ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/647/25 Справа № 191/665/24 Суддя у 1-й інстанції - Величко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 191/665/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Корчистої О.І.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Великоновосілківської селищної ради Донецької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2024 року, яке ухвалено суддею Величко О.В. у м. Покровську Донецької області та повне судове рішення складено 01 серпня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Служби у справах дітей Великоновосілківської селищної ради Донецької області, третя особа: орган опіки та піклування Великоновосілківської селищної ради Волноваського району Донецької області, про визнання факту неналежного догляду тимчасовим опікуном за дитиною та визнання протиправною бездіяльність Служби у справах дітей Великоновосілківської селищної ради Донецької області.

В обґрунтування вимог позивач посилалась на те, що вона є опікуном свого рідного онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її донька, мати онука - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27 липня 2023 року Комісією з питань захисту прав дитини Великоновосілківської селищної ради Донецької області прийнято рішення про передачу її онука ОСОБА_3 під опіку ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер.

Позивач вважає, що у період перебування з 27 липня 2023 року по 12 грудня 2023 року її онука під опікою в родині ОСОБА_2 з боку опікунів не було здійснено належного догляду та контролю за станом його здоров`ям, оскільки, народившись з патологією, він отримував тільки базовий, мінімальний медичний огляд. І лише з моменту призначення її опікуном, нею було проведене належне медичне обстеження її онука.

Вважає, що відповідач ОСОБА_2 не в повному обсязі виконувала обов`язки опікуна, а відповідач - служба у справах дітей Великоновосілківської селищної ради, не виконував своїх функцій щодо контролю та захисту дитини-сироти, що, в свою чергу, могло привести до суттєвого погіршання стану здоров`я дитини.

На підставі наведеного вище, позивач просила суд визнати неналежним догляд тимчасового опікуна ОСОБА_2 за дитиною-сиротою ОСОБА_3 , визнати незаконною бездіяльність служби у справах дітей Великоновосілківської селищної ради Донецької області у нездійсненні контролю за умовами утримання дитини-сироти тимчасовими опікунами.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2024 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що апелянт, як позивач, не отримувала копію відповідного відзиву або будь-якого іншого документу від сторони відповідача. Більш того, у своїй відповіді на відзив Служби у справах дітей Великоновосілківської селищної ради Донецької області від 07 травня 2024 року, а також у запереченні проти висновку органу опіки та піклування від 17 липня 2024 року, апелянт акцентувала увагу суду на тому, що відповіді на відзив від відповідача ОСОБА_2 вона так і не отримала.

Звертає увагу на те, що у позивача та відповідача ОСОБА_2 наявні особові кабінети в електронному суді, у зв`язку з чим сторона відповідача мала можливість направити апелянту такий відзив в електронній формі, що свідчить про порушення, допущені судом першої інстанції при веденні електронної справи.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції у своєму рішенні вибірково описує діагнози її онука при народженні, при цьому не беручі до уваги, що згідно виписки із карти розвитку новонародженого, ОСОБА_3 народився на 35 тижні вагітності, з вадами здоров`я: пневмонія, ВУІ, анемія недоношених, мала вага при народженні, гіпоксично-ішемічна енцефалопотія, шуми в серці, кефалогематоми обох тім`яних кісток та жовтяниця, а й потребував прийому ліків (біогая, мальтофер, триметабол), локальних досліджень (НСГ, ЕХОКН та загальний аналіз крові), та нагляду профільних лікарів (офтальмолог, сурдолог, невролог) (документ міститься у додатках до позову). ·

Судом взагалі не прийнято до уваги та не досліджено результатів медичних досліджень стану здоров`я дитини. Відтак, 13 грудня 2023 року, апелянту передано онука під постійну опіку. Після передачі дитина під її опіку, у період з 15 грудня 2023 року (тобто через два дні після вилучення дитини з родини тимчасових опікунів) по 27 грудня 2023 року, вона займалася дослідженням стану здоров`я дитини у медичному закладі. Відтак, дитина була оглянута педіатрами, неврологом, ортопедом, дерматологом, здійснено загальний аналіз крові, УЗД серця, черевної порожнини, сечових шляхів, голови, кульшових суглобів, тощо та вакциновано дитину плановою вакциною. За результатами оглядів та досліджень встановлено, що у дитини є ознаки збільшеної селезінки, дефіцит кальцію, підозра на хворобу вітиліго, низький рівень гемоглобіну, рівень рідини у черепній порожнині збільшений. У зв`язку із зазначеним, лікарями призначено прийом додаткових медичних препаратів, вітаміну Д та змінено харчування дитини (огляд педіатра від 15 грудня 2023 року, УЗД голови від 19 грудня 2023 року, УЗД органів тазу від 19 грудня 2023 року, аналіз крові від 24 грудня 2023 року, огляд дерматолога від 23 грудня 2023 року, огляд невролога від 23 грудня 2023 року, огляд ортопеда від 23 грудня 2023 року). Крім того, після переїзду до м. Львів апелнт продовжила обстежувати онука у профільних лікарів за наданими рекомендаціями лікарів попередніх моїх звернень. За результатами таких додаткових обстежень лікарями було посталено діагнози: випинання в ділянці пупка, дефект пупкового кільця, «міотонічні розлади» (нервово-м`язове захворювання, клінічними ознаками якого є м`язова гіпертрофія з наявністю міотонічного феномену (повільна релаксація м`язів після їх скорочення), але судом також не було досліджено цих медичних висновків та моїх клопотань про долучення доказів від 10 травня 2024 року та від 12 червня 2024 року.

При цьому вказує, що лікар, що оглядав дитину, мінімум тричі рекомендував відповідачу ОСОБА_2 показати дитину профільним лікарям, але як вбачається з наявних матеріалів справи, зазначені вище рекомендації лікаря відповідачка не виконала. Тимчасовий опікун ОСОБА_2 мала можливість заключити для новонародженого ОСОБА_3 декларацію з сімейним лікарем, отримувати безкоштовні лікарські направлення та виконувати рекомендації лікаря, але не стала цього робити, ці факти в черговий раз доводять, що тимчасовий опікун не була зацікавлена в покращенні стану здоров`я дитини, але суд першої інстанції не дослідив цих доказів, не надав свого висновку та не прийняв їх до уваги.

Також апелянт вказує на те, що бездіяльність служби у справах дітей у нездійсненні контролю за умовами проживання малолітнього в родин ОСОБА_2 підтверджено письмовими доказами, так, у період з кінця серпня та по 15 листопада 2023 року Службі не було реально відомо де перебувала відповідачка ОСОБА_2 разом з дитиною-сиротою ОСОБА_3 . Крім того, акти обстеження умов проживання, на які посилаються відповідачі, не стосуються здійснення контролю передбаченого п.52 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, та не є доказом контролю за доглядом за станом здоров`я новонародженого ОСОБА_3 .

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно було залучено до участі у справі в якості третьої особи орган опіки та піклування Великоновосілківської селищної ради Донецької області та прийнято до уваги відзив вказаного органу, який був ідентичний відзиву відповідача - Служби у справах дітей Великоновосілківської селищної ради Донецької області.

У відзиві на апеляційну скаргу Служба у справах дітей Великоновосілківської селищної ради Донецької області просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання відповідача, апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - залишенню без змін, з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.31,32).

Наказом служби у справах дітей Великоновосілківської селищної ради Волноваського району № 12 від 27 липня 2023 року малолітній ОСОБА_3 тимчасово влаштований до родини ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

На ОСОБА_5 , ОСОБА_2 покладено персональну відповідальність за життя та здоров`я дитини. (том 1 а.с.34-35, 95, 113). Зобов`язано у разі не встановлення факту батьківства ОСОБА_5 по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути дитину службі у справах дітей Великоновосілківської селищної ради (том 1 а.с.35,95, 113).

Розпорядженням начальника Великоновосілківської селищної військової адміністрації за № 183-р від 28 липня 2023 року малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини-сироти. (том 1 а. с. 96).

Актом обстеження умов проживання родини ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 від 07 серпня 2023 року встановлено задовільні умови проживання дитини в родині ОСОБА_2 (том 1 а.с.88).

Згідно акту обстеження умов проживання сім`ї за адресою: АДРЕСА_2 від 15 листопада 2023 року, складеного спеціалістами УССД обстежені умови проживання малолітнього ОСОБА_3 в родині ОСОБА_2 за вищевказаною адресою на момент їх тимчасового проживання та встановлені нормальні умови для проживання, доброзичливі відносини між мешканцями квартири, факт турботи та уваги з боку членів сім`ї до малолітньої дитини ОСОБА_3 (том 1 а.с.88).

Згідно листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Межівської селищної ради за № 6 від 04 січня 2024 року дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився під наглядом лікаря ЗПСМ Слов`янської АЗПСМ з 07 серпня 2023 року по 07 листопада 2023 року (без декларації, оскільки дитина була тимчасово влаштована в сім`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та не мала свідоцтва про народження). Дитина народилась з масою тіла 2450 гр, зріст 53 см від 1 вагітності, 1 передчасних пологів. Гестаційний вік 35 тижнів, оцінка за шкалою Апгар 7 балів. Діагноз при народженні: пневмонія. Анемія недоношених, недоношеність 35 тижнів. Гіпоксично-ішемічна енцефалопатія. Кефалогематома обох тім`яних кісток. 07 серпня 2023 року дитина прибула на дільницю без первинної документації. Дитина знаходилась на штучному вигодуванні, отримувала АМС « Хумана». Призначене лікування (біогая, мальтофер) дитина отримувала. В фізичному та психомоторному розвитку дитина не відставала. Тимчасовий опікун вчасно з`являлась з дитиною для обов`язкових профілактичних оглядів, виконувала всі рекомендації лікаря. Тимчасовим опікуном було рекомендовано здійснити огляд дитини невропатологом, кардіологом та зробити УЗД серця, НСГ. Результати дослідження та висновки спеціалістів не були надані сімейному лікарю (том 2 а.с.10-11).

Розпорядженням начальника селищної військової адміністрації за № 389-р від 12 грудня 2023 року ОСОБА_1 призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Покладено на ОСОБА_1 персональну відповідальність за життя, здоров`я і психічний розвиток дитини.

Службі у справах дітей селищної ради наказом здійснювати контроль за умовами проживання, виховання дитини; щорічно до 20 грудня інформувати селищну раду про хід виконання даного рішення; рекомендувати КП Великоновосілківської селищної ради «Великоновосілківський ЦПМСД» закріпити за малолітнім ОСОБА_3 дільничного лікаря-педіатра; забезпечити здійснення диспансерного нагляду за дитиною та проходження нею двічі на рік медичного огляду; надавати службі у справах дітей селищної ради до 25 грудня щорічно звіт про стан здоров`я дитини, дотримання опікуном, піклувальником рекомендацій лікаря. (том 1 а.с.36).

Згідно висновку органу опіки та піклування за підписом начальника Великоновосілківської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не були опікунами (законними представниками) дитини, особова справа малолітнього ОСОБА_3 зберігалась в службі у справах дітей і мала бути їм передана після вирішення питання щодо встановлення батьківства. Службою у справах дітей проводився постійний моніторинг пересування малолітнього ОСОБА_3 разом з родиною ОСОБА_2 , яка завчасно попереджала службу у справах дітей Великоновосілківської селищної ради про зміну місця проживання. Службою у справах дітей направлялись листи до служб у справах дітей за новим місцем проживання з метою складання актів умов проживання малолітнього ОСОБА_3 . За період проживання ОСОБА_3 у родині відповідача скарг на родину ОСОБА_2 не надходило. Службою проводився всебічний контроль за станом утримання та виховання малолітнього ОСОБА_3 (том 2 а.с.26).

Звертаючись до суду з позовом про визнання факту неналежного догляду тимчасовим опікуном за дитиною та визнання протиправною бездіяльність Служби у справах дітей Великоновосілківської селищної ради Донецької області, позивач посилалась на неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 обов`язків опікуна, а відповідачем - службою у справах дітей Великоновосілківської селищної ради, неналежне виконання своїх функцій щодо контролю та захисту дитини-сироти, що, в свою чергу, могло привести до суттєвого погіршання стану здоров`я дитини.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачами ОСОБА_2 та Службою у справах дітей Великоновосілківської селищної ради її суб`єктивного права як позивачки, за захистом якого остання звернулася до суду з вказаним позовом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленомустаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом даного спору - є визнання неналежним догляду тимчасового опікуна ОСОБА_2 за дитиною-сиротою ОСОБА_3 , що могло привести до погіршенню стану здоров`я останнього та визнання незаконною бездіяльність служби у справах дітей у вигляді не здійснення контролю за умовами утримання дитини-сироти тимчасовими опікунами.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

Відповідно до ч. 1 ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюються над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 СК України дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право: на проживання в сім`ї опікуна або піклувальника, на піклування з його боку; на забезпечення їй умов для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до її людської гідності; 3) на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування; 4) на захист від зловживань з боку опікуна або піклувальника.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 249 СК України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти.

Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.

Опікун, піклувальник має право вимагати повернення дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Опікун, піклувальник не має права перешкоджати спілкуванню дитини з її батьками та іншими родичами, за винятком випадків, коли таке спілкування суперечить інтересам дитини.

У частині другій статті 285 ЦК України передбачено, що право на інформацію про стан здоров`я дитини або підопічного мають батьки (усиновлювачі), опікун та піклувальник.

Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, зокрема набуття дитиною статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, визначено Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 31 Порядку (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування, у тому числі дитини, розлученої із сім`єю, проводять у межах компетенції служба у справах дітей та уповноважений орган Національної поліції за місцем виявлення дитини.

Дитина, яка залишилася без батьківського піклування, у тому числі дитина, розлучена із сім`єю, тимчасово може бути влаштована у: сім`ю родичів, знайомих; сім`ю патронатного вихователя; притулок для дітей служби у справах дітей; центр соціально-психологічної реабілітації дітей; центр соціальної підтримки дітей та сімей; соціально-реабілітаційний центр (дитяче містечко); будинок дитини, дитячий будинок-інтернат системи соціального захисту населення; стаціонарну службу (відділення) центру соціальних служб, що здійснює соціально-психологічну реабілітацію дітей; стаціонарну службу (відділення) соціально-психологічної реабілітації дітей (надання послуги соціально-психологічної реабілітації дітям, які перебувають у складних життєвих обставинах) центру надання соціальних послуг.

Дитина, в якої є родичі або інші особи, з якими в неї на момент залишення без батьківського піклування склалися близькі стосунки (сусіди, знайомі) та які бажають залишити її на виховання у своїй сім`ї, може перебувати в їх сім`ї до прийняття рішення про влаштування дитини. Підставою для тимчасового перебування дитини в сім`ї родичів або інших осіб, з якими у неї склалися близькі стосунки, є наказ служби у справах дітей про тимчасове влаштування дитини, виданий на підставі:

Згідно п. 35 Порядку після встановлення статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем походження такої дитини вживає вичерпних заходів до влаштування її в сім`ю громадян України (усиновлення, під опіку, піклування, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, між родиною ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ) та позивачкою ОСОБА_1 фактично існував спір про дитину, зокрема після смерті матері дитини як позивачка ОСОБА_1 , так і ОСОБА_5 були претендентами на надання їм статусу опікуна.

ОСОБА_5 в судовому порядку вирішувалось питання про встановлення батьківства про відношенню до малолітнього ОСОБА_3 .

Вподальшому, після влаштування дитини до сім`ї ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідних органів з приводу захисту її прав, як бабусі, на спілкування з онуком, право на участі у його вихованні (том 1 а.с.116,124).

Також матеріалами справи встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , з моменту свого народження, знаходився в перинатальному центрі з 01 червня 2023 року по 21 червня 2023 року з діагнозом: пневмонія, недоношеність, анемія (том 1 а.с.37).

В подальшому йому був встановлений діагноз: недостатність харчування; перинатальне враження ЦНС, відновлювальний період, вроджена вада серця ( ФВОВ).

З медичної картки малолітнього ОСОБА_3 вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 було забезпечено проведення періодичних щеплень малолітньому, а саме 07 серпня 2023 року та 03 жовтня 2023 року (том 1 а.с.40), з серпня 2023 року по листопад 2023 року відповідачка разом з дитиною відвідувала лікаря Слов`янської АЗПСМ. Згідно записів з амбулаторної книжки скарг стосовно стану здоров`я малолітнього не було, встановлено діагноз: дитина здорова, фізичний розвиток відповідає вікові (том 1 а.с.40-51).

В амбулаторній книзі наявний запис від 01 грудня 2023 року про неявку з дитиною тимчасового опікуна на обов`язковий профогляд в 6 місяців.

Однак, в судовому засіданні в суді першої інстанції було встановлено, що така неявка була пов`язана з проведенням 29 листопада 2023 року поховання ОСОБА_5 , а з 13 грудня 2023 року дитина була передана під опікунство позивачці по справі ОСОБА_1 .

Окрім того, як встановлено в судовому засіданні в суді першої інстанції, родина ОСОБА_2 разом з малолітнім ОСОБА_3 перебувала на відпочинку у родичів в Черкаській області с. Валява, у санаторії «Курорт Орлівщина» с. Орловщина Дніпропетровської області.

На переконання колегії суддів, виходячи з наведених вище обставин на наявних в матеріалах справи доказів, позивачем не надано беззаперечних доказів того, що тимчасові опікуни негативно впливали на життя та здоров`я дитини, неналежно виконували свої обов`язки щодо утримання дитини, що призвело до погіршення стану її здоров`я

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом взагалі не прийнято до уваги та не досліджено результатів медичних досліджень стану здоров`я дитини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом були дослідженні медичні документи дитини, якими підтверджено, так, зокрема, згідно листа КНП « Центр первинної медико-санітарної допомоги» Межівської селищної ради за № 6 від 04 січня 2024 року дитина ОСОБА_3 , 01 червня 2023 року знаходився під наглядом лікаря ЗПСМ Слов`янської АЗПСМ з 07 серпня 2023 року по 07 листопада 2023 року (без декларації , оскільки дитина була тимчасово влаштована в сім`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та не мала свідоцтва про народження). Дитина народилась з масою тіла 2450 г, зріст 53 см від 1 вагітності, 1 передчасних пологів. Гестаційний вік 35 тижнів, оцінка за шкалою Апгар 7 балів . Діагноз при народженні: пневмонія. Анемія недоношених, недоношеність 35 тижнів. Гіпоксично-ішемічна енцефалопатія. Кефалогематома обох тім`яних кісток. 07 серпня 2023 року дитина прибула на дільницю без первинної документації. Дитина знаходилась на штучному вигодуванні, отримувала АМС «Хумана». Призначене лікування (біогая, мальтофер) дитина отримувала. В фізичному та психомоторному розвитку дитина не відставала. Тимчасовий опікун вчасно з`являлась з дитиною для обов`язкових профілактичних оглядів, виконувала всі рекомендації лікаря. Тимчасовим опікуном було рекомендовано здійснити огляд дитини невропатологом, кардіологом та зробити УЗД серця, НСГ. Результати дослідження та висновки спеціалістів не були надані сімейному лікарю (а.с.10-11).

Той факт, що після передачі дитина під її опіку, у період з 15 грудня 2023 року (тобто через два дні після вилучення дитини з родини тимчасових опікунів) по 27 грудня 2023 року, апелянт займалася дослідженням стану здоров`я дитини у медичному закладі, дитина була оглянута педіатрами, неврологом, ортопедом, дерматологом, здійснено загальний аналіз крові, УЗД серця, черевної порожнини, сечових шляхів, голови, кульшових суглобів, тощо та вакциновано дитину плановою вакциною та за результатами оглядів та досліджень встановлено, що у дитини є ознаки збільшеної селезінки, дефіцит кальцію, підозра на хворобу вітиліго, низький рівень гемоглобіну, рівень рідини у черепній порожнині збільшений не свідчить про неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх обов`язків відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також не підтверджує факт неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх обов`язків тимчасового опікуна відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення діагнозів: випинання в ділянці пупка, дефект пупкового кільця, «міотонічні розлади» (нервово-м`язове захворювання, клінічними ознаками якого є м`язова гіпертрофія з наявністю міотонічного феномену (повільна релаксація м`язів після їх скорочення), оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що дії ОСОБА_2 призвели до виникнення вказаних вище розладів здоров`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що лікар, що оглядав дитину, мінімум тричі рекомендував відповідачу ОСОБА_2 показати дитину профільним лікарям, але як вбачається з наявних матеріалів справи, зазначені вище рекомендації лікаря відповідачка не виконала та на те, що тимчасовий опікун ОСОБА_2 мала можливість заключити для новонародженого ОСОБА_3 декларацію з сімейним лікарем, отримувати безкоштовні лікарські направлення та виконувати рекомендації лікаря, але не стала цього робити, ці факти в черговий раз доводять, що тимчасовий опікун не була зацікавлена в покращенні стану здоров`я дитини, але суд першої інстанції не дослідив цих доказів, не надав свого висновку та не прийняв їх до уваги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Щодо позовних вимог позивача до Служби у справах дітей Великоновосілківської селищної ради Донецької області, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 23 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація вирішує питання щодо встановлення опіки і піклування, створення передбачених законодавством умов для виховання та/або влаштування дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, щодо захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей, а також вживає інших заходів щодо соціального захисту дітей, віднесених до її компетенції законом.

Відповідно до ст. 246 СК України, орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування.

Функції служби у справах дітей щодо опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, визначає стаття 12 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

За нормами вказаної вище статті на служби у справах дітей покладаються безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Служба у справах дітей, зокрема, бере участь у здійсненні заходів щодо соціального захисту і захисту прав та інтересів дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і несе відповідальність за їх дотримання, а також координує здійснення таких заходів.

Аналогічні положення містяться й у раніше зазначеній постанові Кабінету міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», якою затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання незаконною бездіяльність служби у справах дітей Великоновосілківської селищної ради у нездійсненні контролю за умовами утримання дитини-сироти тимчасовими опікунами, позивачкою зазначається, що службою у справах дітей не виконувались функціональні обов`язки щодо контролю та захисту дитини-сироти, що могло призвести до суттєвого погіршення стану здоров`я дитини.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено факти проведення моніторингу Службою у справах дітей пересування родини ОСОБА_2 разом з малолітнім ОСОБА_3 , а також здійснення контролю щодо дотримання відповідачем ОСОБА_2 належних умов проживання малолітнього.

Дійсно, судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 народився з патологією: вроджена вада серця. Проте, записи, які містяться в медичних документах свідчать про те, що хлопчик «здоровий, фізичний розвиток відповідає вікові», відмітки про проведення періодичних щеплень, з рекомендаціями звернутися до лікарів за консультацією, незважаючи на відсутність таких відповідних медичних досліджень лікарів-спеціалістів, не є доказом неналежного догляду за дитиною з боку відповідачки ОСОБА_2 , а наявність в матеріалах справи актів обстеження умов поживання родини ОСОБА_2 , відповідного листування з цього приводу з боку відповідача Служби у справах дітей не є доказом на підтвердження бездіяльності державного органу щодо здійснення функції контролю за виконанням відповідачкою ОСОБА_2 покладених на нею обов`язків.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги про те, бездіяльність служби у справах дітей у нездійсненні контролю за умовами проживання малолітнього в родин ОСОБА_2 підтверджено письмовими доказами.

Посилання апелянта на те, що у період з кінця серпня та по 15 листопада 2023 року Службі не було реально відомо де перебувала відповідачка ОСОБА_2 разом з дитиною-сиротою ОСОБА_3 не свідчить про неналежне виконання Службою у справах дітей своїх обов`язків, оскільки вже 12 грудня 2023 року, Розпорядженням начальника селищної військової адміністрації за № 389-р, ОСОБА_1 призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про те, що питання щодо дитини-сироти ОСОБА_3 вирішуалось відповідачем.

Посилання апелянта в апеляційній сказі на те, що акти обстеження умов проживання, на які посилаються відповідачі, не стосуються здійснення контролю передбаченого п.52 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, та не є доказом контролю за доглядом за станом здоров`я новонародженого ОСОБА_3 не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

У справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у позивача іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання суду апеляційної інстанції до прийняття іншого рішення - на користь позивача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на які позивач посилається як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, не призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 10 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: