ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/4324/24 Головуючий суддя І інстанції Смирнов В. А.
Провадження № 22-ц/818/1016/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: що виникають з договорів оренди
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2024 року по справі № 638/4324/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Мякота Тетяну Миколаївну звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником земельної ділянки кадастровий №:04:000:0154 площею 8,1337 гектарів та розташована на території Вірнопільської сільської ради Ізюмського району Харківської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія Р1 № 718562.

08 вересня 2014 року між ОСОБА_1 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО», укладений договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 10.09.2014 року, та додаткова угода від 14 липня 2020 року до договору оренди землі від 08.09.2014 року. Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 23.11.2020 року №233637521, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 28, номер запису про інше речове право 9669623, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 21317043 від 15.05.2015 року.

Відповідно до умов договору: п.7 Договору, договір укладено строком на 10 (десять) років. Пунктом 6 Додаткової угоди до договору дія договору оренди продовжена на вісім років з моменту закінчення строку дії Договору, визначеного з урахуванням усіх змін та доповнень, внесених до Договору; до п.п.8-13 Договору оренди та Додаткової угоди передбачені розмір, умови та строки виплати орендної плати.Додатковою угодою від 14.07.2020 року до договору оренди землі від 08.09.2014 року внесені зміни в п.,8,9,10,11 розділу «Орендна плата»: Розмір орендної плати встановлений сім відсотків від грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки. Умовами п. 9 договору оренди передбачено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції за кожний рік використання.При укладенні додаткової угоди до договору п.9 не містить зазначеної умови, як не містить умови про те, що при виплаті орендної плати індекси інфляції не враховуються, як передбачено частиною 3 статті 21 закону України «Про оренду землі». Внесені зміни в п. 10 визначено, що орендна плата сплачується Орендарем Орендодавцю після збору врожаю у строк не пізніше тридцять першого грудня поточного року. Для виконання умов договору орендодавцем були надані банківські реквізити перерахування орендної плати.

Зазначила, що зобов?язання щодо нарахування та виплати орендної плати, сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету за 2021 рік Орендарем виконані в повному обсязі.

Орендна плата за 2022 рік, за 2023 рік за договором оренди станом на 01.03.2024 року не виплачена Позивачці. Перерахування податкових зобов`язань за договором оренди до бюджету за 2022 та 2023 рік не здійснювались відповідачем.

Відповідно до п. 29 Договору Орендар зобов?язаний своєчасно вносити орендну плату. Відповідно до п.13 Договору оренди у разі невнесення орендної плати у строки, визнач цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,1 відсотків річних несплаченої суми за кожний день прострочення. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки в 2022 році становила 249934,49 гривень, 2023 році становила 274927,94 гривень.

Вказала, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором оренди зі сплати орендної плати за 2022 та 2023 роки та позивачем проведено розрахунок орендної плати за 2022 рік в розмірі 22149 грн. 19 коп., орендної плати за 2023 рік в розмірі 20226 грн. 45 коп., пені в розмірі 10627 грн. 55 коп., інфляційних втрат в розмірі 1303 грн. 63 коп., три відсотки річних в розмірі 873 грн. 45 коп. та просила суд її стягнути з відповідача.

Таким чином, станом на дату складання позовної заяви, у відповідача перед ним існує заборгованість за договором оренди зі сплати орендної плати за 2022 та 2023 роки у розмірі 55180,27 грн.

Вважала, що відповідачем істотно порушено умови договору оренди, а саме відповідачем у визначені договором оренди строки не сплачено на його користь орендну плату за 2022 та 2023 роки, що є підставою для розірвання договору оренди за рішенням суду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2024 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0154 площею 8,1337 га, укладений 08 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право 9669623 від 10 вересня 2014 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» (, адреса місцезнаходження юридичної особи: Харківська область, Ізюмський район, село Вірнопілля, вул.Миру, 10-А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) орендну плату за 2022 рік в розмірі 22149 грн. 19 коп., орендну плату за 2023 рік в розмірі 20226 грн. 45 коп., пеню в розмірі 10627 грн. 55 коп., інфляційні втрати в розмірі 1303 грн. 63 коп., три відсотки річних в розмірі 873 грн. 45 коп., всього 55180 (п`ятдесят п`ять тисяч сто вісімдесят) грн. 27 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» (, адреса місцезнаходження юридичної особи: Харківська область, Ізюмський район, село Вірнопілля, вул.Миру, 10-А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» (, адреса місцезнаходження юридичної особи: Харківська область, Ізюмський район, село Вірнопілля, вул.Миру, 10-А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата за 2022 та 2023 роки не була Відповідачем сплачена Позивачці, що суд розцінив, як системне невиконання обов`язку зі сплати орендної плати, тому необхідно розірвати договір оренди земельної ділянки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Судові витрати покласти на Позивача. Повідомити про дату час та місце розгляду справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірна земельна ділянка розташована на території с.Вірнопілля Ізюмського району Харківської області, що відноситься до Оскільської територіальної громади Ізюмського району Харківської області та з березня 2022 року по середину вересня 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією та в цей період орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, які є джерелом сплати орендної плати. Більш того, сільськогосподарське виробництво є сезонним видом господарства. Так, не провівши посівну компанію в 2022 році, орендар фактично залишився без доходу, на весь період до збору врожаю після наступної посівної компанії. Таким чином, орендар не допустив порушень умов договору, суб`єктивна сторона яких знаходилась б в сфері його впливу або контролю. У зв`язку з чим за відсутності вини орендаря у простроченні сплати орендної плати за 2022 рік, не можна вважати порушення строків сплати орендної плати систематичними, що виключає в даному випадку наявність підстав для розірвання договору з заявленої позивачкою підставою.

Зауважено, що само с. Вірнопілля та земельні ділянки які знаходиться в користуванні ТОВ «СД-АГРО» опинилися на фактичній лінії зіткнення, де на протязі 6 місяців проходили бойові дії, в наслідок чого підприємство було повністю знищено: зруйновані будівлі та приміщення, в результаті пожежі знищена сільськогосподарська техніка, земельні ділянки які знаходяться в оренді Відповідача були заміновані. Вказаний факт є загальновідомим та встановлений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22 грудня 2022 року. 24 березня 2023 року співробітниками Ізюмського РУ ГУ ДСНС був складений акт про пожежу, відповідно до якого в результаті проведення бойових дій була знищена сільськогосподарська техніка, що належить ТОВ «СД-АГРО» на загальну суму приблизно 8 555 254 грн. 00 коп. прямих збитків та приблизно 8 663 254 грн. 00 коп.

Відповідно до акту обстеження земельних ділянок від 27 березня 2023 року складеного начальником відділу земельних відносин та комунальної власності Оскільської сільської ради Ізюмсько району Харківської області земельні ділянки, що знаходяться в користуванні ТОВ «СД-АГРО» перебувають у занедбаному стані, ознаки ведення сільськогосподарських робіт на них відсутні. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань в провадженні слідчого управління УСБУ в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0002644 за ч. 1 ст. 438 КК України з приводу порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями збройних сил російської федерації. Таким чином починаючи з лютого 2022 року по теперішній час «Відповідач» не веде жодної господарської діяльності не проводить сільськогосподарські роботи, а тому не має можливості належним чином виконувати взяті на себе зобовН`язання.

Відповідно до довідки Оскільської сільської військової адміністрації № 02-01-22/935 від 04 грудня 2023 року, звернення ТОВ «СД-АГРО» з приводу обстеження та розмінування полів направлено до Департаменту цивільного захисту Харківської обласної військової адміністрації, при цьому строки проведення розмінування залишаються невідомими. Згідно листа Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області № 65020-9165/65122 від 27 вересня 2024 року земельна ділянка яка є предметом спору в справі № 638/4324/24 не обстежувались піротехнічними розрахунками ГУ ДСНС, а тому є ймовірно забрудненою вибухонебезпечними предметами. В той же час відповідно до листа Харківської обласної військової адміністрації № 03- 01-02/2611 від 27 вересня 2024 року земельні ділянки ТОВ СД-АГРО не обстежувались на наявність вибухонебезпечних предметів. Таким чином матеріали справи підтверджують факт того, що земельні ділянки, що знаходяться в користуванні «Відповідача» в тому числі і спірна земельна ділянка, на теперішній час не можуть бути оброблені та використані в сільськогосподарській діяльності з огляду на те, що є потенційно небезпечними, в той же час вони до цього часу не були обстежені на предмет розмінування.

У письмовому відзиві представник позивача Мякота Т.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зазначила, що відповідач, посилаючись на форс- мажорні обставини, мав довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.13 травня 2022 року ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Вказала, що відповідачем до матеріалів справи не надано доказів звернення до позивача із документальним підтвердженням настання для нього форс-мажорних обставин, що спричинили неможливість виконання Договору оренди земельної ділянки. Суд першої інстанції звернув увагу в судовому рішенні на те, що не надано доказів того, що діяльність ТОВ «СД-АГРО» була зупинена або доказів звернення до Орендодавця із повідомленням про неможливість виконання своїх зобов`язань за Договором оренди (як сторони, яка взяла на себе зобов`язання) у зв`язку з обставинами, на які Відповідач посилається в своїх запереченнях.

Зауважила, що самі посилання відповідача на оголошення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану та на п.40 договору, згідно якого сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини, є безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Мякота Т.М., представника відповідача адвоката Савіна О.С., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду не повністю відповідає.

Колегія суддів не погоджується з тим, що у даному випадку орендар відповідає за невиконання договору оренди за 2022 рік, що виключає можливість визнання систематичним порушення умов договору оренди землі про сплату орендної плати.

Згідно з статтею 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частин першої, другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 910/9226/23 зазначив, що надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 912/3323/20).

Разом з тим, форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі № 917/1053/18, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 25 січня 2022 року у справі № 904/3886/21, від 30 травня 2022 року у справі № 922/2475/21, від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21).

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі № 917/1053/18, лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин (постанова Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21).

Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 718562, належить земельна ділянка кадастровий №:04:000:0154 площею 8,1337 гектарів, яка розташована на території Вірнопільської сільської ради Ізюмського району Харківської області.

08 вересня 2014 року між ОСОБА_1 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО», укладений договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 10.09.2014 року, та додаткова угода від 14 липня 2020 року до договору оренди землі від 08.09.2014 року. Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 23.11.2020 року №233637521, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 28, номер запису про інше речове право 9669623, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 21317043 від 15.05.2015 року.

Відповідно до п.7 Договору, договір укладено строком на 10 (десять) років.

Пунктом 6 Додаткової угоди до договору дія договору оренди продовжена на вісім років з моменту закінчення строку дії Договору, визначеного з урахуванням усіх змін та доповнень, внесених до Договору.

Відповідно до п.п.8-13 Договору оренди та Додаткової угоди передбачені розмір, умови та строки виплати орендної плати.

Додатковою угодою від 14.07.2020 року до договору оренди землі від 08.09.2014 року внесені зміни в п.,8,9,10,11 розділу «Орендна плата»: Розмір орендної плати встановлений сім відсотків від грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки.

Умовами п. 9 договору оренди передбачено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції за кожний рік використання.

При укладенні додаткової угоди до договору п.9 не містить зазначеної умови, як не містить умови про те, що при виплаті орендної плати індекси інфляції не враховуються, як передбачено частиною 3 статті 21 закону України «Про оренду землі».

Внесені зміни в п. 10 визначено, що орендна плата сплачується Орендарем Орендодавцю після збору врожаю у строк не пізніше тридцять першого грудня поточного року.

Для виконання умов договору орендодавцем були надані банківські реквізити перерахування орендної плати. Зобов?язання щодо нарахування та виплати орендної плати, сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету за 2021 рік Орендарем виконані в повному обсязі.

Орендна плата за 2022 рік, за 2023 рік за договором оренди станом на 01.03.2024 року не виплачена Позивачці. Перерахування податкових зобов`язань за договором оренди до бюджету за 2022 та 2023 рік не здійснювались відповідачем.

Відповідно до п. 29 Договору Орендар зобов?язаний своєчасно вносити орендну плату.

Відповідно до п.13 Договору оренди у разі невнесення орендної плати у строки, визнач цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,1 відсотків річних несплаченої суми за кожний день прострочення.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки в 2022 році становила 249934,49 гривень, 2023 році становила 274927,94 гривень.

Позивачем проведено розрахунок орендної плати за 2022 рік в розмірі 22149 грн. 19 коп., орендної плати за 2023 рік в розмірі 20226 грн. 45 коп., пені в розмірі 10627 грн. 55 коп., інфляційних втрат в розмірі 1303 грн. 63 коп., три відсотки річних в розмірі 873 грн. 45 коп.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Пунктом «в» частини 1 статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Відповідно до ст. 651 ЦК України:

1. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди

До аналогічних висновків дійшов касаційний суд у постанові Верховного Суду від 31 липня 2020 року у справі № 479/1073/18 та у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, в якій викладено висновок про застосування норм права згідно якого «систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини 2 статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України, частини 2 статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин 1 - 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0154 площею 8,1337 га, укладений 08 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право 9669623 від 10 вересня 2014 року, посилаючись на те, що відповідач систематично порушує строки сплати орендної плати за договором, а саме взагалі не виплатив орендну плату за 2022 та 2023 роки.

Оскільки позивач мотивував позовні вимоги тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» не сплачувало орендну плату за 2022-2023 роки, тому саме відповідач повинен спростувати належними та допустимими доказами його твердження про несплату орендної плати в обумовлений в договорі термін до 01 березня наступного року.

В свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» зазначило, що спірна земельна ділянка розташована на території до Оскільської територіальної громади Ізюмського району Харківської області, яке в період з 24 лютого 2022 року по 24 вересня 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією російського агресора, та в цей період орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, які є джерелом сплати орендної плати. Більш того, сільськогосподарське виробництво є сезонним видом господарства. Так, не провівши посівну компанію в 2022 році, орендар фактично залишився без доходу на весь період до збору врожаю після наступної посівної компанії. Таким чином, орендар не допустив порушень умов договору, суб`єктивна сторона яких знаходилась б в сфері його впливу або контролю. У зв`язку з чим, за відсутності вини орендаря у простроченні сплати орендної плати за 2022 рік, не можна вважати порушення строків сплати орендної плати систематичними, що виключає в даному випадку наявність підстав для розірвання договору з заявленої позивачкою підстави. Вказав, що с.Вірнопілля Оскільської територіальної громади Ізюмського району Харківської області є територією активних бойових дій, що істотно зменшує можливість орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням: проводити посівну компанію, збирати врожай.

Так, статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

В зв`язку із запровадження на території України Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Отже, орендар повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 399/935/16-ц (провадження № 61-304св17)).

Згідно з положеннями частини 6 статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У пунктах 6.8 - 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини 6 статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Обставини, зазначені у нормі частини 6 статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною 6 статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині 6 статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Верховний Суд у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 910/14244/20 зазначив, що для застосування частини 6 статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини. Таким чином, при оцінці судом таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а обов`язком орендаря є доведення належними та допустимими доказами наявність тих обставин, на які він посилається, як на такі, що підтверджують факт неможливості використання ним орендованого майна з незалежних від нього причин.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.

У постанові від 20 березня 2024 року у справі № 911/255/23 за позовом про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідач відповідно до положень частини 6 статті 762 ЦК України не мав обов`язку сплачувати орендну плату за відповідний період, враховуючи перебування населеного пункту, де розташований об`єкт оренди, в тимчасовій окупації з 01 березня 2023 року до 01 квітня 2023 року, та неможливість використання об`єкта оренди орендарем.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Актуальний перелік таких територій затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, згідно з якою с.Вірнопілля Оскільської територіальної громади Ізюмського району Харківської області, на території якої розташована спірна земельна ділянка, з 24 лютого 2022 року по 24 вересня 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією, а наразі належить до територій активних бойових дій, внаслідок чого користування земельною ділянкою орендарем відповідно до умов договору оренди у період тимчасової окупації об`єктивно було неможливо, а тому колегія судідв погоджується з наведеними з цього приводу аргументами скарги.

Отже, орендована земельна ділянка позивача, що розташована на території Оскільської територіальної громади Ізюмського району Харківської області, у спірний період не використовувалась та не могла використовуватись через обставини, за які Товариство з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» не відповідає, а саме перебування під окупацією та реальну загрозу її забруднення вибухонебезпечними предметами внаслідок бойових дій, які там відбувалися у 2022 році.

При цьому колегія суддів відхиляє наведені у відзиві на скаргу доводи про те, що відповідач не надав належний для встановлення форс-мажорних обставин відповідний Сертифікат ТПП, оскільки він не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин (див. з цього приводу аналогічні правові висновки, які були висловлені у постановах КГС ВС від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16; від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18; від 25.11.2021 у справі № 905/55/21; від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17; від 07.06.2023 у справі № 912/750/22; від 07.06.2023 у справі № 906/540/22; від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22; від 29.06.2023 у справі № 922/999/22; від 05.12.2023 у справі № 917/1593/22.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що відповідачем доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022 рік, оскільки с.Вірнопілля Оскільської територіальної громади Ізюмського району Харківської області де розташована орендована земельна ділянка, в період з 24 лютого 2022 року по 24 вересня 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією, у зв`язку з чим в цей період орендар був позбавлений можливості використовувати її для отримання доходів та не провів посівну компанію в 2022 році.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що за відсутності вини орендаря у простроченні сплати орендної плати за 2022 рік, оскільки відповідач був позбавлений можливості користуватись земельною ділянкою у період з 24 лютого 2022 року по 24 вересня 2022 року, не можна вважати порушення строків сплати орендної плати систематичними, що виключає в даному випадку таку ознаку порушення умов договору, як істотність, що свідчить про відсутність визначених у ст. 651 ЦК України підстав для розірвання договору. Таким чином, підстави для задоволення вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі від 08 вересня 2014 року, з урахуванням додаткової угоди від 14 липня 2020 року, відсутні.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Нормами статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати.

Водночас, з урахуванням положень статті 21 Закону України «Про оренду землі» та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі. Проте у такому разі, зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися.

Договором оренди земельної ділянки від 08 вересня 2014 року передбачено, що відповідно до витягу з технічної документації про нормативну оцінку земельної ділянки, нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 181876,98 грн, з врахуванням коефіцієнта індексації 3,2 та 1,756 . Згідно з п.п. 8,9 договору орендна плата визначається у розмірі 4% від нормативної оцінки земельної ділянки, з урахуванням індексів інфляції за кожний рік використання. В додатковій угоді від 14 липня 2020 року сторони погодили, що орендна плата визначається у розмірі 7% від нормативної оцінки земельної ділянки, за кожний рік оренди.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказаній нормі ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки запереченням відповідача про те, що внаслідок російської збройної агресії в Україні з 24 лютого 2022 року був оголошений воєнний стан, а відповідач з огляду на активні бойові дії в районі, де розташована орендована земельна ділянка, у 2022 році не зміг її обробляти, які підтверджуються вищевказаними доказами, а також - на п.40 договору оренди, згідно якого сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. Спірна земельна ділянка розташована на території с.Вірнопілля Ізюмського району Харківської області, що відноситься до Оскільської територіальної громади Ізюмського району Харківської області та з березня 2022 року по середину вересня 2022 року дійсно перебувало під тимчасовою окупацією, внаслідок чого в цей період орендар об`єктивно був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, які є джерелом сплати орендної плати. Більш того, сільськогосподарське виробництво є сезонним видом господарства. Так, не провівши посівну компанію в 2022 році, орендар фактично залишився без доходу, на весь період до збору врожаю після наступної посівної компанії. Таким чином, порушення умов договору у 2022 році відбулося не з вини орендаря.

Оскільська територіальна громада Ізюмського району Харківської області у вказаний період 2022 року була окупована російським агресором, на її території відбувалися запеклі бої, цей факт є загальновідомий та встановлений відповідним наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №309 від 22 грудня 2022 року, а тому відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України не потребує додаткового доказування.

Позивачем проведено розрахунок орендної плати за 2022 рік в розмірі 22149 грн. 19 коп., орендної плати за 2023 рік в розмірі 20226 грн. 45 коп., пені в розмірі 10627 грн. 55 коп., інфляційних втрат в розмірі 1303 грн. 63 коп., три відсотки річних в розмірі 873 грн. 45 коп.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки відповідач з урахуванням тимчасової окупації, та загрози засмічення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами, що є форс-мажорними обставинами, не зміг здійснювати сільськогосподарське використання орендованої земельної ділянки. Наведені з цього приводу висновки суду першої інстанції належним чином не обґрунтовані та є помилковими.

Відповідно до частини 4 та 6 статті 762 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася, а також наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

З урахуванням вищевказаних обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не виконані зобов`язання за договором оренди в частині сплати орендної плати за 2022 рік за наявності форс-мажорних обставин, а тому відповідно до вказаних норм ч.ч. 4, 6 ст. 762 ЦК України відповідач звільняється від орендної плати за 2022 рік, коли він не міг використовувати орендовану земельну ділянку позивачки через обставини, за які він не відповідає.

Решта вимог щодо сплати орендної плати за 2023 рік в розмірі 20226 грн. 45 коп., пені в розмірі 10627 грн. 55 коп., інфляційних втрат в розмірі 1303 грн. 63 коп., три відсотки річних в розмірі 873 грн. 45 коп, а всього на суму 33031 грн 08 коп. - належним чином доведені, відповідачем не спростовані, а тому наявні підстави для стягнення такої заборгованості за вказаний період.

Також колегія суддів враховує, що у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 922/1658/19 зазначено, що нарахування орендної плати за спірний період із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель є безпідставним, оскільки між сторонами не укладено додаткову угоду до договору оренди щодо перерахунку орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі. Поряд з цим у вказаній постанові Верховний Суд акцентував, що індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати і обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (абзац 3 статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Виходячи з вищевказаного відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції необхідно змінити, та відмовити у розірванні договору оренди та стягнення орендної плати за 2022 рік. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача орендної плати за 2023 рік в розмірі 20226 грн. 45 коп., пені в розмірі 10627 грн. 55 коп., інфляційних втрат в розмірі 1303 грн. 63 коп., три відсотки річних в розмірі 873 грн. 45 коп. залишається без змін.

Щодо стягнення судових витрат на правничу правову допомогу, судова колегія зазначає наступне.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

24 січня 2024 року позивач уклала договір про надання правової допомоги №10/24.

Відповідно до Акту прийняття-передачі наданих послуг від 01 березня 2024 року Адвокатом виконано перелік робіт на загальну суму 17000,00 грн.

Відповідно до Квитанції до прибуткового касового ордеру №6/2024 від 01 березня 2024 року ОСОБА_1 передала Адвокату на виконання умов Договору про надання правової допомоги від 24 січня 2024 року та Акту прийняття-передачі наданих послуг від 01 березня 2024 року 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» не містить доводів щодо не співмірності розміру витрат позивача на правничу допомогу. Отже, судові витрати на правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову, з Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати позивача на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, в розмірі 10176 грн 20 коп. пропорційно задоволеним вимогам.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За подачу позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 1 ).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, тому судовий збір за подачу позовної заяви підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» на користь ОСОБА_1 пропорційно задоволених вимог в розмірі 1450,04 грн.

За подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» сплачено судовий збір в розмірі 2906,88 грн. (а.с.157).

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» задоволено частково, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1166,50 грн.

Шляхом взаємозаліку зазначених сум судового збору з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 283 грн 54 коп. (1450,04-1166,50).

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2024 року в частині розірвання договору оренди скасувати та у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Рішення суду в частині стягнення орендної плати змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» на користь ОСОБА_1 орендну плату за 2023 рік в розмірі 20226 грн. 45 коп., пеню в розмірі 10627 грн. 55 коп., інфляційні втрати в розмірі 1303 грн. 63 коп., три відсотки річних в розмірі 873 грн. 45 коп., всього 33031 грн 08 коп.

В іншій частині у задоволені позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 283 грн 54 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СД-АГРО» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10176 грн 20 коп. понесені в суді першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 червня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.