провадження № 2/361/331/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 лютого 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Панек А.С., Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи збільшення позовних вимог, просила суд стягнути із Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі - ПрАТ СК "Арсенал Страхування") на її користь страхове відшкодування на утримання в розмірі 30000 грн. та моральну шкоду в розмірі 90000 грн., всього 120000 грн., а також стягнути пеню в розмірі 63600 грн., 3 % річних у розмірі 5109 грн. 04 коп., інфляційні втрати в розмірі 36377 грн. 62 коп. за період з 03 листопада 2021 року по 04 квітня 2023 року та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що 08 грудня 2020 року близько 21.00 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі Київ-Прилуки допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , у результаті ДТП останній отримав тілесні ушкодження, був госпіталізований до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_2 , на дату вчинення вказаної ДТП була застрахована згідно із Полісом № АО703459 у ПрАТ СК "Арсенал Страхування".

09 грудня 2020 року по даному факту СВ Броварського РУП ГУ НП у Київській області було внесено відомості до ЄРДР за № 0002937 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

17 серпня 2021 року на адресу ПрАТ СК "Арсенал Страхування" надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дочки загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , загальний розмір якого становить 240000 грн., з яких: 60000 грн - моральна шкода та 180000 грн. - відшкодування на утримання. До даної заяви про виплату страхового відшкодування було долучено копію постанови про закриття кримінального провадження № 0002937 від 30 квітня 2021 року.

20 серпня 2021 року ПрАТ СК "Арсенал Страхування" повідомило позивача про необхідність долучення документів відповідно до зазначеного у листі переліку.

03 вересня 2021 року на адресу ПрАТ СК "Арсенал Страхування" направлено заяву про долучення документів, до якої долучено нотаріально завірені заяви про відмову інших осіб, яким належить право на отримання страхової виплати, від часток страхового відшкодування на користь позивача.

12 листопада 2021 року ПрАТ СК "Арсенал Страхування" проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме виплачено 120000 грн. страхового відшкодування дочці загиблого ОСОБА_1 .

В обґрунтування відмови у виплаті 50 % страхового відшкодування страхова компанія посилалася на наявність провини пішохода ОСОБА_3 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув.

Позивач ОСОБА_1 вважає відмову ПрАТ СК "Арсенал Страхування" у виплаті їй 50 % страхового відшкодування неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону, тому звернулася до суду із вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Скочиляс І.М. у судове засідання не з`явилися, остання подала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, розгляд справи просила суд здійснювати за відсутності сторони позивача.

Відповідач ПрАТ СК "Арсенал Страхування" у судове засідання не з`явилося, його представник Мамедова І.Р. подала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи у її відсутність та відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позов, у якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилалася на те, що за результатами проведеного розслідування, слідством встановлено, що дії водія автомобіля ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 не перебувають у причинному зв`язку із настанням події ДТП, а ДТП сталася внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_3 вимог п. п. 4.7, 4.8, 4.1, 4.14 "а", "б" Правил дорожнього руху України, тому відповідно до п. 27.3 ст. 27, п. 27.2. ст. 27, п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю потерпілого підлягає в розмірі 30000 грн., що розраховується за формулою 60000 грн. (загальний розмір шкоди) / 2 = 30000 грн., а відшкодування утриманцю у зв`язку зі смертю потерпілого в розмірі 90000 грн., що розраховується за формулою 180000 грн. (загальний розмір шкоди) / 2= 90000 грн. Отже, страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 120000 грн. Щодо 3 % річних та інфляційних витрат представник відповідача зазначила, що відповідне рішення про виплату страхового відшкодування позивачу у повному обсязі та у розмірі, що розрахований на підставі норм закону, прийнято страховиком у строки, передбачені законом. Отже, на думку страховика, нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат може бути здійснено лише після ухвалення судом рішення, яким буде встановлено неправомірність розрахунку розміру страхового відшкодування. Крім того, зазначила, що страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Заяву про страхове відшкодування отримано страховиком 20 серпня 2021 року. Отже, початок для розрахунку періоду прострочення, якщо суд дійде висновку про задоволення позову, повинен відраховуватись від 09 листопада 2021 року, а не від 03 листопада 2021 року.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 08 грудня 2020 року близько 21.00 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі Київ-Прилуки допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . У результаті ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, був госпіталізований до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

09 грудня 2020 року по даному факту СВ Броварського РУП ГУ НП у Київській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002937 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

30 квітня 2021 року заступником начальника СВ Броварського РУП ГУ НП в Київській області капітаном поліції Більком В.П. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0002937, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 грудня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно із Полісом № АО703459 у ПрАТ СК "Арсенал Страхування".

17 серпня 2021 року на адресу ПрАТ СК "Арсенал Страхування" представником ОСОБА_1 - ОСОБА_9. надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дочки загиблого ОСОБА_1 , загальну сума страхового відшкодування складає 240000 грн.: з яких 60000 грн. - моральна шкода та 180000 грн. - відшкодування на утримання (а. с. 6).

До вказаної заяви про виплату страхового відшкодування в тому числі було долучено копію постанови про закриття кримінального провадження № 0002937 від 30 квітня 2021 року.

25 серпня 2021 року ПрАТ СК "Арсенал Страхування" повідомило позивача про необхідність долучення документів відповідно до зазначеного у листі переліку, а саме надати документ, що містить відомості про склад сім`ї загиблого ОСОБА_3 (витяг з державного реєстру актів цивільного стану), надати інформацію про батьків та дітей загиблого (надавши відповідні документи та/або їх прізвища, ім`я, по батькові, дати народження, адреси), повідомити місце захоронення загиблого (а. с. 20).

03 вересня 2021 року на адресу ПрАТ СК "Арсенал Страхування" направлено заяву про долучення документів, до якої долучено нотаріально завірені заяви від 13 серпня 2021 року, зареєстровані в реєстрі за № 1749, № 1748, № 1747 про відмову інших осіб, яким належить право отримання страхової виплати, від часток страхового відшкодування на користь позивача ОСОБА_1 , а саме родичів ОСОБА_3 - батька ОСОБА_5 , матері ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 .

Також, від належного страхового відшкодування на користь дочки ОСОБА_1 , нотаріально посвідченою заявою від 10 серпня 2021 року (зареєстровано в реєстрі за № 1356), відмовилась і дружина загиблого ОСОБА_8 , яка перебувала із ним у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується наданою копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , про що 13 серпня 1994 року в книзі реєстрації укладень шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 284.

Таким чином, судом встановлено, що до кола осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого ОСОБА_3 належить дочка ОСОБА_1 , позивач у справі, яка навчається в Навчально-науковому інституті міжнародних відносин та соціальних наук на ІІ курсі за спеціальністю "Психологія" денної форми навчання. Термін навчання з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2023 року, про що свідчить довідка № 165 від 01 березня 2021 року.

Листом за вих. № 7/к/у від 02 листопада 2021 року ПрАТ СК "Арсенал Страхування" повідомлено потерпілу ОСОБА_1 про те, що із врахуванням п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прийнято рішення щодо виплати їй страхового відшкодування за вказаним вище випадком у сумі 120000 грн., з яких: 90000 грн. - відшкодування витрат на утримання ОСОБА_1 , 30000 грн. - відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , зазначену суму буде сплачено протягом семи робочих днів шляхом переказу на рахунок представника за довіреністю ОСОБА_1 "Центр Автовиплат Поліс", вказаний у заяві на виплату страхового відшкодування.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ЦК України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV), чинного на час виникнення спірних правовідносин), Законом України "Про страхування".

У ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

У ст. 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

За змістом ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У ст. 3 Закон № 1961-IV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

За змістом ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У ст. 22 Закону № 1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV).

Відповідно до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У п. 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно із п. 36.1 ст. 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої ч. 2 ст. 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому, слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем ПрАТ СК "Арсенал Страхування" не доведено тих обставин, що пішохід ОСОБА_3 , який помер унаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком або існували надзвичайні або невідворотні за даних умов події обставини.

Будь-яких відомостей постанова про закриття кримінального провадження про те, що груба необережність дій пішохода ОСОБА_3 призвела до ДТП та її наслідків, не містить.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц роз`яснив, що для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Враховуючи, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тому ДТП, внаслідок якої загинула особа, є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за завдану забезпеченим транспортним засобом шкоду, яка пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, слід дійти висновку, що обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування в повному розмірі позивачу є повністю доведений, тому оцінюючи заявлений позивачем ОСОБА_1 розмір страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника та моральної шкоди, враховуючи вже здійснену їй виплату страхового відшкодування у розмірі 30000 грн. моральної шкоди та у розмірі 90000 грн. пов`язане з втратою годувальника, суд виходить із характеру немайнових втрат, невідворотності завданої шкоди та відповідність заявленого розміру шкоди вимогам п. п. 27.2-27.4 ст. 27 Закону № 1961-IV, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент ДТП - 5000 грн., відсутністю інших осіб першого ступеня споріднення по відношенню до загиблого, наявності законодавчого обмеження у розмірі виплат 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку відшкодування моральну шкоду (12 х 5000 = 60000 грн. - 30000 грн.), наявності законодавчого обмеження у розмірі виплат 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі відшкодування, пов`язане з втратою годувальника (36 х 5000 = 180000 -90000), суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині є обґрунтовані та з відповідача ПрАТ СК "Арсенал Страхування" на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню страхове відшкодування в загальному розмірі 120000 грн., що складаються з недосплачених сум страхового відшкодування в розмірі 30000 грн. моральної шкоди та 90000 грн. відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія норми ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зазначила, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV та ч. 2 ст. 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Відповідно до п. 36.1. ст. 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Встановлена у справі безпідставність прийнятих відповідачем рішень про виплату позивачу лише 50 % визначеного страхового відшкодування свідчить про те, що прострочення решти недоплаченої їй суми страхового відшкодування відбулося з вини відповідача враховуючи вимоги, тому наявні підстав для відповідальності останнього згідно із п. 36.5 ст. 35 Закону № 1961-ІV та ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення пені та трьох відсотків річних за допущені дні прострочення.

Із розрахунку заявлених позовних вимог вбачається, що позивач рахувала період прострочення зобов`язання починаючи з 03 листопада 2021 року, тобто на наступний день після прийнятого відповідачем рішення про здійснення часткового страхового відшкодування по 04 квітня 2023 року, що узгоджується з вимогами ст. 36 Закону № 1961-ІV та фактичними обставинами справи.

Таким чином, перевіривши наданий розрахунок пені, з урахуванням облікової ставки НБУ у вказаний період, 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено законні і достатні підстави для задоволення позову і в цій частині вимог, тому з відповідача ПрАТ СК "Арсенал Страхування" на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня в розмірі 63600 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 5109 грн. 04 коп. та інфляційні втрати в розмірі 36377 грн. 62 коп., а всього 105086 грн. 66 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3 у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків падання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та па підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

10 листопада 2021 року між адвокатом Скочиляс І.М. та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги за № 10.11.21 (далі - Договір), за умовами п. 6.1 якого сторони домовились, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги відповідно до цього договору у суді першої інстанції становлять 15000 грн.

Під час звернення до суду із вказаним позовом позивачем наданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що відповідає наданому обсягу зазначеному у розрахунку.

Таким чином, вимоги про стягнення із ПрАТ СК "Арсенал Страхування" на користь позивача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач відповідно до п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, із відповідача ПрАТ СК "Арсенал Страхування" на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1214 грн. 46 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 137, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування", , на корить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , страхове відшкодування в загальному розмірі 120000 (сто двадцять тисяч) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування", , на корить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , за період з 03 листопада 2021 року по 04 квітня 2023 року пеню в розмірі 63600 (шістдесят три тисячі шістсот) грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 5109 (п`ять тисяч сто дев`ять) грн. 04 коп., інфляційні втрати в розмірі 36377 (тридцять шість тисяч триста сімдесят сім) грн. 62 коп., всього 105086 (сто п`ять тисяч вісімдесят шість) грн. 66 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування", , на користь держави судовий збір у розмірі 1214 (одна тисяча двісті чотирнадцять) грн. 46 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.