Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1259/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно, третя особа: Виноградівська державна нотаріальна контора

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з вищезазначеним позовом, посилаючись на те ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до якої ввійшла земельна ділянка площею 1,60 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована та території Виноградівської міської ради, що належала спадкодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 29.06.1999 року серії ІІІ-ЗК №031687.

Спадщину після смерті матері прийняв батько позивача ОСОБА_5 на підставі ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, проте спадкові права на майно не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5 .

Після смерті батька відкрилася спадщина на земельньну ділянку площею 1,60 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована та території Виноградівської міської ради яка успадкована після смерті ОСОБА_4 .

За життя спадкодавцями заповітного розпорядження залишено не було.

Для оформлення спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори, але отримав відмову, оскільки у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянки.

По справі існують інші спадкоємці, а саме: донька спадкодавців, а позивача сестра ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , які не заперечують проти визнання спадкового майна за позивачем.

У зв`язку з тим, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно відсутні, просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку.

У судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Мелай М.Ю. подав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи провести без їх з позивачем участі.

Відповідачі до суду не з`явилися, проте подали письмові заяви в яких просили слухати справу у їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб.

У судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до якої ввійшла земельна ділянка площею 1,60 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована та території Виноградівської міської ради, що належала спадкодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 29.06.1999 року серії ІІІ-ЗК №031687.

Спадщину після смерті матері прийняв батько позивача ОСОБА_5 на підставі ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, проте спадкові права на майно не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5 (а.с.52).

Після смерті батька відкрилася спадщина на земельньну ділянку площею 1,60 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована та території Виноградівської міської ради яка успадкована після смерті дружини - ОСОБА_4 .

За життя спадкодавцями заповітного розпорядження залишено не було.

Факт родинних відносин між сторонами підтверджується копією паспорту позивача (а.с.12), копією свідоцтва про народження позивача (а.с.14), копією паспорту відповідача ОСОБА_2 (а.с.15), копією свідоцтва про народженняч відповідача ОСОБА_2 (а.с.17) копією паспорту, свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження відповідачки ОСОБА_6 (а.с.18-21).

За життя спадкодавцями заповітного розпорядження залишено не було.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач прийняв спадщину в порядку ст..1268 ЦК України.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, не заперечують щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачем.

Згідно положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але отримав відмову, оскільки у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Разом з тим оригінал державного акту на змелену ділянку втрачено, від так отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку позивач не має можливості.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до вимог ст.392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Згідно зі ст. 1268 ЦК України - спадщина належить спадкоємцеві, незалежно від часу прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ч.1ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Згідно положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Відповідно до вимог ст.116,131 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування.

Згідно з ст.1225 ЦК України,право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як роз`яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно з ст.125 ЗК України,право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382ч.2, ст.392 ЦК України).

Належність спадкового майна спадкодавцям підтверджується наступними доказами.

Так, земельна ділянка площею 1,60 га, що розташована та території Виноградівської міської ради, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала ОСОБА_4 на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 29.06.1999 року серії ІІІ-ЗК №031687. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області, у справі №299/6594/24 від 29.10.2024 року, встановлено факт належності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державного акту на право приватної власності на землю від 29.06.1999 року серії ІІІ-ЗК №031687, виданого на ім`я ОСОБА_4 .

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Круючись ст.ст 223, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на:

- земельну ділянку загальною площею 1,60 га, розташовану на території Виноградівської міської ради, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцю на праві власності, що посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю від 29.06.1999 серії ІІІ-ЗК № 031687.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

ГоловуючийВ. В. Леньо