Справа №443/507/25
Провадження №2/443/444/25
РІШЕННЯ

іменем України

09 червня 2025 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.

розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь 120 000 грн та судові витрати.

Стислий виклад позиції сторін.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , покликається на те, що 01.03.2025 відповідачкою ОСОБА_2 , в підтвердження укладення договору позики надано розписку про отримання від останнього, ОСОБА_1 , грошових коштів у розмірі 120 000 грн із зобов`язанням повернути такі у строк до 30.03.2025. Відповідачка у визначений строк до 30.03.2025 суму грошових коштів у розмірі 120 000 грн не повернула, усні прохання і вимоги повернути ігнорує без пояснення.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 07.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 30.04.2025 /а.с.14-15/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 30.04.2025 закрито підготовче провадження в справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 03.06.2025 /а.с.22-23/.

Розгляд справи по суті відбувся 03.06.2025 за відсутності сторін.

Позивач ОСОБА_1 разом з позовною заявою подав заяву, у якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує щодо прийняття заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_2 подала заяву у якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги та факт отримання коштів визнає повністю.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03.06.2025, є дата складення повного тексту судового рішення 09.06.2025.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини

Згідно розписки від 01.03.2025, ОСОБА_2 , підтвердила, що отримала від ОСОБА_1 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень, які зобов`язується повернути до 30.03.2025 /а.с.4/.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 760/22898/20 (провадження № 61-9378св22) викладено висновок, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Судом встановлено, що 01.03.2025, ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень, які зобов`язалась їх повернути до 30.03.2025. ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі передав ОСОБА_2 у користування на строк до 30.03.2025 грошові кошти у загальній сумі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень. ОСОБА_2 зі свого боку умови договору позики не виконала, оскільки отриманні у тимчасове користування кошти не повернула у встановлений договором строк.

Враховуючи те, що за умовами вищезазначеного договору відповідачка отримала кошти у позику та користувалася ними, однак у встановлений договорами строк кошти позивачу не повернула, беручи до уваги заяву ОСОБА_2 , яка вказала, що позовні вимог визнає, що згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України є підставою звільнення від доказування, відтак, суд приходить до висновку про те, що заборгованість за договором позики у розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень на підставі договору позики від 01.03.2025 підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та таким чином позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Щодо розподілу судових витрат.

Судові витрати у справі, полягають у сплаті позивачем ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 1 211,20 грн і підтверджуються квитанцією №- від 02.04.2025 /а.с.1/.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З врахуванням вищенаведеного та зважаючи на те, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно квитанції №- від 02.04.2025, а з відповідачки в користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) суму богу відповідно до розписки від 01.03.2025 у розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень та судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, а всього разом стягнути: 120 605 (сто двадцять тисяч шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Повернути позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно квитанції №- від 02.04.2025, а саме 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р.Г. Равлінко