РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючої судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Захарченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

у порядку загального позовного провадження цивільну справу

за первісним позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

треті особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради,

Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради,

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

треті особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради,

Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради,

про усунення перешкод у користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, у якому просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зобов`язати матір дитини ОСОБА_2 змінити місце реєстрації ОСОБА_3 з адреси: АДРЕСА_1 , після прийняття судом такого рішення.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23.12.2020 розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про право власності від 01.06.2016, позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстроване місце проживання позивача та малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає за вказаною адресою, а проживає з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вже понад два роки. ОСОБА_3 не проживає в даній квартирі, особистих речей в квартирі не має. Позивач вказує, що перешкод в користуванні жилим приміщенням він не чинив. Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 18.01.2023 №51 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 », визначено місце проживання ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 , після дослідження та вивчення житлових умов, встановили, що умови відповідають вимогам для проживання та будуть кращими, ніж у батька дитини ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу позивач з відповідачем та неповнолітньою дитиною проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , але з часом відповідач прийняла рішення щодо переїзду для самостійного проживання з дитиною. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 10.03.2023 з позивача утримуються аліменти на користь відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.02.2023 та до досягнення дитиною повноліття. На даний час, окрім спільної дитини, сторін нічого не пов`язує, спільного господарства вони не ведуть, не підтримують подружніх стосунків та проживають окремо. Позивач вказує, що він працює в Управлінні Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Житомирській області на посаді вищого офіцерського складу та запланований для зміни місця проходження служби в іншу область у найкоротший термін та має намір продажу зазначеної квартири, оскільки потреба у ній відсутня. Зазначає, що ним попередньо були проведені заходи щодо самостійної зміни реєстрації ОСОБА_3 , як законного представника та власника нерухомого майна, але Управлінням ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради у вище вказаному було відмовлено, так як необхідна згода обох батьків або особи, з якою визначено місце проживання виконавчими органами. Позивач декілька разів спілкувався з ОСОБА_2 для вирішення питання стосовно реєстрації малолітньої дочки, на контракт та компроміси не погоджувалася, згоди не дійшли.

Ухвалою суду від 15.12.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

16.03.2024 від ОСОБА_2 до суду надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, у якому позивач за зустрічним позовом просить усунути перешкоди позивачу та малолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 ; вселити позивача та малолітню дитину - ОСОБА_3 у зазначене житлове приміщення.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 не проживає з дитиною у спірному житлі. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 створив умови, за якими неможливо було проживати разом, постійно чинив психологічний тиск на позивача за зустрічним позовом, принижував її, влаштовував сварки, у зв`язку з чим вона з дитиною змушена була залишити квартиру. Проте, в подальшому, протягом 2021 року, вони намагались налагодити стосунки з колишнім чоловіком, і ОСОБА_2 з дитиною повернулися на проживання до квартири за адресою: АДРЕСА_1 . З початком війни, з метою збереження життя і здоров`я дитини, ОСОБА_2 з донькою виїжджали у сільську місцевість, де проживали декілька місяців. В період відсутності ОСОБА_2 у м. Житомирі, ОСОБА_1 зібрав її речі та перевіз їх до її матері, про що ОСОБА_2 дізналась, повернувшись у м. Житомир влітку 2022 року. В той же час ОСОБА_1 заселив у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , сторонніх чоловіків - військових, що унеможливило її вселення у дану квартиру. На даний час у квартирі також проживають сторонні особи. Отже, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає у квартирі батька ОСОБА_1 за вищевказаною адресою, так як на даний час її батько ОСОБА_1 не надає їй такої можливості, а саме у ОСОБА_2 , як у матері дитини, відсутні ключі від цієї квартири, ОСОБА_1 не пускає її з донькою на проживання у даній квартирі, надав її у користування іншим особам, що свідчить про те, що він чинить перешкоди ОСОБА_4 у користуванні житлом, у якому вона зареєстрована.Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 18.01.2023 №51 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 », визначено місце проживання ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 . Після дослідження та вивчення житлових умов, було встановлено, що умови відповідають вимогам для проживання та будуть кращими ніж у батька дитини ОСОБА_1 . На той час ОСОБА_2 наймала житло. Вирішення питання офіційного визначення місця проживання дитини необхідне було для того, щоб ОСОБА_2 мала змогу подати заяву до суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, оскільки він не надавав коштів на утримання дитини. ОСОБА_2 вказує, що на даний час не має можливості винаймати житло для проживання дочки. Вважає, що вона має бути забезпечена житлом за місцем проживання батька. Зазначає, що малолітня донька ОСОБА_3 має право проживати за місцем своєї реєстрації у квартирі, яка належить її батьку. Оскільки дитина є малолітньою і залишена на проживання з матір`ю, то ОСОБА_2 як мати дитини має право проживати у вказаній квартирі разом з дочкою. У зустрічному позові ОСОБА_2 заявила клопотання про допит свідків - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 18.04.2024 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 13.06.2024 прийнято відмову позивача за первісним позовом ОСОБА_1 від частини позовних вимог первісного позову до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадження у справі у частині вимог первісного позову про зобов`язання відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 змінити місце реєстрації ОСОБА_3 з адреси: АДРЕСА_1 , закрито.

18.06.2024 від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на зустрічний позов, у якому відповідач за зустрічним позовом вказує, що ніколи не чинив перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житлом, з жовтня 2021 року крім нього у квартирі ніхто не проживав. З жовтня 2021 року ОСОБА_2 винаймала житло, де проживала разом з дитиною. Свої речі з квартири ОСОБА_2 вивезла самостійно. Вважає, що визнання особи такою, що втратила право користування житлом є належним способом захисту прав ОСОБА_1 .

Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.

Протокольною ухвалою суду від 23.09.2024 підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні за його участі ОСОБА_1 первісний позов підтримав з підстав, викладених у позові, та просив задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, та просив відмовити у його задоволенні. Додатково пояснив, що не чинить перешкод дитині у користуванні житлом, а ОСОБА_2 правна користування спірною квартирою не має. Реєстрація малолітньої дитини у спірному житлі порушує право ОСОБА_1 на розпорядження його майном. У судове засідання, яким звершується розгляд справи, позивач за первісним позовом не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомив.

У судовому засіданні за її участі ОСОБА_2 проти задоволення первісного позову заперечувала, зустрічний позов підтримала з підстав, викладених у зустрічному позові, та просила задовольнити. У судове засідання, яким звершується розгляд справи, ОСОБА_2 та її представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 подала до суду заяву про проведення судового засідання без їх участі.

Представник третьої особи ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що є сестрою ОСОБА_2 . Їй відомо, що з початком війни сторони припинили спільне проживання за адресою: АДРЕСА_1 . З початком повномасштабного вторгнення ОСОБА_2 разом з дочкою, свідком та іншими родичами виїхали до села. Коли у квітні-травні 2022 року повернулися до Житомира, ОСОБА_2 не змогла потрапити до спірного житла, свідок чула, як ОСОБА_1 казав, що квартира належить тільки йому. У подальшому ОСОБА_2 проживала по АДРЕСА_3 , а потім орендувала житло. Після повернення ОСОБА_2 до Житомира, ОСОБА_1 привіз її речі на АДРЕСА_3 .

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що була свідком того, як ОСОБА_2 , після повернення з села, не змогла потрапити додому, вона хотіла забрати документи. До них вийшов незнайомий хлопець та повідомив, що у квартирі зараз проживає він.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що вони разом з ОСОБА_2 були у селі. Потім повернулися у Житомир, однак ОСОБА_2 до квартири не потрапила, речі ОСОБА_2 . ОСОБА_1 перевіз до її матері.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким завершується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10).

ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Держаного реєстру речових прав (а.с. 9).

З витягів з Реєстру територіальної громади вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7, 11).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №51 від 18.01.2023, під час обстеження умов проживання та складання оцінки потреб родини з`ясовано, що в квартирі за місцем проживання батька наявні належні умови. ОСОБА_1 під час спілкування повідомив, що місце проживання дочки ОСОБА_3 має бути визначено з ним, оскільки у нього кращі житлово-побутові умови проживання та більший заробіток, ніж у матері ОСОБА_2 . ОСОБА_1 було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак батько на засідання комісії не з`явився, про причини неявки не повідомив. 27.12.2022 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_2 повідомила, що на даний час проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . У квартирі за вказаною адресою створено належні умови для виховання та розвитку дитини, що підтверджується висновком оцінки потреб від 15.12.2022. ОСОБА_2 офіційно працевлаштована, має стабільний прибуток, їй на праві власності належить частина приватного будинку за адресою: АДРЕСА_5 . ОСОБА_2 пояснила, що не чинить перешкод у спілкуванні батька з дочкою, який має змогу спілкуватися з дитиною та забирати її за своїм місцем проживання у будь-який зручний для нього час. Дитина приязно ставиться до обох батьків, любить та поважає їх. На даний час всіма питаннями матеріального утримання та виховання ОСОБА_10 займається мати; батько періодично надає допомогу на утримання дочки виключно за власним бажанням. Питання визначення місця проживання ОСОБА_3 повторно розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, ОСОБА_1 на засідання не з`явився, письмових пояснень не надав. У матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків чи аморальної поведінки, які унеможливлюють виховання та утримання дитини. Враховуючи вказані вище факти, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 321 ЦК України, закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

За ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК України, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає сім`ю як спільне проживання осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності (стаття 31 ЦК України).

Обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частин 3 та 4 ст. 29 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Предметом первісного позову є визнання малолітньої дочки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке на праві власності належить її батьку ОСОБА_1 , з метою усунення останньому перешкод у розпорядженні житлом.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також частина перша статті 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» рішення від 02.12.2010, поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (частина четверта статті 29 ЦК України).

Верховним Судом у постановах від 04.07.2018 в справі №711 /443117 (провадження № 61-11933св 18), від 10.04.2019 в справі №466/7546/16-н (провадження № 61-37367св18), від 27.06.2019 в справі №337/1760/17 (провадження № 61-31119св 18), від 27.11.2019 в справі №368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25.08.2020 в справі №206/3425/18 (провадження № 61-9122св19) викладено правовий висновок про те, що малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. На поважність причин не проживання дитини не впливає і наявність у того з батьків, з ким вона фактично проживає, права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України).

Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її непроживання у спірному домоволодінні не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом.

Відповідні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27.12.2018 у справі №759/19394/15-ц (провадження № 61-9128св 18), №210/1857/15-ц від 03.04.2019.

Як вже зазначалось, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 , за цією адресою зареєстроване місце проживання позивача за первісним позовом та разом з ним зареєстроване місце проживання його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньої особою та належить до сім`ї свого батька не зважаючи на те, що з ним не проживає, місцем її проживання є місце проживання її батьків або одного з них, отже ОСОБА_3 має безумовне, встановлене чинним законодавством, право на користування житлом, яке належить її батьку.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що визнання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житлом, яке належить її батьку, переслідує легітимну мету та відповідає найкращим інтересам дитини.

На підставі наведеного, суд доходить висновку, що первісний позов задоволенню не підлягає, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Щодо вимог зустрічного позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Конвенції. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24.11.1986) так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999).

У статті 7 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина перша статті 405 ЦК України).

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина друга статті 405 ЦК України).

Відповідно до статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже, підставою для задоволення позову такої особи є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Позивач за зустрічним позовом пред`явила вимогу про усунення їй та малолітній дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом вселення їх до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вона, як мати малолітньої дитини сторін, має право на користування квартирою разом з дитиною, відповідач за зустрічним позовом чинить їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом психологічного тиску, заселив до квартири сторонніх осіб, вивіз речі ОСОБА_2 з квартири та не надає їй ключів від спірного помешкання.

Разом з тим, позивач за зустрічним позовом не надала будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 чинить їй та малолітній дитині перешкоди у користуванні житлом, такі обставини ОСОБА_2 підтверджує виключно своїми поясненнями. З показів свідків суд також не встановив об`єктивних обставин, які б підтвердили доводи зустрічного позову, оскільки їх покази не демонструють обізнаності в ситуації, яка склалась між сторонами.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом не довела факту вчинення їй та малолітній дитині сторін з боку ОСОБА_1 перешкоди у користуванні спірним житлом.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України визначення кімнати, в якій може проживати позивач, належить до повноважень власника або повинно здійснюватися за домовленістю з останнім, оскільки право власності є непорушним та втручання у нього без законних підстав не допускається.

Суд встановив, що позивач не надав підтверджувальних доказів відмови їй зі сторони відповідача за зустрічним позовом (неможливості добровільно домовитися сторонам) щодо користування спірною квартирою, зокрема шляхом проживання у певній кімнаті, надання ключів від вхідних дверей квартири.

Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 з підстав їх недоведеності.

У зв`язку з відмовою у задоволенні первісного та зустрічного позовів, судові витрати покладаються на сторони, які їх понесли.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради, про усунення перешкод у користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідачза первісним позовом/позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Треті особи:

Орган опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради (м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 4/2),

Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради (м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 4/2).

Суддя Т.А. Воробйова

Повне рішення суду складено 10.06.2025.