ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кожанської селищної ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок після смерті його матері ОСОБА_2 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 за життя заповіт не склала, тому право на спадкування одержав її син ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги.

08.02.2014 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю., зареєстроване в реєстрі за № 254, яким встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_2 , і отримав право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,8803 га, у межах згідно з планом, розташовану на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:002:0143.

Водночас, реалізувати належним чином своє право на спадкування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 позивач не може, оскільки державний нотаріус Другої фастівської державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Свою відмову державний нотаріус Другої фастівської державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 не надав правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця, які б підтверджували належність спадкового майна саме спадкодавцеві, і це унеможливлює вчинення нотаріальної дії.

Позивач позбавлений можливості надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів, оскільки спадкодавець за життя не зареєструвала своє право власності в органах БТІ.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, також витребувано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 09.06.2025 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала позов з підстав, що зазначені у ньому та надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просила задовольнити позовні вимоги повністю. Звернула увагу суду на те, що адреса будинку, визнання права власності на який є предметом спору в цій справі, за відомостям погосподарської книги та реєстру Кожанської селищної ради Фастівського району Київської області значиться за номером АДРЕСА_1 . Водночас, відповідно до реєстрів БТІ, цей будинок обліковується за номером АДРЕСА_2 вказаного населеного пункту. З огляду на це представник позивача під час підготовчого розгляду справи уточнила вимоги позову та просила суд врахувати означені відомості під час ухвалення судового рішення в цій справі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву до суду не подав. Водночас подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника, не заперечує проти задоволення вимог позову та просить його задовольнити.

Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд встановив таке.

Згідно з відомостями свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графі «батько» вказаний ОСОБА_4 , а в графі мати ОСОБА_2 (а.с. 11).

ОСОБА_2 на праві власності належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 2,8803 га, у межах згідно з планом, розташована на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського :01:002:0143.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 12.07.2012 складено актовий запис № 35 (а.с.10).

Відповідно до відомостей спадкової справи №385/2012 ОСОБА_2 заповіт не склала.

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (син) як спадкоємець першої черги.

ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Другої фастівської районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до відомостей свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 лютого 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої фастівської районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю., зареєстрованим у реєстрі за № 254 (спадкова справа № 385/2012), ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_2 і отримав право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,8803 га, розташовану на території Триліської сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 12-14).

Згідно з постановою № 957/02-31/41 від 01.11.2024, державний нотаріус Другої Фастівської державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с. 34).

Згідно з довідкою № 16-03/319 від 22.11.2024, виданою старостою Триліського старостинського округу № 6 Кожанської селищної ради Фастівського району Київської області Яківець В., ОСОБА_2 , 1936 року народження, по день своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26).

Відповідно до відомостей техпаспорта від 30.11.2014, виготовленого ТОВ «Територіальне БТІ», реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності 01.2982868.4997408.20241130.06.0000.21, адреса об`єкта: Київська область, Фастівський район, Кожанська територіальна громада, вул. Ланова, буд. 24 (а.с. 15).

Згідно з відомостями витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, сформованого 30.11.2024, технічна інвентаризація житлового зазначена як первинна, вчинена об`єктом технічної інвентаризації ТОВ «Територіальне БТІ» (38797332), адреса об`єкта: Київська область, Фастівський район, Кожанська територіальна громада, вул. Ланова, буд. 24; замовник ОСОБА_1 ; дата початку будівництва не вказана, завершення будівництва 1970 рік (а.с. 16-22).

Згідно з повідомленням Селищного голови Кожанської селищної ради Фастівського району Київської області №04-08/1902 від 27.12.2024, наданим адвокату Дергачовій Н.М. на адвокатський запит від 25.12.2024 зазначити підставу та надати копії документів, що підтверджують зміну нумерації домоволодіння по АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 не є можливим. У зв`язку з передачею відповідних документів до архівного відділу (а.с. 27).

Відповідно до відомостей облікової картки об`єкта погосподорського обліку на 2011-2015 роки (погосподарська книга №13 вулиць Будьонного, Дзержинського, Механізаторів), членом домогосподарства з реєстрацією місця проживання по АДРЕСА_3 є ОСОБА_5 , 1987 року народження. Також наявна інформація про ОСОБА_2 як члена цього домоволодіння з відміткою «померла 2012 р.» (а.с.29-30).

Згідно з повідомленням Селищного голови Кожанської селищної ради Фастівського району Київської області №05-20/323 від 11.03.2025, наданим адвокату Дергачовій Н.М. на адвокатський запит за наданою інформацією старости Триліського старостинського округу та відповідно до погосподарських книг Триліської сільської ради Фастівського району Київської області за ОСОБА_2 рахувалося домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 31).

Також суд дослідив у судовому засіданні надану нотаріусом на вимогу суду спадкову справу №385/2012 після смерті ОСОБА_2 , 1936 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Нормативно-правове обґрунтування.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Положенням ст. 1298 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Об`єктами права власності є будь-які речі (майно).

Згідно зі ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Висновки суду.

Заслухавши учасників справи, які з?явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, способу захисту/відновлення порушеного права.

Зі змісту поданого до суду позову вбачається, що підставою для звернення до суду слугувала відмова державного нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок.

Причиною такої відмови стала відсутність правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності спадкодавця на це майно.

Вказана обставина, відповідно до вимог чинного законодавства, є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Тобто підстави для оскарження дій нотаріуса відсутні.

Водночас, неможливість оформити свої спадкові справа у зв`язку з вказаним порушує права позивача.

Отже, позивач позбавлений можливості захистити своє право власності інакше, ніж звернутись до суду з цим позовом.

Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Суд встановив, що спадкодавець за життя не отримував правовстановлюючий документ на житловий будинок.

Водночас, наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що спадкодавиці (матері позивача) належав на праві власності цей житловий будинок, вона була зареєстрована та постійно проживала у цьому.

Також суд бере до уваги таке.

Згідно з відомостями витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, сформованого 30.11.2024, технічна інвентаризація житлового зазначена як первинна, вчинена об`єктом технічної інвентаризації ТОВ «Територіальне БТІ» (38797332), адреса об`єкта: АДРЕСА_1 ; замовник ОСОБА_1 ; дата початку будівництва не вказана, завершення будівництва 1970 рік.

З огляду на зміст вказаного документа суд висновує, що наявна у ньому інформація стосовно спірних правовідносин свідчить про те, що станом на 1970 рік будинок перебував у стані готовності та його будівництво завершене.

Отже, будинок, про визнання права власності в порядку спадкування якого звернувсь позивач, збудований до 05 серпня 1992 року.

З огляду на це суд враховує наступне.

Вперше на законодавчому рівні встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», а до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачає обов`язкової реєстрації таких прав.

Право власності на збудоване до набрання чинності зазначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2021 року у справі №1540/3952/18 виклав правовий висновок, відповідно до якого індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня дачні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Зазначений висновок також узгоджується з аналогічним висновком, висловленим Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17.

Отже, до будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності, а документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Отже, суд достовірно встановив, що ОСОБА_2 за життя набула у встановленому законом порядку право власності на цей житловий будинок відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час вчинення такої дії.

Після її смерті позивач є спадкоємцем першої черги за законом та має право на спадкування вказаного майна.

З метою вчинення цієї дії за замовленням позивача на вказаний об`єкт нерухомості ТОВ «Територіальне БТІ» 30.11.2024 виготовило технічну документацію (техпаспорт), реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності 01.2982868.4997408.20241130.06.0000.21, адреса об`єкта: АДРЕСА_1 .

Відповідач не заперечує проти задоволення позову.

З огляду на встановлені обставини цієї справи та їх підтвердження належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість цього позову та наявність правових підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до Кожанської селищної ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене 09.06.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Кожанська селищна рада Фастівського району Київської області, , адреса місцезнаходження: Київська область, Фастівський район, селище Кожанка, вул. Заводська, буд. 6А.