ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/7987/24

Провадження № 22-ц/820/1352/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Дубова М.В.,

за участю: апелянта ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/7987/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року, в складі судді Бондара О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 30 березня 2016 року у справі №676/429/16-ц з 1/5 на 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 25 травня 2008 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2014 року. під час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2012 року з позивача стягувались аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 30 березня 2016 року у справі №676/429/16-ц скасовано рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2016 року та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Водночас, ухвалюючи рішення суд виходив з обставин, які станом на сьогодні суттєво змінились. Позивач, після розірвання шлюбу з відповідачкою, створив нову сім`ю. В новому шлюбі у нього народився син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, позивач усиновив сина своєї дружини від першого шлюбу, який є особою з інвалідністю та потребує постійного лікування. Також, мати позивача ОСОБА_4 є особою з інвалідністю і потребує матеріальної допомоги від позивача, який є її єдиним сином. Позивач є військовим та на даний час постійно перебуває в зоні бойових дій, систематично несе витрати, пов`язані з проходженням військової служби. Вважає, що наведені обставини є підставою для зменшення розміру аліментів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване відсутністю доказів погіршення матеріального стану позивача, а також відсутності доказів того, що соціальний статус позивача змінився, оскільки він станом на час ухвалення у 2016 році рішення Апеляційного суду Хмельницької області у справі №676/429/16-ц та по теперішній час проходить військову службу, отримує виплати як військовослужбовець, а також орендну плату за передачу в оренду земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, також судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема, судом не взято до уваги доводи позивача щодо зміни його життєвих обставин, зокрема, усиновлення ним дитини, яка є особою з інвалідністю, хворіє та потребує постійного лікування, перебування на утриманні у позивача матері, яка також є особою з інвалідністю 3 групи. Суд не взяв до уваги принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини та доводи щодо поліпшення майнового стану відповідачки. Зазначає, що розмір аліментів, які стягуються на утримання сина ОСОБА_3 , не відповідає реальним потребам дитини, критерію розумності та достатності, а також перевищує встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Також посилається на порушення судом норм статті 81 ЦПК України, згідно з якою суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що саме з метою захисту оспорюваних прав та інтересів ОСОБА_3 , суд витребував за власною ініціативою відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів позивача. Вважає, що факт усиновлення позивачем ОСОБА_3 не впливає на його матеріальне становище та на можливість сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 , оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Позивач не надав доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану з моменту стягнення з нього аліментів на підставі рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 30 березня 2016 року. Посилання позивача на наявність у нього на утриманні матері, яка є особою з інвалідністю третьої групи і перебуває на його утриманні, є безпідставними, оскільки не підтверджені належними доказами.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення суду першої інстанції.

Відповідачка ОСОБА_2 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 30 березня 2016 року по справі №676/429/16-ц рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2016 року було скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме зменшено розмір аліментів на дитину, які присуджені заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2012 року, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

20 червня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 20 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 народився син - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 24 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Згідно з рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2023 року ОСОБА_1 усиновив дитину дружини ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (частина 3 статті 181 СК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13.

Верховний Суд у постанові 21 липня 2021 року у справі №691/926/20, зазначив, що враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що змінився його сімейний та матеріальний стан, оскільки в новому шлюбі у нього народився син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, позивач усиновив сина своєї дружини від першого шлюбу, який є особою з інвалідністю та потребує постійного лікування. Також, мати позивача ОСОБА_4 є особою з інвалідністю і потребує матеріальної допомоги від позивача, який є її єдиним сином

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно врахував, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 30 березня 2016 року у справі №676/429/16-ц зменшено розмір аліментів на дитину, які присуджені заочним рішенням Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області від 12 жовтня 2012 року, а саме, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

При цьому, при ухваленні рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 30 березня 2016 року по справі № 676/429/16-ц було враховано народження у позивача сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився до ухвалення цього рішення як підставу для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач, перебуваючи в новому шлюбі з ОСОБА_6 , також здійснював утримання її неповнолітнього сина, якого він в подальшому усиновив. Тобто, позивач як здійснював утримання цього сина до ухвалення рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 30 березня 2016 року у справі № 676/429/16-ц так і після ухвалення рішення у цій справі.

Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відсутність достатніх підстав для задоволення позову та зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення його майнового стану таздійснення ним додаткових витрат на утримання його матері, тому відповідач будучи працездатною особою, військовослужбовцем, має можливість сплачувати аліменти.Судом першої інстанції правильно враховано, що позивач отримував дохід по місцю проходження військової служби та орендну плату за передачу в оренду земельної ділянки, а тому обґрунтовано зазначив, що матеріальний стан позивача не погіршився.

Щодо посилань апелянта на порушення судом норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст. 13 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що отримання судом відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів і долучення їх до матеріалів справи жодним чином не спростовує наявність у суду права на дослідження відповідних документів та врахування їх під час ухвалення рішення у зазначеній справі з метою повного та всебічного вирішення спору та захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанцій та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано та порушено норми матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 червня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко