ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/496/25 Справа № 184/2468/23 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №184/2468/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2024 року,

встановив:

У грудні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вказаним вище позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н від 16.12.2015 року, відповідно до якого останній отримав кредитну картку з початковим кредитним лімітом в розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 50 000 грн. Оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 13.12.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 49 409,19 грн, що складається із: 47 762,88 грн. тіло кредиту; 1 646,31 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2024 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 16.12.2015 року у розмірі 46 762,88 грн. станом на 13.12.2023. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання стягнення судових витрат у вигляді судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на суму безпідставно нарахованих та сплачених відсотків за користування кредитними коштами.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що, оскільки, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача нарахованої суми процентів, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку по їх сплаті позивачу, то розмір тіла кредиту повинно бути зменшено на суму сплачених відсотків.

На адресу апеляційного суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить рішення суду залишити без змін як обґрунтоване та законне, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Відповідно частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 16.12.2015р.

Крім того, як вбачається з довідки про кредитні картки, які були видані відповідно до кредитного договору б/н, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , відповідачу на підставі кредитного договору від 16.12.2015р., було видано кредитну картку НОМЕР_1 з датою відкриття 04.07.2016р., термін дії до 12/19.

В подальшому 16.06.2020р. вказаний договір було пролонговано, шляхом перевипущення картки: НОМЕР_2 строком дії до 09/23.

Отже, підписавши 16.12.2015р. анкету-заяву, відповідач дав свою згоду на укладення кредитного договору з умовами, визначеними у даній анкеті-заяві.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.12.2015р. шляхом підписання заяви-анкети, отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки за порушення умов користування кредитом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

13 жовтня 2022 року ОСОБА_1 підписав ОТП заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг, в якій визначено розмір процентної ставки для кредитних карт, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та невиконання зобов`язань за договором, розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання (а.с.16-21).

При здійсненні будь-якої операції та правочинів між сторонами за допомогою ОТП паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону клієнта.

13 жовтня 2022 року ОСОБА_1 підписав ОТП паспорт споживчого кредиту (а.с.11-15).

З довідки АТ КБ «Приватбанк», скерованої до суду першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 на підставі укладеного кредитного договору б/н видано платіжні картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , тип карток - картка «Універсальна» (а.с. 22).

Таким чином підписана сторонами у справі Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 13 жовтня 2022 року, в якій вони погодили істотні умови, у тому числі, й розмір процентів за користування кредитом та збільшення відсоткової ставки у разі прострочення сплати кредитної заборгованості, що є договором у розумінні цивільного законодавства.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для зменшення розміру заборгованості за тілом кредиту на суму сплачених відсотків за користування кредитними коштами, оскільки останні були погоджені сторонами.

Доводи апеляційної скарги не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повне судове рішення складено 09 червня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста