_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/118/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2025 року

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Корнійчук К.С., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору поставки, стягнення сплачених коштів та пені, в обґрунтування якого посилається на обставини невиконання Відповідачем свої обов`язків за договором, що з часом призвело до істотного його порушення та фактичної неможливості подальшого його виконання.

Позивач у позовній заяві просив розірвати договір поставки №1043 від 30.06.2021 року, стягнути на його користь сплачену ним попередню оплату в розмірі 4900 доларів США та стягнути пеню за невиконані зобов`язання 62255 грн. 79 коп.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

05 грудня 2022 року судом було ухвалене заочне рішення, позов задоволено.

Ухвалою суду від 11.04.2023р. заочне рішення скасовано та зупинено провадження у справі до припинення перебування Відповідача у складі Збройних Сил України.

Ухвалою суду від 25.11.2024р. провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 14 січня 2025 року на 10 год. 00 хв.

08 січня 2025 року на адресу суду від представника Позивача надійшла заява про зменшення раніше заявлених позовних вимог та зміну предмету позову.

Ухвалою суду від 14.01.2025р. заява про зміну предмету позову подана представником позивача прийнята до провадження та надано Відповідачу 15 днів на подання відзиву.

Згідно із заявою про зменшення раніше заявлених позовних вимог та зміну предмету позову Позивач просив розірвати договір поставки №1043 від 30.06.2021р., стягнути з відповідача на користь позивача, сплачені ним кошти в якості попередньої оплати за договором поставки №1043 від 30.06.2021р. в сумі 157812, 67 гривень, стягнути з відповідача на користь позивача пеню за невиконані зобов`язання за договором поставки №1043 від 30.06.2021р. в сумі 18 894,29 гривень, стягнути з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 67513,86 гривень, стягнути з відповідача на користь позивача збитки в сумі 153930,64 гривень, стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму в розмірі 20000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

З боку Відповідача до Київського районного суду м. Одеси у встановлений законом строк відзив, відповідно до вимог ст.178 ЦПК України, всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено.

В подальшому розгляд справи у підготовчому засіданні призначався на 12.02.2025р., 17.03.2025р., 10.04.2025р. та 07.05.2025р. За цей час Відповідачем також не було надано відзиву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, зустрічний позов не пред`явлено.

07 травня 2025 року Київського районного суду м. Одеси підготовче провадження по справі №947/21569/22 було закрито та вона призначена до судового розгляду по суті на 03.06.2025 року об 11 годині 30 хв.

В судове засідання від 03.06.2025 року з`явився Позивач з представником, які просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з підстав, наведених у позові та заяві про зменшення раніше заявлених позовних вимог та зміну предмету позову.

Відповідач та його представник в судове засідання, призначене на 03.06.2025 року вчергове не з`явилися. Відповідач та його представник належним чином повідомлялися про дати та час слухання справи. Поштові відправлення, в яких містилися відповідні повідомлення (судові повістки) поверталися до суду з відміткою про відсутність за місцем проживання (реєстрації), про що зазначено у неодноразових поштових повідомленнях, що спрямовувалися судом на адресу Відповідача та його представника. При цьому від представника Відповідача надходили численні клопотання про відкладення розгляду справи без зазначення і підтвердження поважності причин неприбуття за викликом суду. Також суд звертає увагу, що Відповідач та його представник не були позбавлені можливості звернутися до суду з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. При цьому із змісту клопотань представника Відповідача про відкладення розгляду справи вбачається, що останні були обізнані про дату, час та місце проведення судових засідань. Поважних причин неприбуття у судове засідання 03.06.2025 сторони відповідача суд не вбачає і таких причин стороною не надано.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами (Постанова ВС від 18 жовтня 2021 року у справі №299/3611/19 (провадження № 61-9218св21)).

Сторона відповідача станом на 03.06.2025 року відзиву проти позову не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Щодо вимоги про розірвання договору поставки №1043 від 30.06.2021 року.

30.06.2021 року між Позивачем і Відповідачем укладений Договір поставки №1043 (далі Договір), відповідно до якого Відповідач зобов`язувався поставити та здійснити монтаж меблів на адресу Позивача в строк 30 днів з дня здійснення замірів, а Позивач зобов`язувався оплатити зазначені меблі.

Відповідно до розділу 2 договору поставки №1043 від 30.06.2021 року Позивач одночасно з підписанням договору сплатив готівкою Відповідачу передплату у розмірі 4900 доларів США, що є 70% вартості меблів, на підтвердження отримання зазначеної суми Відповідач здійснив рукописну відмітку про отримання передплати та поставив свій підпис, що підтверджує отримання коштів Відповідачем.

Контрольні заміри та всі погодження були здійсненні у день підписання договору, що підтверджується Додатком №1, Додатком №2 та Додатком №3 до договору поставки №1043 від 30.06.2021 року.

Відповідно до умов договору Відповідач повинен був поставити та встановити меблі в строк 30 робочих днів до 11.08.2021 року включно.

Відповідач свої зобов`язання не виконав зустрічі уникає, що підтверджується перепискою Позивача та Відповідача в месенжері Viber, також Відповідач в телефонних розмовах повідомив Позивача, що кошти які він отримав як передоплата вже витрачені і повернути останній їх не має можливості.

Відповідно до ст. 1-1 ЗУ «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про захист прав споживачів», законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Відповідно до ст.4 ЗУ Про захист прав споживачів, споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою.

Виходячи з правовідносин, що виникли при укладенні договору вбачається відносини врегульовані споживчими послугами, а саме Позивач є споживачем, права якого порушили та договір не виконали.

Відповідно дост.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав ( ст. 22 ЗУ Про захист прав споживачів).

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2020 у справі 199/3846/19 навів критерії, які необхідно враховувати при оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати в реальних збитках і (або) упущеній вигоді; її розмірі, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Відповідно до статті 16 ЦК України, розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання кредитором порушеного договору спрямоване на припинення правовідношення у такому договорі. Такий спосіб захисту (1) застосовується у відповідь на порушення боржником договору (2) застосовується з ініціативи кредитора (3) спрямований на захист прав кредитора та (4) позбавляє боржника певних суб`єктивних прав. У такому разі боржник позбавляється права вимагати виконання договору кредитором, оскільки розірвання договору тягне для боржника, який допустив порушення, цілком конкретний негативний наслідок він позбавляється суб`єктивних прав, наданих йому договором.

Відповідно до статті 19 ЦК України, особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Водночас частина друга статті 13 ЦК України встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушення має істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності.

Оскільки частина друга статті 651 ЦК України вказує на те, що договір може бути розірвано і в деяких випадках, передбачених законом або договором, то і в цьому випадку має застосовуватись критерій істотності порушення договірних умов, оскільки зворотнє може призвести до того, що кредитор, який має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке положення є неприпустимим, оскільки може підірвати стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності тяжкості порушення і відповідальності.

Незастосування критерію істотності позбавляє порушника можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує кредитора відмовлятися від договору (розривати) під прикриттям найменшого порушення.

При оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання необхідно враховувати такі чинники: 1) значущість шкоди від порушення; 2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника; 3) значущість порушення як такого; 4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору; 5) втрату довіри до боржника; 6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення; 7) принциповість суворого дотримання умов договору; 8) інтерес боржника у збереженні договору; 9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання; 10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору; 11) не оспорювання боржником здійсненої кредитором односторонньої відмови протягом розумного строку; 12) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення; 13) недобросовісність боржника; 14) врахування вини кредитора і його добросовісності; 15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю); 16) публічний характер порушеного договору; 17) неусунення боржником порушення в додатковий термін; 18) ненадання боржникові можливості усунути порушення; 19) готовність боржника усунути порушення, виражена у вигляді відповідного запиту; 20) об`єктивну неможливість усунення порушення; 21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб.

Відповідач порушив істотно умови договору, а саме отримавши предоплату не виконав своїх обов`язків, що фактично призвело до того, що виконання даного договору на даний час не має жодного цільового сенсу.

Відповідач повинен був здійснити поставку меблів однак не виконав зазначений договір досить тривалий час, у зв`язку із чим Позивач звернувся до інших осіб щодо виготовлення та поставки зазначених меблів, що підтверджується договором №20/07-22 від 20.07.2022 року, Договором №34 від 07.08.2022р.

Таким чином, договір між Позивачем та Відповідачем фактично втратив актуальність так як зазначені меблі Позивач замовив та отримав у інших постачальників за власні кошти.

З зазначених підстав даний договір підлягає розірванню.

Щодо вимоги про стягнення попередньої оплати за Договором поставки №1043 від 30.06.2021 року:

Відповідно до розділу 2 договору поставки №1043 від 30.06.2021 року Позивач одночасно з підписанням договору сплатив готівкою Відповідачу передплату у розмірі 4900 доларів США, що є 70% вартості меблів, на підтвердження отримання зазначеної суми Відповідач здійснив рукописну відмітку про отримання передплати та поставив свій підпис, що підтверджує отримання коштів Відповідачем.

13.04.2023р. по виконавчому провадженню №71050445 з виконання заочного рішення Київського районного суду м.Одеси від 05.12.2022р. у справі №947/21569/22 було здійснено перерахування грошових коштів на рахунок позивача в якості часткового погашення боргу в сумі 42 375,17грн., що згідно із офіційним курсом НБУ на зазначену дату становило 1159 доларів США.

Таким чином, сума сплачених коштів за договором в якості передплати, яка підлягає стягненню з Відповідача, становить 3741 доларів США (4900дол.США 1159 дол.США), що станом на день звернення Позивача із заявою про зменшення позовних вимог згідно із офіційним курсом НБУ становить 157 812, 67гривень.

Згідно із ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, сплачені ним кошти в якості попередньої оплати за договором поставки №1043 від 30.06.2021р. в сумі 157812, 67 гривень.

Щодо суми пені, яка підлягає стягненню з Відповідача.

Відповідно до п.5.3 Договору Відповідач зобов`язується сплатити Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення поставки меблів від вартості непоставленого товару але не більше 30% від вартості товару.

Як вбачається з документів, наданих відповідачем в якості додатків до заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м.Одеси від 05.12.2022р. у справі №947/21569/22, 05.03.2022р. відповідач був мобілізований до лав ЗСУ.

З цього приводу суд вважає обґрунтованим нарахування пені за період з 12.08.2021р. (день початку прострочення виконання зобов`язання з поставки товару) по 04.03.2022р. включно.

Відповідно до розрахунку наданого Позивачем пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказаний період складає 18 894,29 гривень.

Щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача суми інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно із ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи з 05.03.2022р. (Відповідач був мобілізований до лав ЗСУ) остаточно стає зрозумілим, що відповідач фактично відмовився від виконання зобов`язань за договором і з іншого боку з цієї дати у нього виникає зобов`язання щодо повернення суми передплати. Зазначена дата, виходячи із суті зобов`язання сторін, є тим строком, після настання якого відповідач усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів.

«…Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

69. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

70. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

71. Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річнихвід несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

72. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

73. За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

74. Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставкиу відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу…

…Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

… При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

79. Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України.

80. З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України…»

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020р. у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20).

Таким чином, у Відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з 05.03.2022р.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»).

Відповідно до детального розрахунку наданого Позивачем загальна сума інфляційних втрат та 3% річних, яка підлягає стягненню з Відповідача, становить 67513,86 гривень.

Щодо стягнення з Відповідача на користь позивача збитків.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст.621 ЦК України, у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У зв`язку із невиконанням Відповідачем своїх обов`язків за Договором, Позивач доручив виконання аналогічних робіт третім особам.

Так 21.07.2022р. Позивачем було укладено Договір купівлі продажу товару №21/07-22 з ФОП ОСОБА_3 щодо поставки позивачу комплекту меблів в кухню і коридор. Загальна сума договору становить 321398,00гривень, що еквівалентно 8348 доларів США на дату підписання договору (п.2.1 договору). Зазначений договір з додатками наявний в матеріалах справи.

07.08.2022р. позивач уклав Договір №34 з ФОП ОСОБА_4 щодо поставки шаф у дитячу кімнату. Загальна сума договору становить 2300доларів США, що еквівалентно 84107,78 гривень на дату підписання договору. Зазначений договір з додатками наявний в матеріалах справи.

При цьому Відповідач за договором від 30.06.2021р. мав поставити меблі в кухню, коридор та дитячу кімнату.

Таким чином, Позивач на ті самі роботи, але через рік після укладення Договору з відповідачем сплатив за ті самі роботи суму в розмірі 10648 доларів США, що на 3648 доларів США більше ніж за Договором з відповідачем.

Отже для відновлення свого порушеного права позивач поніс витрати (реальні збитки) в розмірі 3648 доларів США, що еквівалентно 153930,64 гривень станом на 07.01.2025р.

Щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача грошової суми в якості відшкодування моральної шкоди.

Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв`язку із протиправною поведінкою відповідача позивач зазнав моральну шкоду, яка полягала в душевних стражданнях, викликаних необхідністю протягом року разом з дитиною орендувати інше житло, жити з батьками, створюючи їм незручності, неможливістю належним чином використовувати свою власність (квартиру), подальшим зверненням за правовою допомогою та в суд, щоб довести порушення своїх прав протягом тривалого часу, що у свою чергу також викликало у нього душевні переживання.

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У справі №216/3521/16-ц від 01.09.2020 Велика Палата Верховного Суду постановила: «Виходячи з положень ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема, у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода через порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і у тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі ст. 16 та 23 ЦК України і ст. 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачене».

Згідно із ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.

Суд вважає, що в результаті неправомірних дій відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, моральних та психічних переживаннях, і враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає достатнім стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 гривень.

Отже, суд приходить до висновку, що позов заявлено обґрунтовано і порушене право позивача підлягає захисту, а позов частковому задоволенню.

Керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір поставки №1043 від 30.06.2021р. укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) сплачені ним кошти в якості попередньої оплати за договором поставки №1043 від 30.06.2021р. в сумі 157812,67 гривень та пеню в сумі 18 894,29 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) суму інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 67513,86 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) збитки в сумі 153930,64 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) у якості моральної шкоди 5000 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Я. В. Бескровний