КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8673/2025
Справа № 371/1032/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 червня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Поліщука А.С. в м. Миронівка 24 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В липні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також на утримання дружини в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісяця з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трьох років.

Позов мотивувала тим, що з 27 квітня 2023 року зареєструвала з відповідачем шлюб, у якому народжено доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З березня 2024 року відповідач припинив надавати їй допомогу на утримання дитини та не надає допомогу на її утримання. Донька ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач на даний час офіційно не працює, має нестабільний, мінливий дохід. Коштів, які вона отримує в зв`язку з народженням дитини, в розмірі 860 грн., не вистачає на придбання одягу, продуктів харчування, оплату комунальних послуг тощо, тому утримувати дитину матеріально без участі батька вона не має можливості. Відповідач не надає добровільно кошти на утримання дитини, хоча спроможний це робити. Інших дітей та стягнень за виконавчими документами у нього немає. Відповідач офіційно ніде не працює, проте їй відомо, що він працює без офіційного працевлаштування водієм у м. Києві, отримуючи щомісячний дохід 25000 грн. Її пропозицію домовитись про участь відповідача в утриманні дитини та її утриманні він залишив без відповіді, хоча є особою працездатного віку і спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2024 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також на утримання ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісяця з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трьох років.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 2564 грн. щомісяця, починаючи з 18 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, та 2400 грн. щомісяця на утримання ОСОБА_2 до досягнення малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції обмежився виключно цитуванням норм СК України, які регулюють питання стягнення аліментів, додатків до позовної заяви, копії яких були надані позивачем, при цьому суд намагався виключно обґрунтувати стягнення аліментів на утримання дружини в твердій грошовій сумі, проте щодо стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі будь-яких мотивів не наведено.

Пояснював, що у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні він зазначив, що погоджується на сплату аліментів, проте не в тих розмірах, які просила стягнути позивач, в зв`язку з тим, що він не має постійного місця роботи та регулярного заробітку, на життя заробляє різного роду підробітками, проте по мірі отримання доходів він регулярно перераховував дружині не менше 1000 грн. щомісяця. Також він надавав їй готівкові кошти, не вимагаючи надати йому документальне підтвердження таких сум. Останнього разу він перерахував на картку позивачці 1000 грн., які вона повернула йому з коментарем, що їй від нього нічого не потрібно.

Вказував, що за твердженням позивача, ОСОБА_1 офіційно не працює, але вона знає, що він працює водієм у м. Києві. Вказаний факт не відповідає дійсності, також на його підтвердження позивачем не надано жодних доказів, а є лише припущенням.

Вказував, що позивач жодного разу не висувала йому пропозицій щодо матеріальної участі в її утриманні та утриманні дитини, відмовляється спілкуватися з ним та перешкоджає у спілкуванні з дитиною.

Наголошував, що у відзиві на позовну заяву ним зазначено, що він офіційно не працевлаштований, не має постійного місця роботи, має мінливий заробіток, не завжди отриманих коштів вистачає на життя, джерел пасивного доходу не має, майно в оренду не здає, власного житла не має, проживає в будинку, який належить його батькам. На підтвердження цих обставин ним надана Інформаційна довідка - витяг з реєстру речових прав, відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу. Разом із тим, оспорюване судове рішення не містить будь-якої інформації про оцінку наданих ним доказів при ухваленні рішення.

Вважав, що розмір стягнутих з нього аліментів у твердій грошовій сумі в цілому 10000 грн. не є справедливим, оскільки в Законі України «Про державний бюджет України на 2025 рік» встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 8000 грн., з урахуванням зазначених ним обставин загальна сума стягнутих аліментів буде значно перевищувати такий розмір та буде завідомо ставити його самого у скрутне матеріальне становище.

Вказував, що погоджується сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 2563 грн., що відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів для дитини відповідного віку.

Щодо сплати аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 27 травня 2020 року в справі № 712/4702/19, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вказував, що визнає позов в цій частині вимог частково та погоджується сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в розмірі 2400 грн.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 27 квітня 2023 року (а. с. 7).

В шлюбі народжено дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю, зареєстрована за її місцем проживання та знаходиться на її утриманні, чого відповідачем не заперечується (а. с. 6, 8, 11).

Згідно довідки Управління соціальної та ветеранської політики Обухівської районної державної адміністрації від 17 червня 2024 року № 75, ОСОБА_2 перебуває на обліку у Миронівському відділі управління соціальної та ветеранської політики Обухівської районної державної адміністрації та одержує допомогу при народженні дитини на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 серпня 2023 року по даний час (а. с. 9).

Згідно довідки Шандрівського старостинського округу № 17 виконавчого комітету Миронівської міської ради від 14 червня 2024 року, ОСОБА_2 дійсно згідно трудової книжки ніде на працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років (а. с. 10).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 серпня 2024 року, відомості про зареєстроване право власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 відсутні (а. с. 25).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 07 серпня 2024 року, за пошуком щодо ОСОБА_1 , за період з 1 кварталу 2023 року по 1 квартал 2024 року інформація щодо джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків відсутня (а. с. 26).

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 повідомляв, що позов визнає частково, офіційно не працевлаштований, постійного місця роботи не має, має мінливий заробіток, джерела пасивного доходу відсутні, транспортних засобів у користуванні та власного житла не має, проживає у будинку, який належить його батькові. Вказував, що утримувати дружину можливості не має, а на утримання дитини згоден виплачувати аліменти в розмірі 2563 грн., що відповідає законодавчо встановленому мінімальному рекомендованому розміру аліментів на утримання дитини відповідного віку.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Крім того, відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

В постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року в справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) викладено правовий висновок, згідно якого, тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Виходячи з наведених норм, суд першої інстанції вірно визначився з тим, що оскільки відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем.

Апеляційний суд враховує, що відповідачем рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку оскаржується лише в частині розміру аліментів, визначених судом в твердій грошовій сумі щомісячно по 5000 грн. на кожного утриманця.

У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Враховуючи наведене, оскільки право вибору способу стягнення аліментів (у частці або в твердій грошовій сумі) належить стягувачу аліментів, і оскільки позивач просила стягнути аліменти саме в твердій грошовій сумі, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не наведено будь-яких мотивів щодо стягнення аліментів на утримання дитини у присуджений спосіб.

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції в сукупності з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приймає до уваги, що розмір аліментів на утримання дитини та дружини суд першої інстанції визначив без урахування обставин майнового стану відповідача, про наявність яких ним вказувалося у відзиві на позовну заяву, та без будь-якої оцінки наданих на підтвердження цих обставин доказів, та виходив при задоволенні позову лише з тих підстав, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, на утриманні інших осіб, крім спільної з позивачем доньки, не має, а донька знаходиться на утриманні позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості отримувати самостійний дохід.

Мотиви відхилення доказів відповідача ОСОБА_1 судом першої інстанції, всупереч ч. 4 ст. 265 ЦПК України, в мотивувальній частині рішення не зазначені, мотивована оцінка аргументів відповідача відсутня.

Так, на підтвердження обставин, які підлягають встановленню при визначенні розміру аліментів, щодо матеріального становища платника аліментів, наявності на праві власності нерухомого майна, відповідачем надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 серпня 2024 року, згідно якої відомості про зареєстроване право власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 відсутні (а. с. 25), а також відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 07 серпня 2024 року, за пошуком щодо ОСОБА_1 , згідно якої, за період з 1 кварталу 2023 року по 1 квартал 2024 року інформація щодо джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків відсутня (а. с. 26).

Зазначені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: для дітей віком до 6 років - 2563 грн.

Згідно з частинами першою, другою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Оскільки позивач просила визначити розмір аліментів саме в твердій грошовій сумі по 5000 грн. на утримання дитини та дружини на досягнення дитиною трьох років, судом першої інстанції залишено поза увагою, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 5000 грн. щомісячно, з урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, є завищеним, в той час як розмір аліментів 2563 грн., на сплату яких погоджувався відповідач, та який дорівнює мінімальному рекомендованому розміру аліментів, встановленому законом, відповідає вимогам розумності та є співмірним витратам, які мають нести батьки на утримання дитини.

При цьому апеляційний суд враховує, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Апеляційний суд враховує, що позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів на утримання дитини саме в розмірі 5000 грн. щомісяця для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в її матеріальному утриманні.

Апеляційний суд приймає до уваги, що при зверненні з позовом ОСОБА_2 на надала доказів конкретних витрат, які здійснюються нею на утримання дитини.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у зазначеному позивачем розмірі, а висновки суду першої інстанції про задоволення позову в повному обсязі є передчасними та помилковими, зробленими в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, щодо майнового стану платника аліментів, відсутності у нього постійного доходу та необґрунтованості заявленого позивачем до стягнення розміру аліментів.

Апеляційний суд погоджується з розміром аліментів, визнаних відповідачем, в розмірі 2564 грн. на утримання дитини, що є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, дорівнює встановленому законом мінімальному рекомендованому розміру аліментів, при обрахуванні якого законодавцем враховано рівень потреб та витрат на утримання саме малолітньої дитини, та який відповідає засадам справедливості, добросовісності і розумності.

Разом із тим, позивач не позбавлена можливості у випадку наявності особливих обставин (розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо) звернутися до ОСОБА_1 з позовом про участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України.

Крім того, розмір аліментів, визначений судом, не вважається незмінним, відтак відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Також апеляційний суд погоджується з розміром аліментів на утримання дружини в розмірі 2400 грн., який визнається відповідачем, з огляду на те, що докази можливості утримання ним дружини в більшому розмірі в матеріалах справи відсутні, а доводи позивача, що ОСОБА_1 отримує неофіційний дохід 25000 грн., працюючи водієм у м. Києві, не підтверджуються будь-якими доказами та відхиляються апеляційним судом як припущення.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його зміни в частині розміру стягнутих аліментів, стягнувши із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 2564 грн. та на утримання дружини до досягнення малолітньою дитиною трьох років в розмірі 2400 грн., а також в частині розміру судового збору, який стягнуто з відповідача в дохід держави, зменшивши судовий збір до 605,60 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та не підлягає скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат і компенсує судові витрати, понесені відповідачем за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,50 грн., за рахунок держави.

Керуючись ст. 7, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2024 року змінити в частині розміру стягнутих аліментів, стягнувши із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) щомісячно аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2564 грн., починаючи з 18 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти в розмірі 2400 грн. щомісячно на утримання ОСОБА_2 до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також в частині розміру судового збору, який стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави, зменшивши судовий збір до 605,60 грн.

В іншій частині рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 грудня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,50 грн., понесені ОСОБА_1 , компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.