№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2561/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Ішуніна Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.

розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року, ухвалене у складі судді Ішуніної Л.М., у м. Києві об 11 год. 49 хв. у справі №760/24538/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, повний текст якого складено 07 серпня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків. Зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 та його право власності на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 вересня 2021 року. Вказану квартиру він придбав на відкритих електронних торгах. До придбання ним квартири, вона належала на праві власності ОСОБА_1 . У вересні 2021 року йому стало відомо, що у вказаній квартирі проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які мають зареєстроване місце проживання в іншій квартирі. При цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовилися виселятися зі спірної квартири та сплатити заборгованість по сплаті за комунальні послуги. 16 лютого 2022 року між ним з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» було укладено договір про надання послуг з розподілу електричної енергії за № 0 для потреб об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 . 01 травня 2023 року Святошинським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким було задоволено його вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю та виселено ОСОБА_1 з вказаної квартири. Разом з тим, згідно з інформацією ТОВ «Київські енергетичні послуги» на сайті «Ясно», станом на 01 жовтня 2023 року по об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 , рахувався борг по сплаті за спожиту електроенергію в сумі 6 457,66 грн. 10 жовтня 2023 року він сплатив заборгованість за спожиту відповідачкою електроенергію в розмірі 6 457,66 грн., хоча фактично не користувався вказаними послугами. З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 понесені ним збитки в розмірі 6 457,66 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки в сумі 6 457,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. та витрати на правничу допомогу в загальній сумі 9 000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції. Посилалася на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що вона не була присутня в судовому засіданні з поважних причин та не отримувала заяву позивача про залишення без розгляду його позовних вимог до ОСОБА_3 . Також, зазначила, що у неї відсутні дані щодо продажу її квартири з торгів, а позивач, примусово виселивши її з квартири, заволодів її майном. Крім того, зазначила, що вона не повідомлялася про наявність у неї боргу по оплаті послуг електропостачання. В матеріалах справи відсутні належні докази проживання її у вказаній квартирі, а наданий позивачем акт від 13 жовтня 2023 року був підроблений.

Адвокат Горлатий О.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав відзив на апеляційну скаргу. Просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, а також стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 7 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 вересня 2021 року право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 22 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавською М. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 340.

До придбання вказаної квартири з прилюдних торгів вона належана відповідачці ОСОБА_1 , яка відмовилася її звільняти.

Відповідно до довідки начальника Святошинського УП ГУ НП в м. Києві «Про проведення перевірки матеріалу ЄО № 65996 від 15 листопада 2023 року», в ході перевірки заяви ОСОБА_2 з приводу того, що за адресою: АДРЕСА_2 , мешканці відмовляються добровільно виселитися з квартири, було здійснено вихід за місцезнаходженням вищевказаної квартири, де ОСОБА_1 надала пояснення, в яких зазначила, що проживає в цій квартирі близько 30-ти років та має права власності на спірну квартиру відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке рішенням суду не анульоване. Проживає у квартирі законно, оскільки позов про примусове виселення перебуває ще на стадії розгляду в суді.

В Акті про фактичне проживання особи, складеному 13 жовтня 2023 року ОСББ «Перемога 146», зазначено, що ОСОБА_1 , будучи зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Водночас, згідно з Актом про непроживання особи, виданим 13 жовтня 2023 року ОСББ «Перемога 146» ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з 22 вересня 2021 року.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року у справі № 759/15798/22, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2024 року, виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_4 .

Також, встановлено, що 16 лютого 2022 року між ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг з розподілу електричної енергії за № 0 для потреб об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 . Станом на 30 вересня 2022 року була нарахована заборгованість по сплаті за спожиту електроенергію за адресою: АДРЕСА_2 , в розмірі 6 457,66 грн., що підтверджується інформацією з особового кабінету ТОВ «Київські енергетичні послуги», рахунком НОМЕР_1 на сплату спожитої електроенергії за вересень 2023 року по особовому рахунку НОМЕР_2 , яка 10 жовтня 2023 року була сплачена позивачем, на підтвердження чого було надано квитанцію від 10 жовтня 2023 року №7444017.

Посилаючись на те, що вказана заборгованість була нарахована за час володіння квартирою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 порушив питання про стягнення її з відповідачки.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 .

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі; втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, після припинення свого права власності відповідачка ОСОБА_1 продовжувала володіти квартирою АДРЕСА_4 , яка була придбана у власність ОСОБА_2 , та була виселена з неї лише після ухвалення Святошинським районним судом міста Києва рішення від 01 травня 2023 року у справі № 759/15798/22. При цьому відповідачка не здійснювала оплату за спожиту електричну енергію, у зв`язку з чим, станом на 30 вересня 2022 року виникла заборгованість у сумі 6 457,66 грн. Будучи власником квартири, ОСОБА_2 10 жовтня 2023 року сплатив вказану заборгованість.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 6 457,66 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що у неї були відсутні дані щодо продажу її квартири з торгів, а позивач, примусово виселивши її з квартири, заволодів її майном, оскільки нею не було надано доказів на підтвердження недійсності правочину з придбання позивачем квартири та порушення її прав.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідачки на відсутність належних і допустимих доказів проживання її у вказаній квартирі.

Вказані обставини підтверджуються належними письмовими доказами, а також рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 травня 2023 року у справі №759/15798/22, яким було виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_4 . А відтак, вказані обставини не підлягали додатковому доведенню.

Також, колегія суддів критично ставиться до доводів ОСОБА_1 щодо відсутності у неї заборгованості за спожиту електроенергію, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам. Колегія суддів не убачає порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Також, як було зазначено, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, правничу допомогу ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції надавав адвокат Горлатий О.В., який брав участь у справі і у суді першої інстанції. На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Горлатий О.В. надав договір про надання професійної правової допомоги №11/10/23 від 11 жовтня 2023 року, акт № 2 виконання робіт адвокатом від 20 січня 2025 року, відповідно до якого вартість витрат на правничу допомогу склала 7000,00 грн.

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Водночас, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому дана справа є нескладною, ціна позову становить лише 6 457,66 грн., правова позиція позивача ОСОБА_2 була сформована в суді першої інстанції. А підготовка відзиву на апеляційну скаргу не потребувала аналізу нових доказів чи нормативно-правової бази. Поряд з цим, відповідно до акту № 2 виконання робіт адвокатом від 20 січня 2025 року до правничої допомоги, окрім вартості самої підготовки та складання відзиву на апеляційну скаргу (4 000 грн.), було включено вартість аналізу документів для підготовки відзиву (1 000 грн.), вартість консультації з приводу правової позиції (2 000 грн.).

Надання позивачеві правничої допомоги на стадії апеляційного провадження по суті полягало в складанні та поданні відзиву на апеляційну скаргу.

Відтак, враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 4 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді