Справа № 199/5374/25
(2-о/199/209/25)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра, в складі: головуючого судді Кошлі А.О.

за участю секретаря судового засідання Кахикало А.С.

представника заінтересованої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі, в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - заявник) звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 24 серпня 1991 року. Заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

В обґрунтування заяви вказано, що заявник народився у м. Кремінна, Луганської області, проживала за адресою: АДРЕСА_1 . До 8 класу навчалася у школі-інтернат м. Гірське, з 1980 по 1982 р. навчалася на денній формі навчання у ПТУ № 94 м. Лисичанська, у 1983 році одружилася, має чотирьох доньок. Після повномасштабного вторгнення була евакуйована до м.Дніпро, у зв`язку з втратою радянського паспорту 13.12.2024 року було подано заяву щодо оформлення паспорта громадянина України, проте у зв`язку з відсутністю відомостей щодо проживання на території України станом на 24.08.1991 року необхідно надати рішення суду про встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Заявник в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі.

16.05.2025 року до суду надійшли письмові пояснення від представника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в яких вказано про недоведеність обставини, які просить встановити заявник, особу заявник було встановлено за базами даних Реєстру, але не встановлено належності до громадянства України.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні письмові пояснення підтримала вважала заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволення у зв`язку з недоведеністю обставин.

Заслухавши пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали по справі, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , анкетні дані згідно відомостей заявника. Зазначена як мати: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Кремінна, Луганської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Кремінна, Луганської області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Кремінна, Луганської області.

Листом від 09.01.2025 року відділ № 1 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області повідомило заявника про результати розгляду її заяви щодо оформлення паспорта громадянина України у зв`язку із втратою паспорта зразку колишнього СРСР, за результатами перевірки особу заявника встановлено, але не встановлено приналежність до громадянства України. Рекомендовано надати рішення суду про встановлення факту проживання станом на 24.08.1991 року на території України.

Також долучено довідку від 08.04.2025 року БО «Схід-СОС» про те,що ОСОБА_2 евакуйована 09.12.2024 року з с. Переїзне, Донецької області до м.Дніпро у шелтер за адресою м.Дніпро, вул. Незламна, 309, де перебуває на повному фінансовому утриманні та повідомлено про неможливість отримання будь-якої соціальної допомоги через відсутність документів, що посвідчують особу.

Вирішуючи заяву по суті вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, у відповідності до яких громадянами України є громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі - Порядок) громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Згідно із пунктом 44 Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Частинами 1, 2 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що для підтвердження факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року необхідно встановити, як мінімум відомості про адресу такого проживання, підстави проживання та користування відповідним житлом, відомості про оплату житлово-комунальних послуг, укладення правочинів тощо, що може бути підтверджено як поясненнями самої особи, показами свідків або іншими письмовими доказами складеними у спірний період, яким є дата 24.08.1991 року.

Суд зазначає, що саме лише звернення до суду із письмовою заявою не може розцінюватись як обставина, що підтверджує існування факту, на встановлення якого подано заяву. Оскільки процес звернення до суду вимагає активної діяльності з боку заінтересованої сторони щодо збирання та подання суду всіх необхідних доказів на підтвердження заявлених вимог, чого в даній справі зроблено не було. Неведене не може тлумачитися як перекладення обов`язку щодо доказування з заявника на суд у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, оскільки діяльність суду в цій частині забезпечується констатацією юридичного факту, який безспірно є підтвердженим та доведеним, тобто таким, що виключає сумніви у його існуванні.

Доводи заявника не підтверджені достатніми письмовими доказами, зокрема щодо її трудової діяльності на території України у спірний період, оплату податків або інших офіційних платежів, зверненнями до будь-яких державних органів або органів місцевого самоврядування, їх документами, особистим листуванням тощо. Заявником не надано копію домової книги з штампом реєстрації на території України, довідки про реєстрацію на території України, , копію трудової книги або довідки з місць роботи на території України, тощо.

Враховуючи зазначені норми закону та надані заявником документи, - вважаю, що заява ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, так як заявником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про його постійне проживання на території України станом на 24.08.1991року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265, 315, 316, 319, 352 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.06.2025 року.

Суддя А.О. Кошля

12.06.2025