Справа № 473/153/25
РІШЕННЯ

іменем України

"13" червня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Гоженко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ

у січні 2025 року ОСОБА_1 через свою представницю адвоката Бінько Марину Анатоліївну звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 0,0720 га, що була надана для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку. Позивачка прийняла спадщину після смерті батька в передбаченому законом порядку, проте при зверненні до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Ельдарової О.М. щодо оформлення спадщини, позивачка отримала відмову в оформленні спадкових прав щодо земельної ділянки, оскільки остання перебуває у спільній частковій власності двох осіб ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), що не узгоджується з правом власності спадкодавця на житловий будинок, який розташований на вказаній земельній ділянці.

З огляду на викладене, позивачка просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0720 га надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 25 квітня 2025 року до участі в справі в якості відповідачів залучені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В судове засідання представниця позивачки адвокат Бінько М.А. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги ОСОБА_1 визнав у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи за місцем їх реєстрації, причину неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (батько позивачки). Після його смерті приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Ельдаровою О.М. заведено спадкову справу № 44/2021 від 17 грудня 2021 року. Згідно повідомлення нотаріуса № 14/01-16 від 21 січня 2025 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулася позивачка ОСОБА_1 . Дружина спадкодавця ОСОБА_7 надала заяву про відмову від спадщини на користь позивачки (а.с. 3,18-21, 30-32).

11 квітня 2025 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Ельдаровою О.М. позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі: свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 грудня 2004 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області, в.о. державного нотаріуса Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області Кучеровою Н.М. (1/3 частка); свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 квітня 2005 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області в.о. державного нотаріуса Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області Кучеровою Н.М. (1/3 частка); договору дарування, посвідченого 01 листопада 2005 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області (1/3 частка, попередній власник обумовленої частки - ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після його смерті прийняли ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) (а.с.4-10,53,54).

Також з матеріалів справи вбачається, що вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0720 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Право власності щодо ділянки зареєстроване за ОСОБА_5 (2/3 частки), ОСОБА_6 (1/3 частки). На їх ім`я 25 жовтня 2005 року Вознесенською міською радою був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №79 (а.с.12,13).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції на час укладення спадкодавцем договору дарування від 01 листопада 2005 року) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод.

Однак, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦК України (в редакції на час укладення спадкодавцем договору дарування від 01 листопада 2005 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою.

При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з`ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження (п. 18-1 вищевказаної постанови Пленуму).

Таким чином, за відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди).

Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою володів попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на земельну ділянку на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

За таких обставин, до ОСОБА_5 перейшло право власності на 1/3 частку спірної земельної ділянки, отже остання ввійшла до складу спадщини.

Згідно положень Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом (ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк у порядку, передбаченому законом.

В силу ч.ч.2,3 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Правило вказаної статті про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності (п.10 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7).

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивачка ОСОБА_1 не має іншої можливості захистити своє право на земельну ділянку, суд вважає, що право останньої підлягає захисту.

Керуючись ст.ст.12,13,76-83, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0720 га, кадастровий номер: :07:021:0003, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Вознесенську Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В.Лузан