрахунку до договору про надання правничої допомоги від 06.02.2025 розмір гонорару включає: 3000 гривень усна консультація, 5000 грн складання процесуальних документів, 12 000 грн представництво інтересів відповідачки в суді та 20 000 грн гонорар успіху (а.с. 104)

Представник позивача просив максимально зменшити розмір витрат на надання правничої допомоги.

За положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Зважаючи, на складність справи, обсяг наданих адвокатом Гуменюком О.В. послуг та виконаних робіт, суд задовольняє клопотання представника позивача та зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу до 10 000 гривень.

Таким чином, із Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 10 000 гривень витрат на надання правничої допомоги.

Керуючись статтями 141, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство "СЕНС БАНК", місцезнаходження за адресою: п/і 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ;

відповідач ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 02.06.2025.

Суддя І. Ю. Хуторна