ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 червня 2025 року

м. Харків

справа № 642/1094/25

провадження № 22-ц/818/3120/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Яцини В.Б., Мальованого Ю.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, за апеляційною скаргою Харківської міської ради на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 27 березня 2025 року, постановлену суддею Грінчук О.П.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Харківської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю

Ухвалою суду від 06.03.2025 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, відповідачу надано строк протягом 15-ти днів з дня отримання копії цієї ухвали на подання відзиву на позов.

24.03.2025 о 18 год. 31 хв., тобто після закінчення робочого дня Ленінського районного суду м.Харкова, представник відповідача подав до суду через свій Електронний кабінет клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву, оскільки ним не отримано відповідей на запити, що стосуються предмета спору. Також представник відповідача послався на воєнний стан.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 27 березня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача про продовження процесуального строку - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Харківської міської ради просить скасувати ухвалу суду як незаконну, необґрунтовану та ухвалену з порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву.

Зазначає, що 07.03.2025 до Харківської міської ради надійшла ухвала Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2025 про відкриття загального провадження у справі № 642/1094/25 про призначення попереднього судового засідання на 08.04.2025 об 09:30, направлення сторонам позовної заяви із документами та запропоновано надати відзив у справі протягом 15 днів. Однак будь-яких процесуальних документів ані від суду, ані від заявника не надходило. Суд не надав Харківській міській раді примірник позовної заяви з доданими до неї письмовими доказами, чим позбавив права на своєчасний захист своїх процесуальних прав у спосіб, визначений ЦПК України. У зв`язку із відсутністю позовної заяви із додатками до неї по справі № 642/1094/25 і в Електронному суді, то 13.03.2025 Харківською міською радою було направлено до Ленінського районного суду м. Харкова заяву про продовження строку для надання відзиву, із скріншотом сторінки з Електронного суду де відсутні зазначені позовна заява та додатки до неї. Разом з цим Харківська міська рада просила суд направити копію позовної заяви із документами для виконання ухвали суду від 06.03.2025. 17 березня 2025 року ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова у справі № 642/1094/25 відмовлено Харківській міській раді у продовжені строку. Для виконання ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2025 у справі № 642/1094/25, формування правової позиції та підготовки відзиву на позовну заяву представником Харківської міської ради 18.03.2025, після отримання копії позовної заяви та документів в її обґрунтування, для формування правової позиції у справі направлено запит щодо отримання інформації та документів, які можуть вплинути на

результат розгляду справи оскільки позовними вимогами є набувальна давність на нерухоме майно. Так, 24 березня 2025 року у зв`язку із неотриманням запитуваних документів для формування правової позиції, Харківською міською радою в межах строку для подання відзиву, направлено до суду заяву про продовження строку для подання відзиву у справі № 642/1094/25. В своїй оскаржуваній ухвалі від 27.03.2025 Ленінський районний суд м. Харкова посилається на частину 5 статті 272 ЦПК України, яка передбачає час вручення судових рішень, а не строків виконання ухвал і закінчення строків для надання документів встановлених судом. Наголошуємо, що загальні положення щодо правильного обчислення строків та визначення початку перебігу строку визначено Цивільним кодексом України та чисельною судовою практикою Верховного Суду. Відповідно до частини першої статті 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Частиною першою статті 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. Таким чином при ухваленні оскаржуваної ухвали судом порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає, що оскаржувана ухвала не містить належних та обґрунтованих мотивів та підстав, якими керувався суд відмовляючи Харківській міській раді в продовжені процесуального строку за поданою 24.03.2025 Харківською міською радою заявою про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні клопотання представника відповідача про продовження процесуального строку , суд першої інстанції виходив з того, що клопотання представника відповідача про продовження процесуального строку подано до суду після закінчення такого процесуального строку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд (ч. ч. 1-2 та 4 ст.12 ЦПК України).

За приписами ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно зі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За ч. ч. 1-2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження в справі.

Відзив на позовну заяву подається відповідачем у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. ч. 1-2 ст. 191 ЦПК України).

Ухвалою суду від 06.03.2025 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, відповідачу надано строк протягом 15-ти днів з дня отримання копії цієї ухвали на подання відзиву на позов.

Згідно з довідкою про доставку до електронного кабінету, відповідач, ХМР, отримав копію ухвали суду від 06.03.2025 в електронний кабінет 06.03.2025 о 20:46 год.

Отже, оскільки датою вручення відповідачу копії ухвали суду від 06.03.2025 є 07.03.2025, а тому строк для надання відзиву становить по 24.03.2025.

Частиною 3 ст. 124 ЦПК України визначено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 ЦПК України останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

24.03.2025 о 18 год. 31 хв., тобто після закінчення робочого дня Ленінського районного суду м.Харкова, представник відповідача подав до суду через свій Електронний кабінет клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву, оскільки ним не отримано відповідей на запити, що стосуються предмета спору. Також представник відповідача послався на воєнний стан.

Судом першої інстанції встановлено з даних Автоматизовної системи документообігу суду, а саме обліково-статистичної картки №642/1094/25, що із клопотанням про продовження процесуального строку представник відповідача звернувся 24.03.2025, дата та час реєстрація документу в кабінеті ЕС - 18 год. 31 хв., тобто у позаробочий час.

Клопотання представника відповідача зареєстровано у вхідній канцелярії суду наступного робочого дня, тобто 25.03.2025 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 124).

Суд першої інстанції, встановивши, що копія ухвали від 06 березня 2025 року про відкриття провадження у справі 07 березня 2025 року була отримана відповідачем, отже строк для подання відзиву, який був встановлений судом, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, сплив 24 березня 2024 року, дійшов висновку про те, що підстави для його поновлення відсутні, тому, як наслідок, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви представника відповідача про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ст. ст. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю треба розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Отже, у даній справі відповідач ХМР на власний розсуд розпорядилась своїми процесуальними правами, не подавши відзив на позовну заяву у встановлений судом строк, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що строки, встановлені ЦПК України або судом, є обов`язковими для суду та для учасників судового процесу, оскільки, зокрема, визначають час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. При цьому відповідач не позбавлений можливості викласти свої заперечення проти позову у інший передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання про поновлення строку для подання відзиву, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги її не спростовують, тому, в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 27 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді В.Б. Яцина

Ю.М. Мальований