Справа №295/5936/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі головуючого судді Перекупка І.Г., при секретарі Конончук Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення моральної шкоди в сумі 11 805,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФ України в Житомирській області), про стягнення моральної шкоди в сумі 11 805,00 грн. В обгрунтування позовних вимог вказав, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду (далі ЖОАС) від 01.10.2021 р. у справі № 240/14524/21 зобов`язано ГУ ПФ України в Житомирській області здійснити йому з 01.12.2020 р. нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІ1, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). Згідно Закону України на 2025 рік вона складає 3 200 грн.

З січня 2025 р. виплату підвищення до пенсії згідно ст. 39 Закону № 796 - XII ГУ ПФ України в Житомирській області взагалі припинило у зв`язку з чим він звернувся до відповідача. Згідно відповіді від 14.03.2025 р. підвищення до пенсії за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення проводиться на підставі с.45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» в розмірі 2 361 грн. та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня № 1524 і що інформація на нього до ПФУ з Єдиного державного демографічного реєстру не надходила. Хоча 31.01,2025 р. він вніс необхідні дані до ЄДДР та отримав в ЦНАПі с. Лугини витяг з реєстру територіальної громади із зазначенням, що з 26.04.1986 р він постійно проживає в зоні гарантованого добровільного відселення за адресою: АДРЕСА_1 (де проживав з дня народження).

У зв`язку з цим він повторно (чи втретє) звернувся до відповідача але листом від 04.04.2025 р. отримав аналогічну відповідь.

Не в змозі розібратись чому внесені дані до ЄДДР не надходять до ПФУ, він звернувся до Державної міграційної служби України, яка листом від 22.04.2025 р. роз`яснила, що для встановлення виплат, передбачених ст. 45 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» Пенсійний фонд України забезпечує звірення відомостей про постійне проживання одержувачів доплати за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями ЄДДР та інших державних реєстрів. Принагідно зазначено, що відомості про нього в зазначених реєстрах присутні. Тобто в його випадку ГУ ПФ України в Житомирській області не забезпечив звірення відомостей, протиправно та умисно не виконав свої ж функції щодо правомірності встановлення доплат, передбачених ст. 45 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у зв`язку з чим він недоотримує до своєї невеликої пенсії додатково 2 361 грн. і тому не в змозі підтримувати належний життєвий рівень, а саме - недоотримує належне лікування, харчування як інвалід 2 групи.

Зазначена протиправна бездіяльність відповідача не минула для нього безслідно. Скільки листів прийшлось писати та скільки було намагань дозвонитися тоді як телефони ГУ ПФ України в Житомирській області не відповідають - це для здорової людини випробування, а для нього це посилення душевних страждань та психічних розладнань.

Просить визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФ України в Житомирській області щодо незабезпечення звірення відомостей про постійне проживання ОСОБА_1 як одержувача доплати за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями ЄДДР та інших державних реєстрів і завданні ОСОБА_1 моральної шкоди.

Стягнути з ГУ ПФ України в Житомирській області моральну шкоду в сумі 11 805 грн.

В резолютивній частині позовної заяви позивач просив позов задовольнити, та розгляд справи проводити у його відсутність. (а. с. 1-2).

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 р. у справі № 240/14524/21 зобов`язано ГУ ПФ України в Житомирській області здійснити ОСОБА_1 з 01.12.2020 р. нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІ1, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). Згідно Закону України на 2025 рік вона складає 3 200 грн.

З січня 2025 р. виплату підвищення до пенсії згідно ст. 39 Закону № 796 - XII ГУ ПФ України в Житомирській області взагалі припинило у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до відповідача. Згідно відповіді від 14.03.2025 р. підвищення до пенсії за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення проводиться на підставі статті 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 р.» в розмірі 2 361 грн. та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2024 р. № 1524 і що інформація на нього до ПФУ з Єдиного державного демографічного реєстру не надходила. Хоча 31.01,2025 р. ОСОБА_1 вніс необхідні дані до ЄДДР та отримав в ЦНАПі с. Лугини витяг з реєстру територіальної громади із зазначенням, що з 26.04.1986 р ОСОБА_1 постійно проживає в зоні гарантованого добровільного відселення за адресою: АДРЕСА_1 (де проживав з дня народження).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Житомирській області та отримує пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 р. № 240/14524/21 суду ОСОБА_1 виплачується також підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, встановленому ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З 01.01.2025 р. виплата підвищення до пенсії, як непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, визначеного статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється в розмірі 2 361,00 грн. відповідно до ст. 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» № 4059-ІХ та постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення» від 27 грудня 2024 р. № 1524.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» Кабінет Міністрів України постановив: установити, що у 2025 р. факт проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 26 квітня 1986 р. чи у період з 26 квітня 1986 р. до 1 січня 1993 р. для встановлення, продовження чи припинення доплат, передбачених ст. 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у разі відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному і демографічному реєстрі, Реєстрі територіальної громади та в інших державних реєстрах встановлюється органами Пенсійного фонду України за сукупності таких обставин: особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи; у Єдиному державному демографічному реєстрі, відомчій інформаційній системі Державної міграційної служби відсутні відомості про зміну місця проживання такою особою у період після 01 січня 1993 р.

Таким чином інформація з Єдиного державного демографічного реєстру є обов`язковою умовою для здійснення або припинення виплати підвищення до пенсії.

За результатами звірки відомостей з ДМС дата реєстрації ОСОБА_1 за місцем проживання в АДРЕСА_1 , яке відноситься до зони гарантованого, добровільного відселення, з 12.10.2002 р., тому доплата з 01.01.2025 р. відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 р. № 4059-ІХ та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2024 р. № 1524 «Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення», не встановлена.

До Головного управління 24.04.2025 р. повторно надійшли відомості з Єдиного державного демографічного реєстру, відомчої інформаційної системи ДМС про зміну місця проживання зазначеними особами.

За результатами повторної звірки відомостей з ДМС дата реєстрації ОСОБА_1 за місцем проживання в АДРЕСА_1 , яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, з 26.04.1986 р. по даний час, підтверджено.

У зв`язку з цим, відповідно до вимог Закону № 4059-ІХ та Постанови № 1524 ОСОБА_1 з 01.01.2025 р. встановлена доплата як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, в сумі 2 361,00 грн. а також здійснено зарахування підвищення до пенсії за період з 01.01.2025 р. по 30.04.2025 р.

На час розгляду позовної заяви заборгованість з виплати підвищення до пенсії відсутня.

Суд критично відноситься до позовних вимог про стягнення з ГУ ПФ України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 11 805 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України, встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 1174 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як роз`яснено в п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків із оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`яснень, наданих у п. 5 та 9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не надав суду доказів своїх моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.06.2020 р. у справі № 339/183/16-а, від 12.11.2019 р. у справі № 818/1430/17.

Тому, за відсутності доказів, які б підтверджували б наявність причинного зв`язку між неправомірними діями ГУ ПФ України в Житомирській області та стражданнями, приниженнями, моральними переживаннями ОСОБА_1 , а також не надання ОСОБА_1 жодних обґрунтованих доказів, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Крім того, слід зазначити, що ст. 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями органу державної влади, відшкодовується державою.

Тобто, відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280 пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт З пункту 4 цього Положення).

Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845.

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.05.2019 р. у справі № 709/1751/17-ц.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог, позивач же ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи з 1986 р. (а. с. 5), суд, ч. 6 ст. 141 ЦПК України вважає за можливе судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення моральної шкоди в сумі 11 805,00 грн., відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог, позивач же ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи з 1986 р., суд, керуючись ч. 6 ст. 141 ЦПК України вважає за можливе судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел.: НОМЕР_2 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, місце знаходження: м. Житомир, вул. О. Ольжича, 7, .

Повний текст рішення виготовлено 06 червня 2025 року.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка