"10" червня 2025 р. Справа № 363/6536/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

10 червня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Шубочкіної Т.В.,

за участі: секретаря Воронюк А.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді, в порядку загального позовного провадження, матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2024 позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову зазначила про те, що 24 вересня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який 24 грудня 2020 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області був розірваний. Від шлюбу з відповідачем позивач має спільну малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом зі матір`ю. На підставі судового наказу Вишгородського районного суду Київської області від 20 листопада 2020 року відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу). Відповідач офіційно не працевлаштований, будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, відповідно позивач змушена самостійно піклуватися про свою дитину. Більш того донька є дитиною з інвалідністю І (першої) групи, щомісячне її утримання (належний догляд та розвиток), постійне лікування та реабілітація потребують значних коштів, частину з яких зобов`язаний сплачувати батько, але з моменту призначення аліментів жодного разу їх не сплатив. Станом на день подання цього позову, заборгованість зі сплати аліментів з урахуванням наданих виконавчою службою розрахунків та неустойки (пені) становить: 404 583, 44 грн. Відповідач є працездатною особою, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, хронічних захворювань, які б перешкоджали йому виконувати свій обов`язок щодо утримування дитини не мас. Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року позовні вимоги позивача до відповідача про поділ спільного майна подружжя задоволено в повному обсязі. В порядку поділу майна, що було спільною сумісною власністю подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_2 , судом визнано право власності за позивачем 3/4 частини квартири, за відповідачем 1/4 частини квартири. Згідно звіту про незалежну оцінку вартість 1/4 частини квартири, що належить на праві власності за відповідачем становить 387 587,50 грн. З урахуванням того, що відповідачем жодного разу не сплачувались аліменти, а на утримання дитини щоденно необхідні значні кошти на харчування, розвиток, лікування, спеціальну індивідуальну реабілітацію дитини з інвалідністю та враховуючи той факт, що відповідач є боржником у 8 виконавчих провадженнях по кредитах і існує реальний ризик продажу 4 частини квартири, що належить на праві власності відповідачеві, позивач звертається до Вишгородського районного суду Київської області з вказаним позовом.

Ухвалою судді від 07 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

02 квітня 2024 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог в якій остання просить врахувати новий розрахунок заборгованості по аліментам та звіт про оцінку майна.

Ухвалою судді від 02 квітня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті суду, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, своїм правом на подання відзиву не скористався, а тому суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24 вересня 2011 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_3 , який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції в Київській області, актовий запис № 107.

24 грудня 2020 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області (справа № 363/1962/20) шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, при реєстрації розірвання шлюбу за позивачем залишено шлюбне прізвище ОСОБА_6 .

05 липня 2023 року позивач уклала шлюб з іншим чоловіком ОСОБА_7 , який був зареєстрований у Київському відділі державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 927. Після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище чоловіка та стала ОСОБА_8 .

Від шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 позивач має спільну малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 12 серпня 2015 року.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 28 липня 2020 року, позивач є законним представником своєї дочки ОСОБА_4 - дитини з інвалідністю І (першої) групи.

На підставі Судового наказу Вишгородського районного суду Київської області від 20 листопада 2020 року (справа № 363/3737/20) відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам № 29003 від 26 березня 2025 року, наданого Вишгородським відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за відповідачем ОСОБА_3 утворилася заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини в загальній сумі 243636,69 грн. (двісті сорок три тисячі шістсот тридцять шість гривень 69 копійок).

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року (справа № 363/6429/23) позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини задоволено повністю. Судом прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 170 784 (сто сімдесят тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривні 75 (сімдесят п`ять) копійок.

Загальна сума заборгованості з урахуванням наданого виконавчою службою розрахунку та неустойки (пені), згідно заочного рішення суду у справі № 363/6429/23 від 21 травня 2024 року становить: 414421,44 грн. (чотириста чотирнадцять тисяч чотириста двадцять одна гривня 44 копійок).

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року (справа № 363/1565/22) позовні вимоги позивача до відповідача про поділ спільного майна подружжя задоволено в повному обсязі. В порядку поділу майна, що було спільною сумісною власністю подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_2 , судом визнано право власності за позивачем 3/4 частини квартири, за відповідачем 1/4 частини квартири.

Згідно Звіту про оцінку майна - Висновку про вартість майна, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності приватним підприємством «Світлиця-нова» 31 березня 2025 року, вартість частини квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності за відповідачем становить: 412350,00 грн. (чотириста дванадцять тисяч триста п`ятдесят гривень 00 копійок)

Згідно витягу з реєстру Вишгородської територіальної громади від 11.08.2023 року позивач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно витягу з ДРРП від 18.08.2023 року 3/4 частини квартири АДРЕСА_2 належать на праві власності позивачу ОСОБА_2 .

Згідно витягу з АСВП від 09.12.2024 року відносно відповідача ОСОБА_3 відкрито 15 (п`ятнадцять) виконавчих проваджень.

Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.03.2025 року відповідач ОСОБА_3 перебуває на військовому обліку, на службу не призивався.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Частиною першою ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, зняття арешту з майна) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин.

З тексту позовної заяви ОСОБА_2 , вбачається, що остання фактично просить визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч.4 ст. 41 Конституції України).

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Як зазначалось раніше, заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року за відповідачем визнано право власності 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

24 вересня 2011 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_3 .

24 грудня 2020 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між сторонами був розірваний.

За змістом статей 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_3 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 станом на 24.10.2023 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 414 421,44 грн.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається ст.ст.194-197 СК України та ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження».

У разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника.

Відповідно до ч.1, 2, 5 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Реалізація арештованого майна, згідно ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження», здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. У разі нереалізації майна на третьому електронному аукціоні виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна.

Таким чином, законодавством передбачено набуття права власності на арештоване майно боржника після проходження процедури електронних торгів в рамках виконавчого провадження.

Згідно статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти

Суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Відповідачем за цим позовом може бути будь-яка особа, яка не визнає, заперечує або оспорює право позивача здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження спірним майном, або має власний інтерес щодо цього майна.

Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказувала на те, що 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 є особистою власністю відповідача, який має заборгованість перед нею, а тому фактично просила суд визнати за нею право власності на цю частину, в рахунок погашення частини заборгованості.

Разом з тим відповідач, як і позивач, є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Положеннями ч.2 ст.328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону.

З оглядуна викладене,оскільки відповідач є правомірним власником 1/4 частини квартири, з врахуванням ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про права власності на 1/4 частину квартири врахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів, оскільки позивач обрала невірний спосіб захисту свого права. Остання не позбавлена можливості реалізувати своє право шляхом набуття права власності на 1/4 частину квартири, що належить відповідачу, в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів, через процедуру електронних торгів в рамках виконавчого провадження.

За таких обставин, в задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 13, 16, 55, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 317, 319, 321, 328, 354, 355, 386, 392 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 317, 319, 321, 328, 355, 386, 392 ЦК України, ст.48,61,71ЗУ «Провиконавче провадження», ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України, ст.41 Конституції України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт № НОМЕР_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 , хареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Т.В. Шубочкіна