Провадження № 2/201/72/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Дніпро

Суддя Соборного районного суду міста Дніпра Федоріщев С.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю з визначенням реального розміру частки у спірному об`єкті, виділення частки в натурі, визнання права забудовника, усунення перешкод в користуванні об`єктом незавершеного будівництва, -

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (нині Соборний районний суд міста Дніпра) надійшла зазначена позовна заява, та ухвалою судді Федоріщева С.С. від 17 вересня 2019 року, якому згідно протоколу автоматичного розподілу справ між суддями вона була розподілена до розгляду, провадження у справі було відкрито (т.1 а.с.1-4, 55-56).

09 червня 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відмову від своїх позовних вимог, та просила в цій частині закрити провадження у справі (т.1 а.с.235).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (нині Соборний районний суд міста Дніпра) від 06 вересня 2023 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Дніпровська міська рада, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровський проектно-конструкторський технологічний інститут», Товариство з обмеженою відповідальністю «Земстройінвест», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Перша дніпровська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімов Вячеслав Едуардович, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Карпенко Наталія Вікторівна про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання співзабудовником, визнання права власності, визнання недійсними договорів, скасування рішень, стягнення грошової компенсації.

Постановою Дніпровського апеляційного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року зазначену ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (нині Соборний районний суд міста Дніпра) від 06 вересня 2023 року про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви було скасовано. При цьому суд апеляційної інстанції вказав на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог.

11 червня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід головуючого по справі на підставі п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, у якій вона послалася на те, що процесуальне рішення щодо виключення або вибуття її з процесу як позивача прийнято не було, однак судом, без її участі прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, подану іншим позивачем ( ОСОБА_2 ), тим самим заявницю фактично виключено з числа сторін процесу. На думку заявниці, таким чином було грубо порушено статті 27, 49, 50 ЦПК України, які гарантують участь сторін у процесі, та ч.2 ст.43 ЦПК, яка вимагає забезпечення рівних процесуальних прав сторін. При цьому заявниця зазначила, що нею подавалися через електронний суд заяви та клопотання, вона має намір приймати участь в судових засіданнях, надавати суду пояснення та докази щодо предмету спору, але судом не направляються повістки, доступу до матеріалів справи через електронний суд вона не має. Заявниця вважає такі дії головуючого по справі стосовно неї упередженими, дискримінаційними, несправедливими и незаконними.

Ознайомившись із заявою про відвід головуючого та дослідивши матеріали справи в частині обставин, про які йдеться у цій заяві, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч.7 ст.56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до пункту 1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні від 09.11.2006 року по справі «Білуха проти України» Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначено, що відповідно до сталої практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, повинна визначатися за об`єктивним та суб`єктивним критеріями.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності («Фей проти Австрії» від 24 лютого 1993 року, пп.27, 28 та 30; «Ветштайн проти Швейцарії» п.42). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду («Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного («Ветштайн проти Швейцарії», пункт 43). Відповідно до цього критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

У рішенні від 10 грудня 2009 р. у справі «Мироненко та Мартенко проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм. На обґрунтування свого висновку ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності.

Тобто, при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді, позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

При вирішенні справи Європейський суд у пункті 49 рішення з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Тобто, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для висновку про упередженість судді потрібні докази її фактичної наявності, що може бути підставою для відсторонення судді від розгляду справи. Іншими словами, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей чи уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Крім того, неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Пряма чи опосередкована (побічна) заінтересованість у результаті розгляду справи як підстава для відводу може мати юридичний або побутовий характер. Юридична заінтересованість має місце, якщо від результату вирішення спору у судді виникнуть, зміняться або припиняться певні права або обов`язки. Побутова або фактична заінтересованість полягає в тому, що рішення суду може мати вплив на особисті стосунки судді з оточуючими.

За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. При цьому суд вважає, що наявність об`єктивного критерію має визначатися виходячи з об`єктивно існуючих обставин, тобто обставин, які існували та існують поза волею учасників процесу.

Отже, згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, існування безсторонності повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

В даному випадку, приймаючи 06 вересня 2023 року до розгляду уточнену позовну заяву, подану ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , суд виходив з основного принципу (засади) цивільного судочинства, передбаченого п.5 ч.3 ст. 2 ЦПК України, - диспозитивності.

Процесуальну суть цього принципу розкрито у статті 13 ЦПК України, відповідно до частини третьої якої, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Крім того, у відповідність до п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України, ОСОБА_2 , як учасник справи має право подавати заяви та клопотання, а відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, вона, як позивач, вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Також, у відповідність до ч.3 ст.49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання вона, як позивач, має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви, чим вона й скористалася, однак застосувала невірну форму звернення.

Як згадано вище, своїми правами стосовно предмету спору скористалася й заявниця - позивачка ОСОБА_1 , яка 09 червня 2020 року звернулася до суду із заявою про відмову від своїх позовних вимог, та просила в цій частині закрити провадження у справі. Таке її право передбачене п.1 ч.1 ст.49 ЦПК України, відповідно до якої позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. В подальшому, будь-яких інших заяв, аж до заяви про відвід головуючого, від неї до суду не надходило.

Стосовно ж участі ОСОБА_1 в судових засіданнях та її обізнаності про такі засідання, то вона викликалася до суду у передбачений законом спосіб. При цьому слід звернути увагу на те, що заявниця й сама зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо її інтересів, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Зважаючи на вищевикладене, байдужа поведінка учасника справи, що виявляється, зокрема у не отриманні повідомлень суду, не повинна схвалюватися судовою практикою. Навпаки, судова практика повинна стимулювати учасників справи використовувати прогресивні форми роботи. На сучасному етапі розвитку держави, Україна створила інформаційне поле, де зацікавлена особа легко знайде інформацію про судову справу. Функціонує Єдиний державний реєстр судових рішень. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема "Електронний кабінет" ЄСІТС. Все безкоштовно і доступно. На цьому наголосив Верховний Суд в своїй ухвалі від 17 листопада 2022 року у справі №560/5541/20.

Крім того, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в ухвалі від 17 листопада 2022 року у справі № 560/5541/20, ключовим для оцінки правомірності дій суду щодо оповіщення сторін, має бути не спосіб їх вчинення (надсилання чи не надсилання рекомендованого листа), а їх здатність забезпечити досягнення мети - інформування особи про судове рішення. Якщо особа знає або не може не знати про судове рішення, саме лише ненадсилання їй тексту рішення рекомендованим листом є формальним порушенням і не повинно мати правового значення, адже правову мету досягнуто. За формального підходу, ненадсилання особі судового рішення рекомендованим листом, як це передбачено статтею 251 КАС України, свідчить про те, що його не вручено. Однак на практиці навіть дотримання такого порядку не гарантує, що особа знає про судове рішення. Навіть якщо хтось розписався про отримання листа, то невідомо чи це був особисто учасник справи, чи відкрито листа, чи прочитано судове рішення. Закон лише виходить з презумпції, що учасник справи повинен дізнатися, не може не знати про текст судового рішення, надісланий йому поштою рекомендованим листом. Тобто діє презумпція обізнаності.

В Ухвалі Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі № 560/5541/20 наголошено на тому, що використання цих інструментів та технологій забезпечує добросовісній особі можливість звертатися до суду, брати участь у розгляді справи у зручній формі та з мінімальними витратами. Тобто держава Україна забезпечила можливість доступу до правосуддя і право знати про суд. Рада суддів України неодноразово (востаннє рішенням № 26 від 06.08.2022) закликала суди та учасників процесу використовувати більш ощадливі методи роботи, користуватися перевагами дистанційного та електронного судочинства. В умовах війни кожна заощаджена гривня - вклад у перемогу. Це вже питання не лише грошей, а й національної безпеки. Презумпція обізнаності покладає на учасника справи обов`язок довести незнання про повідомлення, надіслане судом. Слід виходити з принципу порядності працівників суду. Перебуваючи під присягою державного службовця, розуміючи кримінально-правові наслідки підробки, не має підстав вважати, що вони можуть фальшувати докази повідомлення. То ж коли працівник суду передає телефонограму і фіксує це відповідним документом, недостатньо заперечити її отримання. Коли надсилає листа на електронну пошту чи телефон учасника (sms чи у месенджер), недостатньо сказати «Я його не читав!» Щоб спростувати презумпцію обізнаності, учасник повинен надати відповідні докази «незнання». За таких обставин, та враховуючи, що інформація про рух справи, про призначені дати засідання, увесь час перебування справи в провадженні суду фіксувалася та фіксується в офіційних електронних джерелах, зокрема, й на сайті суду та на сайті «Судова влада», доступ до яких є безперешкодним для будь-якої зацікавленої особи, а також процесуальну поведінку заявниці щодо відмови від позовних вимог, її доводи про те, що вона не була обізнана про судові засідання, бажала, але не мала можливості через свою необізнаність, прийняти участь у розгляді справи, прийняті до уваги бути не можуть.

Водночас, відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З огляду на викладене, підстави для відводу головуючого від розгляду даної справи, на які посилається ОСОБА_1 у своїй заяві від 11 червня 2025 року, не узгоджуються із приписами чинного законодавства. ЇЇ заява про відвід головуючого є необґрунтованою, оскільки жодних дій або бездіяльності, які можна було б витлумачити як обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді в контексті п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, головуючим не вчинялося.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

В даному випадку, заява про відвід головуючого надійшла до суду 11 червня 2025 року, а наступне судове засідання призначене на 17 червня 2025 року о 14.00 год., з чого випливає, що у даному випадку стосовно порядку розгляду цієї заяви мають бути застосовані положення абз.1 ч.3 ст.40 ЦПК України, адже вона надійшла до суду за три робочих дня до засідання по справі.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України, визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 33, 37, 40, 258-261 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати заявлений ОСОБА_1 відвід головуючого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю з визначенням реального розміру частки у спірному об`єкті, виділення частки в натурі, визнання права забудовника, усунення перешкод в користуванні об`єктом незавершеного будівництва - необґрунтованим.

Цивільну справу № 201/10657/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю з визначенням реального розміру частки у спірному об`єкті, виділення частки в натурі, визнання права забудовника, усунення перешкод в користуванні об`єктом незавершеного будівництва - передати до канцелярії суду для виконання вимог ч.1 ст.33 ЦПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя С.С. Федоріщев