Справа № 345/242/25
Провадження № 22-ц/4808/890/25
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

за участю секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 08 квітня 2025 року, в складі судді Сухарник І.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

Позовні вимоги мотивувала тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 23.10.2023 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18.12.2023 стягуються з відповідача щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. на утримання доньки ОСОБА_5 на період навчання, починаючи з 23.11.2023 до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

Позивачка зазначає, що нею оплачено за навчання доньки ОСОБА_5 35900,00 грн, також позивачка оплачує за проживання, харчування доньки. У серпні 2024 доньці ОСОБА_5 проведена медична операція в Туреччині, на проведення якої витрачено 722 831,89 грн.

Крім того, рішенням Калуського міськрайонного суду від 22.11.2023 стягуються з відповідача щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн на утримання сина ОСОБА_6 до досягнення ним повноліття. Син сторін ОСОБА_6 навчається на І курсі Інституту інформаційних технологій Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, денна контрактна форма навчання. Вартість навчання в рік становить 34600,00 грн, яку позивачка оплатила самостійно частиною у розмірі 30600,00 грн. Також син потребує постійної оплати за проживання та додаткових послуг, позивачка оплачує за проживання, харчування сина, транспорт, купівлю підручників. Нею оплачено 4000,00 грн за проживання сина в гуртожитку. Позивачка зазначає, що відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, не бере участі у додаткових витратах, викликаних здібностями дитини.

Позивачка вказує, що її матеріальне становище змінилося, зі своїх доходів вона не може повністю забезпечити повноцінне утримання дітей. Відповідач в добровільному порядку не бере участі в додаткових витратах на утримання дитини, тому позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_5 в сумі 377 317,83 грн та додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_6 в сумі 17 300,00 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 08 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 17 300,00 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

На вказане рішення суду позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновок Калуського міськрайонного суду про те, що нормами СК України не передбачена можливість стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину є помилковим.

Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов?язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз вказаної норми закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Необхідність отримання навиків психолога та отримання диплома психолога спрямовані на розвиток особливих здібностей дочки ОСОБА_5 , необхідних її у повсякденному житті, а у зв`язку з вродженою хворобою дочки, яка є невиліковною була проведена операція за кордоном.

Понесенні позивачкою витрати вважаються додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки викликані особливими обставинами.

Зазначила, що нормами СК України не встановлено заборону стягувати з батьків додаткові витрати на утримання повнолітніх дітей, якщо це викликано особливими обставинами.

Тому, при вирішенні питання про стягнення додаткових витрат на дитину судом першої інстанції було неправильно визначено правову природу витрат, щодо яких заявлено позовні вимоги, та не було досліджено всі істотні обставини, передбачені статтею 185 СК України, з урахуванням яких визначається участь матері, батька у додаткових витратах на дитину.

Враховуючи, що витрати на навчання та плата за операцію є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами та спрямовані на розвиток особи, розумових і фізичних здібностей дитини та лікуванням і ст. 185 СК України встановлює обов?язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину. Тому необхідне стягнення з відповідача на її користь частину понесених додаткових витрат, що зумовлені особливою обставиною: навчанням та лікуванням їхньої дочки.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила рішення суду першої інстанції скасувати. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Іванів О.Б. заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи, просив рішення суду залишити без зміни.

У відзиві зазначив, що витрати на лікування повнолітньої дочки ОСОБА_5 , які просить стягнути позивачка не відносяться до додаткових витрат, передбачених ст. 185 СК України, відтак правові підстави для їх стягнення відсутні.

Крім того, апелянтом не надано медичної карти ОСОБА_8 із відповідними записами про необхідність проведення операції, скерування ОСОБА_8 на лікування до Туреччини, не надано доказів оплати коштів за проведення операції.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник відповідач ОСОБА_2 адвокат Іванів О.Б. заперечив доводи апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дочки ОСОБА_9 , суд першої інстанції виходив із їх необгрунтованості, оскільки правила статті 185 СК України щодо обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (додаткові витрати на дитину) застосовуються щодо стягнення таких витрат на неповнолітніх дітей, натомість стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей які продовжують навчання та потребують у зв`язку з цим матеріальної допомоги, врегульовано положеннями ст. 199 СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Від цього шлюбу у них є двоє дітей дочка ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-8, 10).

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається на факультеті психології 1-го курсу освітнього рівня «Магістр» денної контрактної форми навчання (а.с.11, 14).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.12.2023 стягуються з відповідача щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн на утримання доньки ОСОБА_5 на період навчання, починаючи з 23.11.2023 до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років (а.с.7-8).

У серпні 2024 доньці сторін ОСОБА_5 проведена медична операція в Туреччині (а.с.26). Згідно рахунків з медичного закладу, вартість медичних послуг становить 17 509,19 доларів США (а.с.19-21, 31-33).

13.11.2024 ОСОБА_8 було оплачено 18 600,00 грн за навчання в університеті студентки ОСОБА_8 (а.с.25).

Згідно із ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які утримуються одним з батьків на утримання дитини.

Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

При цьому, стаття 199 СК України передбачає лише право на стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, а не додаткових витрат на повнолітню дитину.

Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постановах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, від 24 липня 2019 року в справі №521/2016/16-ц, від 25 лютого 2020 року в справі №521/4397/17.

Як встановлено судом, за позовом позивачки з відповідача стягувалися аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжувала навчання та у зв`язку з цим потребувала матеріальної допомоги, у розмірі по 2000 грн щомісячно, але не більше ніж до досягнення нею 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже за таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання та лікування дочки ОСОБА_5 , яка досягнула повноліття, а на її утримання у зв`язку з продовженням навчання уже стягуються аліменти за рішенням суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 -384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 08 квітня 2025 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, одна може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 червня 2025 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин