Провадження №: 2/336/867/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 05 червня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Зайцевій С.Г..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківськомй району, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права на приватизацію житлового приміщення без надання ордеру ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначила, що у 1983 році, згідно ордера, який втрачено представниками ЖЕКу, її бабці ОСОБА_4 разом з матір`ю, ОСОБА_5 , була надана трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати позивача, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_6 , 25 липня 2009 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 в Шевченківському відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 320 та змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Як зазначає позивач, її мати - ОСОБА_5 , зареєструвала другий шлюб з ОСОБА_10 , в відділу ЗАГС Шевченківського райвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 120 та змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_11 ». Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_5 , основним квартиронаймачем вказаної квартири стала ОСОБА_1 , згідно розпорядження Голови районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району № 882р від 14.11.2024 року.

На даний час в зазначеній квартирі зареєстровані та фактично проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як основний квартиронаймач, її брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ще один її брат - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Зазначена квартира є не приватизованою, житловий будинок перебуває у власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, на підставі рішення виконкому Шевченківської районної ради від 16.06.1983 року за № 188.

На теперішній час позивач бажає приватизувати квартиру АДРЕСА_1 .

Ордер про надання житлової площі видано у 1983 році, на підставі якого родина заселялася до квартири, на сьогоднішній день втрачено.

Позивач намагалася отримати дублікат ордеру про надання житлової площі, шляхом звернення з письмовою заявою до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради. Однак, відповіддю зазначеного Департаменту № Ч-1374 від 29.07.2024 року, було повідомлено, що надати копію корінця ордеру ( копії державного ордеру) на заселения у зазначену квартиру не уявляється можливим, оскільки у відділу обліку та розподілу житлової площі департаменту, корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року.

В подальшому позивач звернулася до районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району з питання приватизації житла, у разі відсутності ордеру, але листом районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району № Ч-2103-2544 від 18.11.2024 року отримала відмову у здійснені приватизації займаної квартири. Підставою відмови зазначена відсутність ордеру про надання житлової площі.

На підставі вищевикладеного, позивач звернулась до суду із заявою про визнання права на приватизацію житлового приміщення без надання ордеру.

Вищевказана справа була призначена до судового розгляду в порядку загального позовного провадження, проте у судове засідання учасники справи не явилися.

При цьому представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району надала заяву, якою просить суд справу розглядати без їх участі, проти позову не заперечують.

Отже, у порядку ст. 223 ч.3 п. 1 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності учасників справи.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

На даний час в зазначеній квартирі зареєстровані та фактично проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як основний квартиронаймач, її брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ще один її брат - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Зазначена квартира є не приватизованою, житловий будинок перебуває у власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, на підставі рішення виконкому Шевченківської районної ради від 16.06.1983 року за № 188.

На теперішній час позивач бажає приватизувати квартиру АДРЕСА_1 .

Ордер про надання житлової площі видано у 1983 році, на підставі якого родина заселялася до квартири, на сьогоднішній день втрачено.

Враховуючи те, що документи надані не в повному обсязі (позивач ордер не надав), в оформлення права власності на квартиру за вказаною адресою, позивачу відмовлено.

Відсутність документів на право вселення і проживання в спірній квартирі (кімнаті) не може бути поставлена в провину позивачу, на нього також не може бути покладений обов`язок щодо надання цих документів суду з огляду на те, що вони після вселення особи передаються у відповідну житлово-експлуатуючу організацію, яка і повинна забезпечити їх належне зберігання протягом визначеного строку.

Суд дійшов висновку, що за відсутністю інформації щодо отримання позивачем ордеру на вселення у спірне житло, факт прописки (реєстрації) позивача в спірній квартирі, яка була проведена у відповідності до чинного на той час законодавства, і підтверджується належними доказами, свідчить про наявність у позивача права користування спірною жилою площею.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, у суду не виникає сумнівів з приводу правомірності проживання позивача в спірній квартирі.

Пунктом 5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку).

Статтею 15 Житлового кодексу Української РСР визначено, що до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить видання ордерів на жилі приміщення.

Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно Постанови ради Міністрів Української РСР від 11.12.1984 № 470 "Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР" (розділ IV, ст. 69 "Ордер на жиле приміщення"), на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

Статтями 70, 72 Постанови від 11.12.1984 № 470 визначено, що ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону.

Статтею 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду визначено", що не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Так як, спірне житло є квартирою в житловому будинку та не відноситься до житла, що не підлягає приватизації.

З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача стосовного того, що він має право на приватизацію спірної квартири.

Відповідно до ч.11 ст.8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право на приватизацію квартири .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.3,4, 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 48 ЖК України, ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 258, 263 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківськомй району, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права на приватизацію житлового приміщення без надання ордеру.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) право на безоплатну приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 65,13 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м, за відсутності ордеру про надання житлової площі на вказану квартиру.

Роз`яснити, що через неявку у судове засідання всіх учасників справи судове рішення підписано судом без його проголошення.

Роз`яснити, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, що зазначена у вступній частині судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін

05.06.25