ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2025 року у складі судді Дребот І.Я., ухвалене за заявою ОСОБА_1 , у справі № 202/12594/24 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кондрашова Сергія Сергійовича,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кондрашова С.С.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Індустріального відділу ДВС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Індустріального відділу ДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельченка С.Ю. по складенню повідомлення від 10 жовтня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та скасувати таке повідомлення (а.с.61,62).

У січні 2025 року, в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України, ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення у справі додаткового рішення, оскільки при винесенні ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року у даній справі не було вирішено питання про витрати на правничу допомогу, де він поніс витрати на послуги адвоката у розмірі 6000 грн. Просив стягнути з Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на його користь зазначену суму витрат на правничу допомогу (а.с.71-77).

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Індустріального відділу ДВС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задоволено частково.

Стягнуто з Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн (а.с.91,92).

Додаткове рішення мотивовано тим, що з урахуванням результату розгляду справи, характеру спірних правовідносин, суд першої інстанції вважав, що сума гонорару адвоката є належно підтвердженою, однак, враховуючи пропорційність предмету спору та відсутність адвоката в судових засіданнях, принципи співмірності та розумності судових витрат, стягненню підлягає розмір витрат у 3000 грн, що є достатнім для фактично наданої правничої допомоги адвокатом Вербі А.П.

Не погодившись з додатковим рішенням у цій справі, Індустріальний ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що при розгляді судом цієї заяви ОСОБА_1 представник ВДВс участі не брав, не був належно повідомлений про дату та час такого розгляду, що позбавило можливості подати заперечення на заяву.

Зазначив, що за вимогами ч.2 ст. 270 ЦПК України, подання такої заяви про ухвалення додаткового рішення після фактичного та повного виконання основного судового рішення у даній справі є неможливим, а тому додаткове рішення від 31 січня 2025 року у справі є незаконним. Крім того зазначив, що додаткове рішення є невід`ємною частиною основного рішення у справі, що регламентується у п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, однак, може бути оскаржено окремо від основного рішення.

Вважає, що судом першої інстанції порушено як норми матеріального, так і процесуального закону, що є підставою для скасування додаткового рішення та відмовою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, 01 квітня 2025 ркоу в системі Електронний суд подав відзив на апеляційну скаргу ВДВС на додаткове рішення, в якому зазначив, що апеляційна скарга не містить жодних обґрунтувань із зазначенням того, в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення. Також скаржник не зазначає, які саме норми матеріального та процесуального права було порушено судом першої інстанції, і як таке порушення вплинуло на результат розгляду заяви. Доводи апеляційної скарги є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції. Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини та вірно надав їм правову оцінку, а доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків суду першої інстанції.

08 травня 2025 року Індустріальний ВДВС подав доповнення (зміну) до апеляційної скарги через систему Електронний суд, які надійшли до Дніпровського апеляційного суду 09 травня 2025 року у паперовому форматі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 травня 2025 року доповнення (зміну) до апеляційної скарги Індустріального ВДВС повернуто особі, яка їх подала.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених ОСОБА_1 вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Індустріального ВДВС на додаткове рішення суду за заявою ОСОБА_1 підлягає скасуванню та залишенню без розгляду з таких підстав.

За приписами частини 1 пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з вимогами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Колегією суддів встановлено, що ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська винесена 03 грудня 2024 року.

Заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення з підстав вирішення питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу подана ним 21 січня 2025 року.

Розв`язуючи вимоги апеляційної скарги Індустріального ВДВС щодо оскарження додаткового рішення суду першої інстанції за заявою ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду висловила позицію з цього питання, приймаючи додаткову постанову від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), якою заяву відповідача про стягнення понесених нею витрат на професійну правничу допомогу залишила без розгляду.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (стаття 126, частина перша статті 127 ЦПК України).

Враховуючи, що після винесення основного судового рішення у справі 03 грудня 2024 року та поданням 21 січня 2025 року заяви ОСОБА_1 пройшов строк більше ніж встановлений ч.8 ст. 141 ЦПК України та який не дорівнює встановленим п`яти дням після ухвалення основного рішення у справі, такий строк сплинув 10 грудня 2024 року, на що суд першої інстанції уваги не звернув, як і не звернув уваги на те, що до винесення основної ухвали у справі ОСОБА_1 не заявляв про понесення ним таких витрат, пов`язаних з наданням йому правничої допомоги, що є наслідком залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Крім цього, за положеннями ч.2 ст. 270 ЦПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Належить відзначити, що 13 грудня 2024 року постановою начальника відділу Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Півнем С.В. скасовано документ Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10 жовтня 2024 року, що видав ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа №202/3790/24 від 23 серпня 2024 року, чим фактично виконав ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року, яка винесена у цій справі.

Колегія суддів наголошує, що подана 21 січня 2025 року заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення також не узгоджується зі строком подання такої заяви, враховуючи положення ч.2 ст. 270 ЦПК України та наявність відомостей про виконання основного судового рішення у справі 13 грудня 2024 року.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги з приводу застосування до оскаржуваного додаткового рішення вимог ч.2 ст. 270 ЦПК України, при цьому зазначає, що заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду також на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України, та не може бути розглянута судом по суті із відмовою у задоволенні вимог цієї заяви.

Зазначене порушення процесуального строку з подання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі поза межами встановленого як ч. 8 ст. 141 ЦПК України, так і ч.2 ст. 270 ЦПК України, строку, є підставою для залишення такої заяви без розгляду, а ОСОБА_1 втратив право на вчинення процесуальної дії у зв`язку із закінченням таких строків, як це зазначено у положеннях ст. 126,127 ЦПК України, які він поновити не просив та не зазначав поважності причин такого пропуску процесуальних строків, відтак, це є підставою для застосування ст. 377 ЦПК України і скасування додаткового рішення суду першої інстанції від 31 січня 2025 року із частковим задоволенням вимог апеляційної скарги Індустріального ВДВС на додаткове рішення суду першої інстанції за заявою ОСОБА_1 , яка, в силу зазначених вище спеціальних норм процесуального права, залишається без розгляду.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 377 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)Кондрашова Сергія Сергійовича залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 28 травня 2025 року.

Повний текст постанови складено 05 червня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна