ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/819/24 Номер провадження 22-ц/814/219/25Головуючий у 1-й інстанції Попов М.С. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С.Б.

Суддів Обідіної О.І., Пилипчук Л.І.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» Омельченка Олексія Миколайовича

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 03 травня 2024 року у складі судді Попова М. С.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивовано тим, що між його матер`ю ОСОБА_2 та ТОВ «Федорівка і К» було укладено Договір оренди землі від 28.11.2011, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,5421 га, кадастровий номер :00:004:0022, яка розташована на території Федорівської сільської ради Карлівського (нині -Полтавського) району Полтавської області. Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.11.2016, номер запису про інше речове право 17701243.

Земельна ділянка набута ОСОБА_1 у власність на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1132 від 09.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Полтавської області Шубою А.Ф., після смерті матері ОСОБА_2 .

Право власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 177054680 від 10.08.2019, складений приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Полтавської області Шубою А.Ф.

Згідно з додатковою угодою № б/н від 01.09.2017 до договору оренди землі від 28 листопада 2011 зі згоди орендодавця ОСОБА_2 (яка виражається шляхом підписання даного договору) орендар передав, а новий орендар прийняв на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені у договорі оренди, де новий орендар - ТОВ «Агро-Край».

За умовами договору оренди землі, з урахуванням додаткової угоди № б/н від 01.09.2016, строк оренди становить 7 років; земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 93 316,55 грн; орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на момент укладення договору.

Позивач у повному обсязі та належним чином виконав взяті на себе договірні зобов`язання, передавши в строкове орендне користування відповідачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення.

Натомість відповідач, в порушення строку та обов`язку, передбаченому договором оренди землі, не здійснив внесення на користь позивача суми орендної плати за 2023 рік.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою, кадастровий номер :00:004:0022, за 2023 рік та інфляційні витрати у загальному розмірі 8 826,81 грн.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 03 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати за земельну ділянку площею 3,5421 га, кадастровий номер :00:004:0022, в загальному розмірі 8 826,81 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 1 211,20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено та не спростовано відповідачем неналежне виконання останнім умов договору оренди землі в частині його оплатності, а саме, не внесення на користь позивача суми орендної плати за 2023 рік. Отже, до стягнення підлягає заборгованість по орендній платі, включно із інфляційними витратами згідно наданого позивачем розрахунку.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Агро-Край» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення коштів орендної плати та ухвалити нове рішення, яким стягнути орендну плату за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2023 по 01.09.2023 у сумі 6 528,22 грн.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач заявляв до стягнення суму, що відповідає річній, за користування земельною ділянкою, всупереч тому, що Договором оренди землі від 28.11.2011 передбачено тривалість строку орендних правовідносин лише до 01.09.2023. Просить суд врахувати додану до апеляційної скарги довідку-розрахунок по орендній платі за землю, що відповідає реальному періоду орендних правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 607668 від 29 грудня 2002 року, виданого Федорівською сільською радою, мати позивача ОСОБА_2 стала власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5421 га, яка розташована на території Карлівського району (нині - Полтавського) Полтавської області.

28 листопада 2011 року між ОСОБА_2 , як орендодавцем, та ТОВ «Федорівка і К», як орендарем, було укладено договір оренди землі, предметом якого була земельна ділянка кадастровий номер: :00:004:0022 (а. с. 10-13).

За умовами договору оренди землі, з урахуванням додаткової угоди № б/н від 01.09.2016 (а.с. 15), зареєстрованої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.11.2016, номер запису про інше речове право: 17701243 (а. с. 17), строк оренди становить 7 років та діє до 01.09.2023 року. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 93 316,55 грн, а орендна плата має вноситися орендарем у грошовій формі в розмірі 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на момент укладення договору.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції у відповідності до п. 4.2 договору оренди землі від 28.11.2011. Орендна плата сплачується Орендарем Орендодавцю в касі Орендаря шляхом видачі готівкових коштів не рідше 1 разу на рік і не пізніше ніж в строк з 01 вересня до 31 грудня кожного року, а в останній рік оренди - до закінчення терміну оренди (п. 4.3. договору оренди).

Згідно з додатковою угодою № б/н від 01.09.2017 до договору оренди землі від 28 листопада 2011 (а. с. 16) зі згоди орендодавця ОСОБА_2 (яка виражається шляхом підписання даного договору) орендар передав, а новий орендар прийняв на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені у договорі оренди, де новий орендар - ТОВ «Агро-Край».

У свою чергу, право власності на вказану земельну ділянку набуто ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1132 від 09.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Полтавської області Шубою А.Ф. (а. с. 8), та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно запису № 32769947 від 09.08.2019 (а. с. 9).

У зв`язку з невиплатою орендної плати за 2023 рік, позивачем 30.01.2024 на адресу ТОВ «Агро-Край» було направлено лист-вимогу про виплату орендної плати від 25.01.2024, яка залишилася поза увагою товариства (а. с. 18-20).

По справі встановлено та не спростовано відповідачем, що орендну плату за 2023 рік в установленому порядку позивачу виплачено не було, але останній заперечував щодо тривалості періоду заборгованості по орендній платі та, відповідно, наполягав на зменшенні розміру стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою.

Згідно наданого представником позивача розрахунку, з яким погодився суд першої інстанції, розмір орендної плати за 2023 рік за оренду належної ОСОБА_1 земельної ділянки, кадастровий номер :00:004:0022, становить 8 398,48 грн, що її суд стягнув на користь позивача з урахуванням індексу інфляції у сумі 428,32 грн, а всього - 8 826,81 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті позивачу коштів за користування орендованою земельною ділянкою за 2023 рік, а тому вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача в розмірі, встановленому договором, з урахуванням положень частини другої статті 625 ЦК України.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями укладеного ними договору оренди землі, а також нормами Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV із змінами та доповненнями (далі - Закон № 161-XIV), Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Згідно статті 1 Закону № 161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Аналогічна норма міститься у частині першій статті 93 ЗК України.

Частиною першою статті 792 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Отже, плата за володіння і користування орендованою земельною ділянкою є обов`язковою умовою оренди землі.

Розмір орендної плати, її індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату визначається умовами договору оренди землі (частина перша статті 15 Закону № 161-XIV).

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі; розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частини перша-третя статті 21 Закону № 161-XIV).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За нормами статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» праву орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати кореспондується обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.

Таким чином, у спірних правовідносинах саме орендар є зобов`язаною особою (боржником) щодо своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати за земельну ділянку орендодавцю у розмірі та на умовах, визначених договором оренди землі, та відповідно на нього покладається обов`язок доведення належного виконання такого зобов`язання.

Сторонами не заперечуються визначені ними в договорі оренди землі та додатковій угоді умови про те, що орендна плата сплачується орендарем орендодавцю в касі орендаря шляхом видачі готівкових коштів не рідше 1 разу на рік і не пізніше ніж в строк з 01 вересня до 31 грудня кожного року, в останній рік оренди до закінчення терміну оренди; розмір річної орендної плати за оренду земельної ділянки складає 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на момент укладання договору; нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 93 316,55 грн з урахуванням коефіцієнта індексації станом на 01 січня 2016 року.

Таким чином, саме умовами укладених договорів визначено два періоду здійснення розрахунку орендаря з орендодавцем, тобто в даному випадку таким періодом буде здійснення виплати орендної плати в останній календарний рік дії договору, у зв`язку з чим орендна плата підлягає виплаті до 01 вересня 2023 року.

При цьому, умови договору не містять порядку, розміру та форми здійснення виплати орендної плати за неповний календарний рік.

Із змісту укладених між сторонами угод вбачається, що строк договору оренди останні визначили в сім календарних років, тобто до 01 вересня 2023 року, а тому орендну плату за землю орендар мав сплачувати орендодавцеві за користування земельною ділянкою за кожний з семи таких календарних років. Тобто оплата має здійснюватися за кожний календарний рік, який охоплював, зокрема, період з вересня 2022 року по вересень 2023 року, та згідно до умов п. 4.3 угоди мала бути проведена орендарем як в останній рік оренди до закінчення терміну її дії. Доказів протилежного орендарем не надано.

Вказане свідчить, що належна позивачу земельна ділянка перебувала у користуванні орендаря повних сім календарних років, за які останній і мав здійснити виплату орендної плати. Те, що закінчення строку дії договору припадає не на 31 грудня, а на 01 вересня, не звільняє орендаря від виконання обов`язку сплатити власнику земельної ділянки всю передбачену умовами договору оренду плату за календарний рік з вересня 2022 по вересень 2023 року, а не лише її частину.

Також апеляційний суд звертає увагу, що часткове стягнення орендної плати мало б місце у випадку дострокового розірвання орендних правовідносин між сторонами правочину, що не вбачається з матеріалів даної справи.

У свою чергу, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21) зроблено висновок, що: «у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party)».

Зазначене тлумачення має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище, оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь у процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17, провадження № 61-17583св20).

Враховуючи, що ТОВ «Агро-Край» є стороною, яка займалася підготовкою як договору оренди та додаткових угод до нього, так і спірних умов щодо орендної плати, колегія суддів вважає, що тлумачення договору оренди землі та додаткових угод до нього повинно здійснюватися на користь орендодавця ОСОБА_1 .

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню орендна плата за 2023 рік в повному обсязі, з урахуванням передбаченої сторонами індексації, що загалом становить 8 826,81 грн, згідно розрахунку позивача, що не було спростовано відповідачем.

Оскільки доводи апеляційної скарги представника відповідача ґрунтуються на власному тлумаченні умов договору оренди землі та висновків суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та залишає оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» Омельченка Олексія Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 03 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

Л. І. Пилипчук