Справа № 211/2259/25
Провадження № 2/211/1503/25
РІШЕННЯ

іменем України

09 червня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гоєнко Т.В.,

позивача - ОСОБА_1 , представника третьої особи - Маркової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позову зазначив, що він та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 19.12.2009. Від їхнього шлюбу народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Шлюб між позивачем і відповідачем розірвано за рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2023 у справі №211/5036/23. Судовим наказом Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.10.2023 з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частки усіх видів доходу (заробітку) на дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідач тривалий час, з листопада 2022 року перебуває за межами України, влаштувавши своє особисте життя, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з чоловіком, який є громадянином закордонної держави. Неповнолітні діти перебувають та проживають разом з батьком - позивачем у справі, за адресою: АДРЕСА_1 . Саме він здійснює за дітьми щоденний догляд, піклується про них, забезпечує їх одягом, їжею, засобами розвитку та навчання. Син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається у Криворізькій гімназії №88 Криворізької міської ради у 8-М класі, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відвідує Комунальний заклад Дошкільної освіти (ясла-садок) №290 Криворізької міської ради. Згідно характеристик дітей, вищеозначених навчальних закладів, діти характеризуються виключно позитивно, вони розвинуті, перебувають на вихованні батька та мешкають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Хоча й зареєстровані за різними адресами реєстрації постійного проживання. Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований як у місці свого постійного проживання разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована як у місці свого постійного проживання разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є незгодною з проживанням дітей з батьком та бажає, що б діти мешкали з нею за межами України. Однак, з листопада 2022 року вона викреслила дітей зі свого життя і фактично не спілкується з ними, жодні стосунки з ними не підтримує, не цікавиться їхніми потребами, не бажає займатися їх вихованням, навчанням, розвитком та дозвіллям, ігноруючи їх потреби. Відповідач спрямована на влаштування своєї нової сім`ї в іноземній державі з іноземним громадянином. Повертатися для мешкання в Україну вона не планує, оскільки має наміри постійно мешкати за межами України в іноземній країні у своїй новій родині. Отже, відповідач тривалий час, з листопада 2022 року, ухиляється від виконання свого обов`язку, передбаченого ст. 150 п. 3 Сімейного Кодексу України, що змушує позивача звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 14.03.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, зобов`язати службу у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; витребувати від Державної прикордонної служби інформацію щодо перетину державного кордону України у період з 22.02.2022 по теперішній час громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

19.03.2025 до суду надійшла витребувана від Державної прикордонної служби інформація (а.с. 27, 27).

Ухвалою суду від 27.05.2025 підготовче судове засідання закрите та справу призначено до розгляду.

У судовому засіданні сторони у справі позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просив їх задовольнити.

Представник виконавчого комітету Довгинцівської в місті ради Маркова С.А. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки недоцільно позбавляти відповідача батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей.

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням. Відповідно до заяви від 31.03.2025, яка отримана судом 07.04.2025, позовні вимоги визнала та просила розглянути справу у її відсутність (а.с. 30).

Вислухавши позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов такого висновку.

Вирішуючи даний позов, суд згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 19.12.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, що був розірваний за рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2023 у справі №211/5036/23. Рішення не оскаржене та набрало законної сили 31.10.2023 (а.с. 18 - копія рішення).

Сторони є батьками двох дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6, 7 - копії свідоцтв про народження).

12.10.2023 Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за заявою ОСОБА_1 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до повноліття дітей, починаючи стягнення з 11.10.2023, на користь батька дітей ОСОБА_1 (а.с. 19 - копія постанови про відкриття виконавчого провадження).

Неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою реєстрації матері - ОСОБА_2 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8 - копія витягу, а.с. 58, 59 - копії довідок).

Малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою реєстрації батька - ОСОБА_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5 - копія паспорту, а.с. 8 - копія витягу).

З листопада 2022 року діти проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , він здійснює за дітьми щоденний догляд, піклується про них, забезпечує їх одягом, їжею, засобами розвитку та навчання (а.с. 9 - копія довідки про склад сім`ї, а.с. 10, 11 - копії актів, а.с. 12, 13 - копії характеристики та довідки відносно ОСОБА_4 , а.с. 16, 17 - копії довідки та характеристики відносно ОСОБА_3 ).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Також пунктом 16 Постанови Пленуму визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що відповідач тривалий час, з листопада 2022 року, перебуває за межами України, влаштувавши своє особисте життя, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з чоловіком, який є громадянином закордонної держави, у зв`язку із чим просить позбавити її батьківських прав стосовно сина та доньки.

ОСОБА_2 не заперечує проти вказаного, ба більше, як вбачається з заяви від 31.03.2025 (а.с. 34), надісланої відповідачем на адресу суду, остання не заперечує проти позову та згодна з позбавленням її батьківських прав, підтверджує, що у листопаді 2022 року виїхала за межі України тимчасово на заробітки. Але, перебуваючи за межами країни в іноземній державі вона закохалася в іншого чоловіка, що призвело згодом до розірвання шлюбу з позивачем, діти залишилися проживати з батьком в Україні. На сьогоднішній день відповідач вагітна, готується до пологів, має право на проживання у Німеччині та після народження дитини планує залишитися проживати в даній країні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, у сувою чергу, вважає, що в судовому засіданні позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог з огляду на таке.

Відповідно до інформації, витребуваної від Державної прикордонної служби (а.с. 27, 28), встановлено, що у період з 22.02.2022 по 18.03.2025 громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перетнула державний кордон України, в`їхавши на територію України 22.01.2024, виїхала з території України - 31.08.2024.

Також у матеріалах справи міститься Висновок виконкому Довгинцівської районної в місті ради, як органу опіки та піклування, від 21.05.2025 за №253 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 49 - копія рішення, а.с. 50 - копія висновку, а.с. 51 - копія витягу з протоколу). У Висновку, зокрема, зазначено: «…Згідно з інформацією відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 15.04.2025 № 45.1/2-2503, був здійснений виїзд за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого двері ніхто не відчинив, сусіди з кв. 32 пояснили, що з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , конфліктних ситуацій, скарг та претензій не мають.

Відповідно до інформації Криворізького міського центру соціальних служб від 06.05.2025 №01-08/108, фахівцем із соціальної роботи було здійснено відвідування сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . В результаті відвідування двері ніхто не відчинив. Зі слів сусідів було з`ясовано, що ОСОБА_2 на даний час перебуває за кордоном.

Відповідно до інформації управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 08.04.2025 №13/15-92 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , державні соціальні допомоги на неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не отримує.

08.04.2025 в службі у справах дітей позивач по справі надав письмове пояснення, в якому зазначив, що з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебував в зареєстрованому шлюбі з 2009 по 2023 роки. З початку війни з метою убезпечення дітей, вирішили, що дружина з дітьми виїде за кордон в Республіку Польща, де вони знаходилися до жовтня 2022 року. Дружина вирішила влаштувати особисте життя, тому повернула дітей в Україну на виховання позивачеві. З того часу діти перебувають на повному забезпеченні ОСОБА_1 . Мати телефонує з періодичністю один раз на місяць, з 2025 року інколи допомагає матеріально.

09.04.2025 неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в службі у справах дітей надав письмове пояснення, що він з сестрою проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Неповнолітній з сестрою спілкуються з матір`ю, вона при необхідності допомагає їм, але зазначив, що згоден з позбавленням батьківських прав матері.

09.04.2025 в службі у справах дітей, за допомогою месенджера «Viber», відповідачка по справі надала пояснення, в якому зазначила, що перебуваючи за межами України в іноземній державі, закохалася в іншого чоловіка, що призвело до розірвання шлюбу з ОСОБА_1 . Діти залишилися проживати з батьком. Відповідачка зазначила, що в неї дуже гарні відносини з дітьми, вона цікавиться чим вони займаються, як навчаються, матеріально допомагає щомісяця. Наразі відповідачка не має змоги приймати участь у вихованні дітей, оскільки перебуває в іншій країні, вагітна та готується до майбутніх пологів…».

На підтвердження фактів, зазначених у Висновку Службою у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті надано відповідні докази (а.с. 52-61).

Дослідивши наданий висновок та долучені до нього докази, суд вважає, що він не містить інформації, яка б підтверджувала винну поведінку матері, її свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання і утримання дітей, попередження її про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. Не надано підтвердження того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей. Відсутнє підтвердження, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав змінить життя дітей на краще.

Відповідно до частини третьої ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок заперечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення проти позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, цей захід тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Тому позбавлення батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити поведінку батьків неможливо.

Суд повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи.

У справі немає належних та допустимих доказів щодо жорстокого поводження матері з дітьми, а також щодо попередження ОСОБА_2 про необхідність змінити поведінку, документів про доведену вину в її діях, притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків.

На думку суду, позивач не аргументував, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дітей, а ті обставини, що вона проживає за кордоном та не бере участі у вихованні дітей, не можуть вважатись достатніми підставами для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Також суд критично оцінює заяву відповідача про визнання позову та вважає її такою, що суперечить інтересам дітей, оскільки матеріали справи свідчать про протилежне, а саме те, що ОСОБА_2 з любов`ю та турботою ставиться до своїх сина та доньки, але зауважує, що наразі при надії, тому не може приділяти дітям багато уваги у зв`язку з підготовкою до майбутніх пологів. Крім того, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у своїй заяві вказує на те, що у нього та сестри хороші відносини з мамою, вони спілкуються та розмовляють з нею, при необхідності вона їм допомагає.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, принцип змагальності (передбачений ч. 3 ст. 12 ЦПК України) забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Ці норми процесуального права дають підстави для висновку, що визнання обставин, які не підлягають доказуванню можливе, зокрема, за умов: визнання їх всіма учасниками справи та відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.

Так, у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №572/2515/15-ц (провадження №61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову».

Також у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 10.11.2023 у справі №401/1944/22, зазначено, що «… в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до частин 2 і 3 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

У справі про позбавлення батьківських прав визнання позову суперечить закону, а саме частині 3 статті 155 СК України та порушує інтереси дитини…».

З огляду на викладене, суд не вбачає законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому вважає за необхідне позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 залишити без задоволення, оскільки викладені у ньому обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, судові витрати віднести за його рахунок.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. 51 Конституції України, Конвенцією «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ст.ст. 19, 150, 155, 164, 165, 166 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

в задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне текст судового рішення складений 11 червня 2025 р.

Суддя Д.М. Ніколенко