Справа № 761/9776/25
Провадження № 2/761/5723/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Фролової І. В.,

секретаря судового засідання - Бордусенка Б. С.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , у якому просив суд:

1) Звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 126 819,45 грн, що нарахована у виконавчому провадженні НОМЕР_8 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року у справі №761/35477/14-ц;

2) Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 960 586,82 грн.

Свою позовну заяву обґрунтував тим, що сторони перебували у шлюбі. Під час перебування у шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2015 у справі №761/35477/14-ц ОСОБА_2 був встановлений обов`язок сплати аліментів на користь ОСОБА_3 щодо спільних з Позивачкою дітей у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходів). На підставі вказаного рішення постановою державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві від 17.02.2016 відкрито виконавче провадження НОМЕР_8. 04.03.2022 Позивач передав Відповідачу свої банківські картки та відповідно доступ до банківських рахунків. Під час здійснення обрахунку виявилось, що Відповідач використала кошти Позивача у більшому розмірі, ніж 1/3 від його доходів, а тому просить скасувати заборгованість по сплаті аліментів.

Ухвалою суду від 12 березня 2025 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

08 квітня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, просили відмовити.

Також 08 квітня 2025 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання сім`єю без реєстрації шлюбу

14 квітня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив.

21 квітня 2025 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 01 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та повернення безпідставно набутих грошових коштів роз`єднано в окремі самостійні провадження:

-за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах;

-за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих грошових коштів.

Ухвалою суду від 01 травня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання сім`єю без реєстрації шлюбу - повернуто заявнику.

Протокольною ухвалою суду від 03 червня 2025 року було вирішено змінити порядок розгляду справи, а саме, оскільки в рамках судового провадження було залишено позовну вимогу про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, а тому вирішено перейти до спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов.

Відповідачка зі своїм представником у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Досліджуючи матеріали справи, судом було встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року шлюб між сторонами був розірваний. Рішення суду набрало законної сили 04.02.2019.

Під час перебування у шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2015 у справі №761/35477/14-ц ОСОБА_2 був встановлений обов`язок сплати аліментів на користь ОСОБА_3 щодо спільних з Позивачкою доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходів).

На підставі вказаного рішення постановою державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві від 17.02.2016 відкрито виконавче провадження НОМЕР_8, за яким у примусовому порядку стягуються аліменти на користь Відповідача

У лютому 2022 року, враховуючи події в Україні, які швидко змінювались, сторони прийняли рішення, що Відповідач із дітьми виїде закордон.

04.03.2022 Позивач передав Відповідачу свої банківські картки та відповідно доступ до банківських рахунків, а саме:

1) рахунок у АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» № НОМЕР_1 , за яким видано платіжні картки:

а) № НОМЕР_2 ;

б) № НОМЕР_3 ;

2) рахунок у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_4 , за яким видано платіжну картку: № НОМЕР_5 .

05.03.2022 Відповідач разом із дітьми виїхала закордон.

Суд зауважує, що під час судового розгляду вказані обставини стороною відповідача жодним чином не було спростовано.

У червні 2023 року Позивач вирішив зібрати звіти по витратам із його банківських рахунків, якими користувалась Відповідач як сплата аліментів на утримання спільних дітей сторін.

Під час здійснення обрахунку виявилось, що Відповідач використала кошти Позивача у більшому розмірі, ніж 1/3 від його доходів.

Крім того, Відповідач отримав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_8, за яким державний виконавець нарахував йому заборгованість у розмірі 126 819,45 грн.

Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як вказувалось вище та підтверджується й скріншотами переписки у месенджері Whatsapp, Позивач передав Відповідачу свої платіжні картки та відповідно доступ до банківських рахунків для забезпечення утримання дітей закордоном у розмірі 1/3 від його доходів.

За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що скріншоти переписки, можуть бути доказами у справі.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 вказала: «Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі. Зокрема, у цій справі відповідач надав суду роздруківки листування між директором ТОВ «Кот Групп» Редіним К. К. і ОСОБА_2…».

«…суди не врахували, що зміст переписки позивача та відповідача в месенджері Viber містить інформацію, що: 1) переписка позивача здійснювалась з абонентом з телефонним номером НОМЕР_1 , який вказаний відповідачем зокрема у відзиві на позовну заяву (а. с. 61-62)…» (постанова Верховного Суду від 02.08.2023 у справі № 766/150/21).

Увесь час до моменту блокування доступу до рахунків (з 05.03.2022 по 19.06.2023) Відповідач користувалась (витрачала) грошовими коштами Позивача, які знаходились на його банківських рахунках, що вбачається з копій банківських виписок із рахунків Позивача.

Із наданих банківських виписок можна встановити, що витрати із банківських рахунків Позивача здійснювались за кордоном в іноземних валютах, які конвертувались у гривні.

При цьому Позивач у цей період перебував на військовій службі та не виїздив за кордон, що підтвердужється копією паспорту Позивача для виїзду за кордон.

Відповідно Позивач не міг фізично здійснити такі витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення» (постанова Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 186/126/21).

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2023 року у справі № 202/8451/22 вказано: «У справі, яка переглядається, суди, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази, подані учасниками справи, зробили правильний висновок про те, що ОСОБА_3 після отримання 10 березня 2022 року в особистому кабінеті судового наказу про стягнення з нього аліментів починаючи з січня 2022 року, самостійно до відкриття виконавчого провадження сплатив кошти на рахунок ОСОБА_1 у розмірі 20 000 грн; не зазначення відомостей про призначення платежу в квитанціях не спростовує обставин того, що перерахунок коштів на користь стягувачки боржник здійснював саме з метою надання утримання дитини. ОСОБА_1 не спростувала, що кошти за переказами, здійсненими ОСОБА_3 , на її рахунок мають інше призначення ніж аліменти».

У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 707/999/21 зазначено: «Суд апеляційної інстанції, задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , виходив з того, що у квитанціях про перерахування коштів на картковий рахунок стягувача у графі призначення платежу не зазначено - «сплата аліментів», а тому вони не можуть свідчити про виконання боржником рішення суду про стягнення аліментів. Разом із тим у справі, що переглядається, відсутні відомості про існування у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 будь-яких інших зобов`язань, що є відмінними від зобов`язань зі сплати аліментів на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2021 року у справі № 707/999/21».

Таким чином, перелік підстав для звільнення боржника від сплати заборгованості від аліментів не є вичерпним, відповідно суд має оцінити обставини справи на предмет та встановити наявність підстав для звільнення від сплати заборгованості.

Таким чином, суд констатує, що Відповідач, враховуючи обставини справи, отримала і використала більше грошових коштів від Позивача, ніж останній мав сплатити відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року.

З урахуванням вищевикладеного суд зауважує, що не має значення, що при операціях по витратам у таких не вказувалось «сплата аліментів», позаяк, по-перше, це технічно неможливо, враховуючи, що витрати здійснювалися безпосередньо із банківських рахунків Позивача, та, по-друге, між Позивачем та Відповідачем немає більше ніяких зобов`язань, за якими Відповідач могла б здійснювати використання коштів Позивача.

Отже, добровільне виконання обов`язку щодо утримання дітей має враховуватися при примусовому виконанні рішення суду про стягнення аліментів. У разі, якщо таке добровільне виконання обов`язку не було враховано, то боржник має право звернутися до суду в порядку, передбаченому ст. 197 СК України, про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Враховуючи, що Відповідачка під час розгляду справи визнавала, що вона використовувала кошти з банківських рахунків Позивача в тому числі для утримання дітей, а також використання таких коштів підтверджується банківськими виписками, а сума використаних коштів є значно більшою за наявну заборгованість, добровільне виконання Позивачем обов`язку щодо утримання дітей має бути враховано.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно Позивач має бути звільнений від заборгованості у розмірі 126 819,45 грн.

На підставі ст. 84, 180, 182, 183, 185, 187 СК України, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 141, 200, 206, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах - задовольнити у повному обсязі.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 126 819,45 грн, що нарахована у виконавчому провадженні НОМЕР_8 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року у справі №761/35477/14-ц.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повний текст рішення виготовлено та проголошено 05 червня 2025 року.

Суддя: