Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

Справа № 185/4357/25

Провадження № 2/185/4566/25

10 червня 2025 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бабія С.О., за участю секретаря судового засідання Вакули В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

18.04.2025 р. поштовим відправленням 407, надісланим через АТ «Укрпошта», позивач ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якій просив суд: стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором позики від 03.05.2023 у розмірі 20 000 доларів США; стягнути 3 % річні у розмірі 848,22 доларів США за період з 02.11.2023 по 31.03.2025; стягнути судовий збір у розмірі 8210 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03.05.2023 він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, про що складено розписку, підписану відповідачем. Відповідно до умов розписки, відповідач зобов`язався повернути кошти до 01.11.2023. ОСОБА_2 не повернув отримані кошти у встановлений строк. Позивач також стверджує, що ОСОБА_3 , як дружина ОСОБА_2 , є солідарним боржником, оскільки кошти використовувалися в інтересах сім`ї. Оскільки добровільне повернення коштів не відбулося, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав.

Ухвалою суду від 25.04.2025 відкрито загальне позовне провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.05.2025.

Ухвалою суду від 29.05.2025 підготовче провадження закрито, судовий розгляд справи призначено на 10.06.2025.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, відзиву на позов не подали, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду не подавали. Про дату, час і місце розгляду справи відповідачі були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.05.2023 позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, про що складено розписку, підписану відповідачем. Зміст розписки свідчить, що кошти призначалися для повернення до 01.11.2023. Факт передачі 20 000 доларів США підтверджується оригіналом розписки від 03.05.2023, наданим позивачем і дослідженим судом. Відповідач ОСОБА_2 не виконав зобов`язання щодо повернення коштів у встановлений строк, що підтверджується відсутністю доказів повернення суми позики.

Позивач стверджує, що ОСОБА_3 , як дружина ОСОБА_2 , є солідарним боржником, оскільки кошти використовувалися в інтересах сім`ї. Відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі на момент укладення договору позики, що не оспорюється сторонами.

Відповідачі не надали доказів, які б спростовували факт укладення договору позики, передачі коштів або використання їх не в інтересах сім`ї. Доказів повернення позивачу суми позики, таких як розписка про повернення коштів чи інші документи, що відповідають вимогам належності та допустимості, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися цим завданням, яке превалює над іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу зробити висновок про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Щодо стягнення суми в доларах США, суд враховує, що відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання може бути визначено в іноземній валюті, якщо це передбачено домовленістю сторін. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц, від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та від 11.09.2024 у справі № 500/5194/16. Таким чином, вимога позивача про стягнення 20 000 доларів США є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Щодо солідарної відповідальності відповідачів, відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15-ц (п.п. 61, 62) зазначено, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Отже, усуваючи наведений законодавчий недолік, Велика Палата Верховного Суду погоджується з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами.

Позивач стверджує, що кошти за договором позики використовувалися в інтересах сім`ї відповідачів. Відповідачі не надали доказів, які б спростовували цю презумпцію, зокрема щодо використання коштів ОСОБА_2 на особисті потреби, не пов`язані з інтересами сім`ї. Відсутність доказів спростування презумпції спільності зобов`язань подружжя дає підстави для покладення солідарної відповідальності на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Щодо вимоги позивача про стягнення 3 % річних у розмірі 848,22 доларів США за період з 02.11.2023 по 31.03.2025, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано позику, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання за такими договорами, підлягають списанню позикодавцем.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини позову. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 8210 гривень, що підтверджується платіжним документом.

Оскільки позов задоволено частково, судовий збір розподіляється пропорційно до задоволеної та відхиленої частин позовних вимог. Для розрахунку пропорційного розподілу судового збору суми вимог переведено у гривні за офіційним курсом НБУ на 10.06.2025 (41,4919 грн за 1 долар США). Судовий збір у розмірі 8210 грн. розподіляється таким чином: 7875,85 грн. стягується з відповідачів у рівних частках, 334,15 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280, 282, 284, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 11, 14-16, 509, 525, 526, 530, 533, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 60, 65 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 03.05.2023 у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3937,93 гривень (три тисячі дев`ятсот тридцять сім гривень 93 копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3937,93 гривень (три тисячі дев`ятсот тридцять сім гривень 93 копійки).

Заочне рішення може бути переглянуте Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С. О. Бабій