КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/4274/24 Головуючий у І інстанції - Мазур Ю.Ю.
апеляційне провадження №22-ц/824/3144/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

установив:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувсь до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 22 травня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва видав судовий наказ про стягнення з нього аліментів з у справі №752/9593/23.

Вказував, що він проживав з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього та відповідачем народився син ОСОБА_3 .

Спільне життя у нього та відповідача не склалось, та вони припинили спільно проживати з листопада 2021 року.

Син ОСОБА_3 залишився проживати з матір`ю за його згодою.

При цьому, сторони домовились, що він буде допомагати відповідачу утримувати дитину, буде забезпечувати фінансово, а відповідач не буде йому перешкоджати спілкуватися з сином та брати участь у вихованні дитини.

Зазначав, що після цього він не ухилявся від утримання сина, добровільно виплачував відповідачу аліменти, спілкувався з сином особисто та телефоном, займався його вихованням.

Оскільки син після цього часто хворів, то він в цей час перебував разом з ним в квартирі за місцем проживання відповідача та дитини, щоб відповідач могла працювати.

Після введення на території України воєнного стану, у зв`язку із повномасштабною агресією рф в лютому 2022 року, він був мобілізований до лав ЗСУ.

Зазначав, що не маючи можливості бути поряд з сином та передавати кошти і необхідні речі особисто, він в межах своїх фінансових можливостей сплачував відповідачу на її банківський рахунок (карту) з травня по липень 2022 року кошти.

В серпні 2022 року відповідач в односторонньому порядку заблокувала банківський рахунок (карту), на яку він надсилав кошти на утримання дитини, та повідомила, що від нього жодних коштів не потребує.

При цьому припинила спілкування з ним і почала перешкоджати його спілкуванню з сином особисто та телефоном.

Вказував, що він неодноразово звертався до відповідача з проханням зустрітися з сином, чи принаймні поспілкуватися з ним телефоном, проте отримував відмову.

Зауважував, що не спілкувався та не бачився з сином понад рік.

В рамках виконавчого провадження НОМЕР_4 від 14 червня 2023 року з нього стягуються аліменти в розмірі частини заробітку (доходу).

Зауважував, що вказаний розмір є значним та надмірним для нього та порушує права інших осіб, яких він утримує та права його самого.

Так, окрім сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього є донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, вказує, що з січня 2022 року він проживає спільно з ОСОБА_5 , яку він утримує матеріально, а також її неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею та перебувають виключно на його утриманні та утриманні їхньої матері, оскільки їх батько не бере участі в їх утриманні.

Просив суд, зменшити розмір аліментів, визначених судовим наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року у справі №752/9593/23, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з нього аліменти на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 4 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Вирішити питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні зазначеного вище позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є значно більший ніж розмір аліментів на утримання його іншої дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який він може сплачувати.

Таким чином, з урахуванням того, що на його утриманні перебуває інша дитина, донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , то розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього апріорі не можуть перевищувати однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів на обох дітей.

Отже, не можна стверджувати, що наявність у нього іншої дитини, яку він зобов`язаний утримувати не впливає на його матеріальний стан, та не має бути враховано судом під час вирішення питання, щодо зміни розміру аліментів.

Вважає, що його матеріальний та сімейний стан, а також інші обставини, є підставою для зменшення розміру аліментів.

Вказує, що суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що відповідач сама відмовилась від отримання аліментів на утримання дитини, які він добровільно сплачував на її користь.

Зазначає, що якщо він, з будь-яких причин, не буде брати безпосередню участь у бойових діях та, відповідно, не отримуватиме додаткову винагороду, а отримуватиме в такому випадку лише грошове забезпечення в розмірі близько 22000 грн., то визначені судовим наказом аліменти в розмірі не менше частини його заробітку (доходу), що становить 5500 грн., тим більше будуть непомірні для нього, оскільки йому для забезпечення власних потреб та для утримання іншої дитини ОСОБА_4 залишатиметься лише 16500 грн.

Просив суд, скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Розподілити судові витрати у відповідності до норм ЦПК України.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що наразі із розрахунку позивача ніяким чином не визначена істотна суттєвість в розмірах аліментів на дітей від різних шлюбів, особливо в частині добровільності.

Вказує, що жодним законодавчим актом України не встановлений добровільний розмір аліментів, тобто обмеження розміру відрахувань із заробітної плати у випадку добровільної сплати аліментів, а саме, максимальна межа не визначена, то добровільне утримання позивачем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 жодним чином не стосується утримання аліментів на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачем не надано жодного підтвердження, що зміни його матеріального стану.

Твердження позивача, щодо блокування її картки та відмову від аліментів є припущенням, як і припущення, щодо непослідовності та негативного впливу на сина з цього приводу.

Просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року залишити без змін.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року, та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 подав клопотання про проведення розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Перевіривши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що у його задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим судом апеляційної інстанції, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суд вищої інстанції не має повноважень встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 369 ЦПК України (редакція на дату відкриття апеляційного провадження), апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції в межах апеляційного провадження не проводиться встановлення обставин справи і фактів, а також не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи за участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Голосіївським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві 15 грудня 2017 року, про що зроблено відповідний актовий запис №1747.

У вказаному свідоцтві батьками зазначено: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2

22 травня 2023 року Голосіївським районним судом м. Києва видано судовий наказ №752/9593/23, яким наказано стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

14 червня 2023 року головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Марків Я.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4, щодо примусового виконання судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва №752/9593/23, виданого 06 червня 2023 року.

Головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Марків Я.Є. 16 червня 2023 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва 13 грудня 2007 року, про що зроблено відповідний актовий запис №1840. У вказаному свідоцтві батьками зазначені: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_6 .

З 06 липня 2022 року позивач проходить службу у військовій частині НОМЕР_3 та приймає безпосередньо участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_3 від 17 жовтня 2022 року №2859/1.

Перебуваючи на військовій службі, позивач отримує посадовий оклад та додаткову грошову винагороду за безпосередню участь у бойових діях.

Відповідно до деталізованого розрахунку грошового забезпечення та інших видів виплат позивача як військовослужбовця в/ч НОМЕР_3 за 2022-2023 роки позивач отримував грошове забезпечення, а саме: за 2022 рік: посадовий оклад у розмірі 15045 грн. у червні, 15093,80 грн. у липні, 15309,60 грн. у серпні, 15309,60 грн. у вересні, 15309,60 грн. у жовтні, 15452,60 грн. у листопаді, 15614,10 грн. у грудні; додаткову винагороду в розмірі 32333,30 грн. у червні, 79677,40 грн. у липні, 100000 грн. у серпні, 100000 грн. у вересні, 100000 грн. у жовтні, 100000 грн. у листопаді, 75161,30 грн. у грудні; у 2023 році: посадовий оклад в розмірі 15030,90 грн. у січні, 22068,30 грн. у лютому, 22068,30 грн. у березні, 22068,30 грн. у квітні, 23710,10 грн. у травні. 23710,10 грн. у червні, 23710,10 грн. у липні, 23710,10 грн. у серпні, 23710,10 грн. у вересні, 23710,10 грн. у жовтні, 23710,10 грн. у листопаді, 23710,10 грн. у грудні; додаткову винагороду в розмірі 93225,80 грн. у січні, 100000 грн. у лютому, 87096,80 грн. у березні, 100000 грн. у квітні, 100000 грн. у травні, 100000 грн. у травні, 100000 грн. у червні, 100000 грн. у липні, 100000 грн. у серпні, 100000 грн. у вересні, 45161,30 грн. у жовтні, 100000 грн. у листопаді, 100000 грн. у грудні.

Як вбачається з довідки (розділ «утримання за виконавчими листами аліменти, штрафи, пеня, кредитні спілки, інше») з позивача утримували на користь відповідача в рамках виконавчого провадження НОМЕР_4 від 14 червня 2023 року кошти у 2023 році у розмірі 22720 грн. у серпні, 17217,80 грн. у жовтні, 22720 грн. у листопаді, 22720 грн. у грудні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є особою працездатного віку, не є інвалідом, належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, а також те, що зміна сімейного стану, народження дитини вплинула значним чином на його матеріальне становище, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 СК України.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною першою ст. 182 СК України, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства стягнення аліментів» роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

По змісту ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Позивач зазначив, що за своїм матеріальним становищем він позбавлений можливості сплачувати аліменти у розмірі, який передбачено законом, проте ним не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження таких тверджень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з його добровільним утримання дитини від іншого шлюбу ОСОБА_3 2007 року народження.

Доводи апеляційної скарги про те, що не можна стверджувати, що наявність у нього іншої дитини, яку він зобов`язаний утримувати не впливає на його матеріальний стан, та не має бути враховано судом під час вирішення питання, щодо зміни розміру аліментів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 715/2073/20.

Доводи апеляційної скарги про те, що без безпосередньої участі у бойових діях він не буде отримувати додаткову винагороду, а буде отримувати лише грошове забезпечення, і тому аліменти будуть ще більш непомірні для нього, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у випадку наявності чи відсутності бойових завдань у ОСОБА_1 , йому будуть нараховуватися, пропорційно, як забезпечення, так і аліменти, тобто зменшення доходу апелянта є об`єктивною причиною зменшеної суми розміру аліментів на ОСОБА_3 2017 року народження.

Крім того, варто зазначити, що факт зміни майнового стану позивача жодним доказом не підтверджені.

Позивач не довів, що його фінансовий стан змінився на стільки, що існують передбачені законом підстави для зменшення розміру аліментів, а також що таке зменшення буде відповідати найкращим інтересам неповнолітньої дитини.

Разом з тим, колегія суддів також виходить з того, що відповідно до положень ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків.

Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання.

Відмови про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу.

У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами. Різноманітні аргументи, щодо браку коштів у платника аліментів мають сприйматися критично.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, скарга як безпідставна не може бути задоволена, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін як таке, що ухвалене із дотриманням норм матеріального, процесуального права, на підставі повно та всебічно установлених обставин справи.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами. Справа судом розглянута повно та об`єктивно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба