Справа№938/1850/24
Провадження № 2/938/102/25
09 червня 2025 року селище Верховина
Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Чекан Н.М.
з участю: секретаря судового засідання Івасюк Г.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, що є спільною сумісною власністю, -
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Волосянко Р.О., звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, що є спільною сумісною власністю та просила
- визнати за нею, тобто ОСОБА_1 , право власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме:
*квартиру АДРЕСА_1 ,загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., вартістю 1940860 гривень;
* частину першого поверху приміщення житлового будинку крамниці загальною площею 53,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
* частину погреба загальною площею 29,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
- за ОСОБА_2 визнати право власності на наступне майно:
* автомобіль RENAULT KANGOO, 2008 р.в., об`єм двигуна 1461 см. куб., ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринковою вартістю 350000 гривень;
* частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: другий поверх загальною площею 52,7 кв.м., вартістю 1589407 гривень;
* частину першого поверху житлового будинку крамниці, загальною площею 53,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
* частину погреба загальною площею 29,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
Ухвалою суду від 19.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 10.02.2025 року продовжено строк підготовчого провадження.
Ухвалою суду від 10.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача до суду поступило клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності та у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечував щодо ухвалення заочного рішення (а.с.98).
Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином повторно, зокрема судову повістку на 10.04.2025 року відмовився одержати (а.с.76-78), судові повістки на 12.05.2025 року, на 09.06.2025 року та копію ухвали від 19.12.2024 року, копію позовної заяви з додатками отримав 25.04.2025 року та 27.05.2025 року (а.с.88,96).
Із інформації ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 72), вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на військову службу під час мобілізації не призивався.
Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
У ч. 1 ст. 280 ЦПК України закріплено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи той факт, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дачу, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив причин неявки, відзив на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів.
Суддя вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.
Нормами ст.ст.1-4 ЦПК України, передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У ч.1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Законом, що регулює, в тому числі, майнові права подружжя є Сімейний кодекс України, а також на ці правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу України, що регулює правовий статус спільного майна.
Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суд.
У ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі ч.ч.1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Аналогічні положення містяться у ч.2 ст. 372 ЦК України.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
У ст. ст. 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу.
Крім того, суд зауважує, що майно є спільною сумісною власністю подружжя, незалежно від того, на кого воно зареєстровано.
Зазначені норми закону передбачають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця матеріально-правова презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок Великою Палатою Верховного Суду викладений у постанові від 21.11.2018 року у справі №372/504/17.
Як вбачається, із матеріалів справи, рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 01.05.2023 року (а.с.9) розірвано шлюб, зареєстрований у виконавчому комітеті Яблуницької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області 12.10.2005 року, актовий запис №8, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
За період перебування у шлюбі, тобто з 12.10.2005 року по 01.05.2023 року сторони набули у власність:
2) житловий будинок з крамницею загальною площею 105,8 кв.м. та житловою площею: 30,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11-12); як вбачається з технічного паспорта (а.с.13-18), вказане домогосподарство складається з житлового будинку з крамницею (літера А) та погребу (літера Б), на другому поверсі будинку розташована двохкімнатна квартира загальною площею 52,7 кв.м та житовою площею 30,9 кв.м. вартістю 1589406,50 гривень (а.с.19-21), на першому поверсі розташована крамниця загальною площею 53,1 кв.м., яка обладнана окремими входами та може бути поділена в натурі (а.с.18); погріб загальною площею 29,5 кв.м.; у власність набуто 04.01.2014 року;
3) квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 63,3 кв.м. та житловою площею 37,7 кв.м. вартістю 1940860 гривень, у власність набуто 15.03.2019 року (а.с.22-25);
4) автомобіль RENAULT KANGOO, 2008 р.в., об`єм двигуна 1461 см. куб., реєстраційний номер НОМЕР_3 вартістю 350000 гривень, у власність набуто 16.12.2021 року (а.с.26).
Таким чином, враховуючи рівність часток кожного з подружжя, виходячи з вартості майна, що підлягає поділу, суд вважає, що підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання права власності за позивачем на квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої становить 1 940 860 гривень, та визнання права власності за відповідачем на майно сукупна вартість якого становить 1939407 гривень, а саме на автомобіль RENAULT KANGOO, 2008 р.в., об`єм двигуна 1461 см. куб., реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринковою вартістю 350000 гривень, квартиру, яка знаходиться на другому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якої 1589407 гривень.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 , ч.3 ст.370 ЦК України).
Враховуючи вищевказане, суд прийшов до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача грошової компенсації різниці у вартості вищевказаного майна в розмірі 1453 гривень.
Також задоволенню підлягає позовна вимога про визнання за позивачем та відповідачем права власності в розмірі по погребу та крамниці, розташованій на першому поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки така вимога відповідає рівності часток кожного з них.
Щодо позовної вимоги про визнання права власності на земельної ділянки за кожним із подружжя, слід зазначити, що відповідно до ч.5 ст.61 СК України в редакції Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08.02.2011 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації. Законом України від 17.05.2012 року № 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини/ чоловіка», який набрав чинності з 13.06.2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, змінено. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 57 СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини/ чоловіка, а ч.5 ст. 61 СК України виключено.
Таким чином, у період часу з 8 лютого 2011 по 12 червня 2012 р. включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалася спільною сумісною власністю подружжя; до 8 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.
Однак, слід звернути увагу на вимоги ст.120 ЗК України, якою передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Зважаючи, що за відповідачем у порядку поділу спільного майна подружжя переходить право власності на житловий будинок в розмірі (ІІ поверх житлового будинку крамниці площею 52,7 кв.м + частина першого поверху житлового будинку крамниці площею 26,55 кв.м. = 79,25 кв., що від загальної площі житлового будинку 105,8 кв.м. становить 75%, тобто ), а за позивачем - частину першого поверху житлового будинку крамниці площею 26,55 кв.м., що від загальної площі житлового будинку 105,8 кв.м. становить 25%, тобто ), внаслідок чого до відповідача та позивача переходить право власності відповідно на та земельної ділянки.
У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат.
Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Пропорційно до задоволення позову стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 7570 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України,-
Позов задоволити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на:
- квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 63,3 кв.м. та житловою площею 37,7 кв.м.;
- (одну четверту) частину житлового будинку-крамниці за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на (одну другу) частину першого поверху, загальна площа якого 53,1 кв.м.;
- (одну другу) частину погреба, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа якого 29,5 кв.м.;
Визнати за ОСОБА_2 право власності на:
- автомобіль RENAULT KANGOO, 2008 р.в., об`єм двигуна 1461 см. куб., з реєстраційним номером AT4217HC;
- (три четвертих) частини житлового будинку-крамниці за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на другий поверх загальною площею 52,7 кв.м. та (одну другу) частину першого поверху, загальна площа якого 53,1 кв.м;
- (одну другу) частину погреба, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа якого 29,5 кв.м.;
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці у вартості часток майна в розмірі 1453 (одну тисячу чотириста п`ятдесят три) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7570 (сім тисяч п`ясот сімдесят) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_5 , зареєстрована адреса проживання: с.Черемошна Верховинського району Івано-Франківської області.

Суддя Наталія ЧЕКАН