Справа № 303/3063/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Мочан М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2022 року у складі судді Заболотного А.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Мукачівської міської ради, «Релігійної греко-католицької громади Св.Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішень Мукачівської міської ради та припинення речового права, -

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до Мукачівської міської ради, «Релігійної греко-католицької громади Св. Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)».

Позов мотивує тим, що житловий багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 складається з трьох квартир та належить на праві спільної сумісної власності співвласникам цих квартир в кількості 12 осіб. Цей будинок знаходиться на земельній ділянці площею по фактичному використанню 3089,00 кв. м відповідно до рішення № 326 від 21.08.1953. Позивачці належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_2 в цьому будинку.

На підставі рішення Мукачівської міської ради від 28.07.2011 № 260 позивачці та третім особам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як співвласникам квартир багатоквартирного будинку, відповідно до ч. 2 ст. 118 ЗК України у межах норм, установлених ст. 121 ЗК України, надано дозвіл на виготовлення технічної документації, з наступним затвердженням зазначеної документації та наданням безкоштовно земельної ділянки у власність на землях АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,30 га.

05.08.2011 ОСОБА_1 разом з іншими співвласниками звернулися до сертифікованого в галузі геодезичних робіт підприємства ДП «Закарпатгеодезцентр» з питання виготовлення технічної документації з землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (державного акту). Після технічних обмірів земельної ділянки з ДП «Закарпатгеодезцентр» був укладений договір № 2-143/12 від 19.04.2012 та виготовлено технічну документацію із землеустрою для будівництва та обслуговування житлового будинку щодо передачі у спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,3309 га з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Технічна документація була погоджена у встановленому законом порядку.

Звернувшись у листопаді 2021 року для завершення оформлення земельної ділянки, ОСОБА_1 17.11.2021 отримала відповідь від ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» (колишня назва ДП «Закарпатгеодезцентр»), в якій зазначено, що технічна документація із землеустрою була розроблена до 2013 року та відомості не внесені до Державного реєстру земель.

Зважаючи на порушення договірних умов ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство», ОСОБА_1 звернулася до іншої організації з метою укладення договору на проведення робіт із знімання земельної ділянки. Так, 08.12.2021 року позивач уклала договір № 390 з ФОП ОСОБА_5 .

У результаті проведення геодезичних робіт із знімання земельної ділянки було виявлено, що частина земельної ділянки (загальна площа 0,30 га) на АДРЕСА_1 накладається із земельною ділянкою кадастровий номер :02:020:0539, яка знаходиться у постійному користуванні « ІНФОРМАЦІЯ_1 -католицької громади Св. Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)». Площа накладення 0,1266 га. Таким чином частина земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному землекористуванні співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та щодо якої Мукачівською міською радою прийнято рішення про надання, в тому числі позивачу, дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою, перебуває в користуванні іншої особи.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 дізналася, що Мукачівською міською радою рішенням від 27.06.2019 № 1416 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування релігійній громаді площею 0,1349 га на АДРЕСА_3 .

У подальшому, відповідно до рішення Мукачівської міської ради від 26.09.2019 № 1516 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування та надану земельну ділянку площею 0,1349 га на АДРЕСА_3 релігійній громаді у постійне користування.

Вказані рішення Мукачівської міської ради Кляга Т.Д. вважає незаконними з тих підстав, що такі прийняті в супереч рішення Мукачівської міської ради № 260 від 28.07.2011 року, яким надано їй дозвіл на виготовлення технічної документації земельної ділянки, з перевищенням повноважень Мукачівської міської ради. Також передача земельної ділянки релігійній громаді відбулася без погодження меж із сусідніми землекористувачами.

При цьому, в позові ОСОБА_1 наголошує, що саме себе, поряд з іншими власниками квартир в її будинку, вважає законними землекористувачами земельної ділянки, частина якої була передана в користування релігійній громаді на підставі оскаржуваних рішень. Відтак вважає, що єдиною перешкодою для оформлення права власності на земельну ділянку відповідно до рішення Мукачівської міської ради № 260 від 28.07.2011 є та обставина, що частина такої незаконно передана в користування релігійній громаді у зв`язку з чим і змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що для ефективного захисту її порушених прав та відновлення становища, яке існувало до порушення слід також скасувати державну реєстрацію та припинити право постійного користування «Релігійної греко-католицької громади Св. Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)» земельної ділянки, а також скасувати державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі шляхом закриття поземельної книги про, що заявлено в позові.

З врахуванням наведеного позивачка просила визнати незаконним та скасувати: рішення Мукачівської міської ради № 1416 від 27.06.2019 року в частині п. 3 рішення п. 1 додатку 3; рішення Мукачівської міської ради № 1516 від 26.09.2019 року в частині п. 2 рішення п. 7 додатку 2; скасувати державну реєстрацію та припинити право постійного користування «Релігійної греко-католицької громади Св.Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)» земельної ділянки з кадастровим номером № :00:02:020:0539 (дата державної реєстрації права 10.10.2019 року, номер запису про право № 33674945); скасувати державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з кадастровим номером № :00:02:020:0539 шляхом закриття поземельної книги.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05 жовтня 2022 року у позові відмовлено.

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Глагола Г.П., оскаржила рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, наводить у скарзі загалом ті самі доводи, якими мотивувався позов. Вказує також, що суд першої інстанції не дав належну оцінку обставинам справи, застосував нерелевантні правові позиції Верховного Суду, оскільки такі стосувалися спорів щодо земель сільськогосподарського призначення, а в справі йдеться про прибудинкову територію. Не враховано, що рішенням від 28.07.2011 № 260 Мукачівська міська рада визнала право на приватизацію закріпленої за будинком території, тому позивачка мала правомірні сподівання і очікування на надання земельної ділянки у власність співвласникам будинку. Позивачка просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апелянт, її представники в судове засідання не з`явилися. Представники апелянта подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

В судовому засіданні представник Мукачівської міської ради та представник «Релігійної греко-католицької громади Св.Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)» просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у заявленому позові суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності.

З даними висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки такі ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_4 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.11.2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13469816 від 06.02.2007 року. Будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним та складається з трьох квартири, співвласниками решти яких є треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

На підставі звернень позивача ОСОБА_1 та третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 28.07.2011 року Мукачівською міською радою було прийняте рішення № 260 «Про передачу земельних ділянок у власність» відповідно до якого таким особам на підставі ч. 2 ст. 118 ЗК України, в межах норм встановлених ст. 121 ЗК України, надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на землю громадян з наступним затвердженням зазначеної документації на сесії Мукачівської міської ради та наданням земельної ділянки у власність на землях АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,30 га. В подальшому на замовлення позивача та третіх осіб ДП «Закарпатгеодезцентр» було виготовлено технічну документацію із землеустрою, яка наявна в матеріалах цивільної справи.

08.12.2021 року позивач ОСОБА_1 , з метою оформлення права власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 на підставі рішення Мукачівської міської ради № 260 від 28.07.2011, уклала договір № 390 з ФОП ОСОБА_5 «Про виконання проектних та вишукувальних робіт». В результаті проведення геодезичних робіт із знімання земельної ділянки було виявлено, що частина земельної ділянки (загальна площа 0,30 га) на АДРЕСА_1 накладається із земельною ділянкою кадастровий номер :02:020:0539.

Матеріалами справи також встановлено, що 27.06.2019 року Мукачівською міською радою було прийнято рішення № 1416 «Про встановлення меж землекористувань підприємств, установ, організацій, суб`єктів підприємницької діяльності та громадян на землях міста Мукачева». В п. 3 вказаного рішення вирішено надати дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування згідно з додатком 3. Відповідно до п. 1 додатку 3 до вказаного рішення «Релігійній греко-католицькій громаді Св.Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування на АДРЕСА_3 , площею 0,1349 га.

26.09.2019 року Мукачівською міською радою було прийнято рішення № 1516 «Про встановлення меж землекористувань підприємств, установ, організацій, суб`єктів підприємницької діяльності та громадян на землях міста Мукачева». В п. 2 вказаного рішення затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування та надано в постійне користування земельну ділянку згідно з додатком 2. Відповідно до п. 7 додатку 2 до вказаного рішення затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_3 , площею 0,1349 га, в постійне користування «Релігійній греко-католицькій громаді Св.Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)».

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 184797133 від 15.10.2019 року право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,1349 га, кадастровий номер :02:020:0539, з 10.10.2019 року на підставі рішення Мукачівської міської ради № 1516 від 26.09.2019 року зареєстровано за «Релігійною греко-католицькою громадою Св.Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)». З інформації з Державного земельного кадастру також встановлено, що власником цієї земельної ділянки є територіальна громада міста Мукачева в особі Мукачівської міської ради.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України. (ч.2 ст.19 Конституції України)

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Положеннями ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Положеннями ст. 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частинами 1-3, 5 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема шляхом одержання громадянами земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Так, ст. 118 ЗК України визначає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Цей орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

На час прийняття рішення Мукачівської міської ради № 260 від 28.07.2011 року діяв аналогічний порядок одержання безоплатно у власність земельної ділянки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) за позовом про визнання наказу про надання у користування земельної ділянки на умовах оренди протиправним та його скасування, визнання договору оренди землі недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки зазначено, що, починаючи з моменту звернення особи до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тривають переддоговірні відносини: сторони ведуть переговори щодо предмета договору, а саме щодо можливості укладення договору оренди в майбутньому та визначення певної земельної ділянки на масиві земель державної або комунальної власності у встановленому законом порядку.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема, перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (ст. 50 Закону України «Про землеустрій»).

Видача дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає надання згоди власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Відповідно цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. Затвердження проекту землеустрою щодо відведення ділянки засвідчує згоду власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування) із вибором предмета оренди - земельної ділянки, конкретизованої у проекті землеустрою. Отже, внаслідок зазначених дій майбутніми орендарем та орендодавцем погоджується одна із умов майбутнього договору - земельна ділянка, яка стане предметом оренди. Якщо земельна ділянка сформована, то розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження позбавлені будь-якого сенсу.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що не виникнення договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків стосовно одна одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і їх не може бути упорядковано у вичерпний перелік. Зокрема, недобросовісну поведінку може становити необґрунтоване припинення переговорів, пропозиція нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів (зокрема з метою зірвати укладення договору з третьою особою, наприклад, з конкурентом недобросовісної сторони переговорів), не розкриття потрібної контрагенту інформації тощо.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони.

Можна кваліфікувати як недобросовісну таку поведінку власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи.

З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проект та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду.

Виходячи з викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з її конкретних обставин.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Лише факт звернення особи до компетентного органу з метою реалізації нею свого права на отримання земельної ділянки та відмова цього органу не підтверджують виникнення у позивача обґрунтованого права на звернення до суду в разі надання у власність земельної ділянки, на яку він претендував, іншій особі. Вирішення питання про передачу особі у власність земельної ділянки має здійснюватися із дотриманням принципів добросовісності та розумності. (постанова ВП Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18)).

У постановах Верховного Суду, зокрема, від 11.11.2020 року у справі № 472/1282/17 (провадження № 61-41390св18), від 09.06.2021 року у справі № 128/1329/18 (провадження № 61-18426св19), від 13.06.2022 року у справі № 278/2592/20 (провадження № 61-11128св21), від 30.06.2022 року у справі № 700/305/20 (провадження № 61-4429св21) та від 01.07.2022 року у справі № 700/309/20 (провадження № 61-11769св21) зроблено висновок про те, що за наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених правових норм, першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього не існує законних перешкод.

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що на підставі рішення Мукачівської міської ради № 260 від 28.07.2011 року вона та треті особи у справі набули правомочностей щодо земельної ділянки на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,30 га., і така перебуває в їхньому користуванні.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги дані доводи і правильно вказав, що факт користування земельною ділянкою при відсутності будь-яких правовстановлюючих документів, які підтверджують правомірність користування, не дають права на переважне надання земельної ділянки у власність, а надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Безпідставними є також доводи позивача щодо відсутності погодження з нею меж при передачі в користування земельної ділянки релігійній громаді, оскільки власником такої земельної ділянки є територіальна громада міста Мукачева в особі Мукачівської міської ради, а не позивач.

Окрім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено висновок, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

За змістом даної статті земельна ділянка, на якій розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Нормами чинного земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в справі № 263/68/17 від 18.03.2019 року.

Матеріалами справи встановлено, що до прийняття Мукачівської міською радою оскаржуваних рішень, земельна ділянка не передавалася у користування власників квартир будинку АДРЕСА_1 , відсутні належні та допустимі докази, які б указували на створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, отже спірна земельна ділянка є комунальною власністю Мукачівської міської ради.

Матеріалами справи доведено, що «Релігійною греко-католицькою громадою Св.Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)» на розгляд Мукачівської міської ради були подані всі необхідні документи та належним чином дотримано процедуру, а відтак підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування і, як наслідок, надання такої в користуванні, не було.

В свою чергу ОСОБА_1 , отримавши дозвіл на виготовлення технічної документації у 2011 року, тільки через 10 років ініціювала затвердження такої технічної документації, тобто вже після того, як були прийняті оскаржувані рішення.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що таке тривале зволікання позивачем із поданням на затвердження проекту технічної документації на земельну ділянку жодним чином не свідчить про її добросовісну поведінку та наявність у неї інтересу щодо отримання у власність земельної ділянки. При цьому сторона позивача не наводить жодних аргументів, які б давали підстави для висновку про поважність причин неподання у передбачений законом строк проекту землеустрою для його затвердження. До того ж позивач повинна цілком очікувати, що земельна ділянка у зв`язку із таким зволіканням може бути надана в користування або у власність іншій особі (особам), що у цій ситуації і відбулося.

З врахуванням вище наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що оскаржуваними рішеннями не порушено прав та інтересів позивача, оскільки за своєю правовою природою рішення Мукачівської міської ради № 260 від 28.07.2011 року не породжує виникнення у особи, якій надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, права власності (користування) на таку ділянку, а зазначений дозвіл є всього лише наслідком виконання дотримання особою порядку звернення за таким дозволом. Реальні законні сподівання на оформлення права власності на земельну ділянку виникають не після отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, чи погодження проекту у порядку ст. 186-1 ЗК України, а саме з моменту звернення до відповідного органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування з проханням затвердити погоджений проект землеустрою та передання земельної ділянки у власність, оскільки до цього моменту особа повинна усвідомлювати, що земельна ділянка може бути надана у власність іншій особі.

Оскаржувані рішення прийняті Мукачівської міської радою на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні правові підстави для їх скасування.

Оскільки заявлені вимоги про скасування державної реєстрації та припинення права постійного користування земельної ділянки та скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування рішень Мукачівської міської ради, то відсутні підстави для їх задоволення.

Таким чином суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на припущеннях та помилковому тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому не заслуговують на увагу.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 травня 2025 року.

Головуючий :

Судді: