ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м.Суми

Справа №583/1298/24

Номер провадження 22-ц/816/549/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 липня 2024 року в складі судді Сидоренка Р.В., ухваленого в м. Охтирка, -

в с т а н о в и в :

21.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області про визнання (підтвердження) його права на квартиру.

Позовні вимоги мотивував тим, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , набула статусу індивідуально визначеної речі (об`єкту права) з 10.07.1992 року, коли дружина позивача - ОСОБА_2 підписала з представником виконавчого комітету Охтирської міської Ради народних депутатів (продавцем об`єктів державного житлового фонду) договір купівлі-продажу цієї квартири з державного житлового фонду, де ця квартира була невід`ємною часткою всього будинку (основної речі). В той час діяла Постанова РМ УРСР і Укрпрофради від 19.05.1989 р. №142. Гроші на викуп квартири надав він, бо власного заробітку дружина на той час не мала, оскільки знаходилася у додатковій відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною, а він мав гроші, зароблені під час роботи в радянських військах за кордоном. Вважає, що вказана квартира, яка стала об`єктом права приватної власності, за законом є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 , бо купувалася одним із подружжя під час шлюбу, офіційно зареєстрованого в відділі РАЦС Охтирського міськвиконкому. Так як із заявами до суду про поділ спільно нажитого майна (квартири) чи про визнання її особистою власністю одного з подружжя на підставі ст. 28 КпШС ні позивач, ні його дружина ОСОБА_2 не зверталися, тому передбачені законом його права на таке майно не припинялися і підлягають підтвердженню судом. Виконавчий комітет Охтирської міської ради не визнає за ним права на цю квартиру, як на спільну сумісну власність подружжя, бо вважає себе особисто її законним приватним власником, починаючи з 27.05.1997 року, коли ОСОБА_2 підписала без його згоди договір дарування у державну власність цієї купленої подружжям 10.07.1992 року однокімнатної квартири. Дізнавшись про підписання такого договору позивач подав у 1998 році до суду позов до ОСОБА_2 з вимогою визнати такий договір недійсним з однієї лише підстави, що не було його згоди на укладання такого договору (цивільна справа №2-31/2001). Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 18.07.2001 у справі №2-31/2001 у задоволенні його позову було відмовлено.

Вказує, що договір дарування від 27.05.1997 року не набув юридичної сили в момент його підписання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , бо дії представника ОСОБА_4 не були схвалені ні Охтирською міською Радою, ні виконкомом Охтирської міської Ради народних депутатів, як цього вимагав закон (ст. 63 ЦК УРСР), а також не підписаний належним представником юридичної особи договір є неукладеним юридичною особою. Зазначає, що текст договору дарування від 27.05.1997 року не відповідав вимогам Закону України «Про нотаріат» (в редакції 1993 року) та Інструкції, затвердженої Наказом МЮ від 14.06.1994 №18/5, бо обдарована сторона взагалі не зазначена, до того ж, нотаріус ОСОБА_5 не роз`яснював дарувальниці її права і обов`язки, не попереджав про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їй на шкоду, не зробив у договорі відмітки про перевірку сімейного стану дарувальниці, договір не завірений номерною печаткою державного нотаріуса. Укладання виконкомом Охтирської міської Ради народних депутатів, як юридичною особою, угод про безоплатне чи по заниженій вартості придбання у 1997 році житлових квартир у особисту приватну власність органу місцевого самоврядування, зареєстрованого в якості господарюючого суб`єкту (юридичної особи), суперечило встановленим цілям діяльності такої особи, та Закону України «Про власність». ЦК УРСР (стаття 49) визнавав такі угоди недійсними і оскарження їх в суді не вимагалося. Крім того, відповідно до відповіді керуючого справами виконавчого комітету станом на 01.01.2008 рік спірна квартира у відповідача не обліковувалася, ще 23.03.2001 року всі договори, які укладалися виконкомом Охтирської міської Ради народних депутатів за період 1995-1997 р.р., інвентаризаційні описи, акти приймання-передачі та бухгалтерські звіти були списані, а Протоколом №1 експертної комісії державного архіву передані на знищення через відсутність потреби. Тому вважає, що відмова юридичної особи «Виконком Охтирської міської Ради народних депутатів» відображати на своєму балансі спірну квартиру, як свою власність (зберігати і утримувати її), зняття її з балансу та списання, свідоме знищення свого правовстановлюючого документу на квартиру, засвідчили відмову від права власності цієї юридичної особи на квартиру, що дарувалася згідно договору дарування від 27.05.1997 року. Виконком Охтирської міської Ради народних депутатів відмовився від права власності на квартиру 23.03.2001 року, тобто ще до прийняття Тростянецьким районним судом рішення від 18.07.2001 року. У відповіді в.о міського голови С.В. Мартим`янов дату знищення договорів за 1996-1998 р.р. зазначено як 15.01.2003 р. На думку позивача, дублікат договору дарування від 27.05.1997 року був 05.06.2002 року отриманий відповідачем незаконно і недобросовісно, бо оригінал до 15.01.2003 року не був ще втраченим (знищеним з-за відсутності потреби). Від будь-яких прав на квартиру міськвиконком відмовився сам, знищивши всі документи по ній включаючи договір дарування за 1997 рік.

Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати (підтвердження) його право на однокімнатну житлову квартиру АДРЕСА_1 , яка з 10.07.1992 року за законом стала об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги дублюють доводи позовної заяви, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи. Доводить, що суд має захистити його право, визнавши за ним право на квартиру, як на майно, що за законом є спільною сумісною власністю подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Учасники справи повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, позиція яких викладена в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору від 10.07.1992 р., укладеного між виконкомом Охтирської міської ради народних депутатів в особі юрисконсульта ВЖКГ Охтирського міськвиконкому Сиротіна В.П. (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) та зареєстрованого в реєстрі за №100, продавець продав, а покупець купив квартиру, яку він займає, що складається з одної кімнати загальною площею 30,1 кв.м., в тому числі жилою 17,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору дарування від 27.05.1997 р., зареєстрованого в реєстрі за №885, ОСОБА_2 подарувала, а виконком міської Ради народних депутатів від імені якого діє ОСОБА_6 за дорученням, виданим Охтирською міською радою, прийняв у дар однокімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 22.04.1987 р., з 22.04.1987 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно реєстраційного напису на правовстановлюючому документі квартира АДРЕСА_1 , була зареєстрована Охтирським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві комунальної власності за виконавчим комітетом Охтирської міської ради народних депутатів (вчинено запис до реєстрової книги №73 за реєстровим № 10205 від 05 червня 2002 року).

Також встановлено, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 18 липня 2001 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 10 жовтня 2001 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Охтирського міськвиконкому про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , були залишені без задоволення.

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 01 березня 2002 року в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 18.07.2001 р., залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 10.10.2001 р. та ухвалою Верховного Суду України від 01.03.2002 р. мотивовано тим, що під час знаходження відповідачки на квартирному обліку, вона претендувала на отримання 3-х кімнатної квартири, але такої квартири у наявності не було і при виділенні 4-х кімнатної квартири вона подарувала однокімнатну квартиру виконкому. Такі умови були вигідними для відповідачки, а тому вона і уклала даний договір. Також суд дійшов висновку, що сторони навмисно створили вказану ситуацію з метою незаконного збагачення за рахунок держави, так як сім`я із п`яти чоловік була забезпечена житлом загальною площею 56,4 кв.м.

Рішенням суду від 18.07.2001 р. встановлено, що письмових доказів щодо надання ОСОБА_1 коштів на викуп квартири АДРЕСА_1 суду не надано. Також суд дійшов висновку, що подружжя ОСОБА_3 не набули взаємного права на державний житловий фонд з тих підстав, що не були фактично членами сім`ї один одного, тому що кожен з них проживав за місцем своєї прописки, у своїх окремих квартирах, не вели сімейного бюджету, як члени сім`ї, а лише підтримували тимчасові стосунки. Жодний із них не мав претензій один до одного як на час купівлі квартири, так і на час дарування квартири. Також встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 на той час ніде не вказувала на те, що ОСОБА_1 мав якесь відношення до купівлі квартири чи якісь претензії до вказаного житла. Аналогічна позиція викладена у рішенні суду по справі №2-1/2012.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 10.10.2001 р. встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 при фактично припиненому шлюбі з ОСОБА_1 , а отже є її особистою власністю.

Мотивуючи рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №2-1 від 12.10.2012 р., залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21.03.2013 р., ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.01.2014 р., суд зазначив, що у судовому засіданні було достовірно встановлено, що між сторонами договору було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору. ОСОБА_2 попередньо звернувшись до БТІ з приводу відчуження належної їй на той час квартири АДРЕСА_1 із замовленням видати довідку-характеристику для її відчуження та отримавши зазначену довідку та технічний паспорт на квартиру із власної волі уклала зазначений договір. Остання усвідомлюючи вимоги чинного законодавства щодо необхідності передачі у державну власність належної їй на праві власності квартири та маючи бажання поліпшити житлові умови шляхом отримання ордеру на квартиру більшої площі, свідомо погодилась на укладення зазначеного договору. Відповідність волевиявлення позивачки на укладення зазначеного договору її волі підтверджується підписом останньої у нотаріально посвідченому договорі. У подальшому, позивач ОСОБА_2 подарувавши квартиру органу, що здійснює поліпшення житлових умов, скористалась зазначеним правом, отримала ордер та вселилась у квартиру значно більшої площі. Виконком Охтирської міської ради виконав свій обов`язок по видачі ордера на житлове приміщення. Після цього ОСОБА_2 разом з іншими членами сім`ї приватизувала її.

Крім того, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.07.2019 р. по справі №583/356/18 залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 18.11.2019 р. ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні її позову до Сумського обласного державного нотаріального архіву про скасування виданого 22.03.2016 р. дублікату договору дарування житлової квартири.

Також рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №583/1576/17 від 12.02.2018 р. були залишені без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 , який просив скасувати або визнати недійсним рішення державного реєстратора Тростянецької міської ради Сумської області Манченко О.О. про державну реєстрацію права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 , за виконавчим комітетом Охтирської міської ради у формі комунальної власності у зв`язку з незаконними і протиправними діями відповідача. Вказане рішення було залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 р.

Охтирським міськрайонним судом розглядалася справа № 583/1668/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Охтирської міської ради про встановлення факту сумісного проживання з веденням спільного господарства та визнання права власності на спільне майно подружжя. Рішенням суду позов залишено без задоволення.

Постановою Сумського апеляційного суду від 26.05.2020 р. по справі № 583/1668/16-ц мотивувальну частину рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 лютого 2020 року змінено з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, а саме посилаючись на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 липня 2001 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 10 жовтня 2001 року вказала, що ОСОБА_1 не доведено належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами факту того, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана ним разом з ОСОБА_2 , як подружжям, що давало би підстави дійти висновку про те, що на неї поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Також, на думку колегії суддів, були відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту спільного проживання сторін за період з 10 липня 1992 року, тобто, з моменту купівлі квартири і до 27 травня 1997 року, тобто, до моменту укладення договору дарування ОСОБА_2 , так як обставини відсутності між сторонами сімейних відносин встановлені також рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 липня 2001 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії в цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 10 жовтня 2001 року та ухвалою Верховного Суду України від 01 березня 2002 року, а також беручи до уваги той факт, що 15 серпня 1995 року шлюб між сторонами було розірвано. Що стосується позовних вимог в частині встановлення факту поживання однією сім`єю за період з 27 травня 1997 року, тобто, з моменту відчуження відповідачем спірної квартири і по теперішній час, то з огляду на обставини того, що суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, однак, як вбачається з матеріалів справи, у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права спільної сумісної власності на спірну квартиру та про визнання спірної квартири об`єктом спільної сумісної власності судом було відмовлено, тому відсутні підстави для встановлення факту проживання сторін однією сім`єю за вказаний вище період.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів будь-якого права позивача на квартиру, права на оскарження правочину, неправомірності правочину дарування спірної квартири.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, вірно визначився з юридичною природою спірних правовідносин та застосував до них відповідні норми права.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При вирішенні спору суд правильно виходив з того, що пред`явлення позивачем даного позову спрямовано на переоцінку доказів, які вже були неодноразово досліджені судом під час розгляду спорів з приводу набуття права власності виконавчим комітетом Охтирської міської ради на спірну квартиру, розгляд яких триває з 1998 року по даний час.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказував, що має право на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування законності набуття у спільну власність квартири позивач надає суду копію свідоцтва про шлюб згідно якого між ним та ОСОБА_2 22.04.1987 р. був укладений шлюб, та архівну довідку про його доходи за період з 1982 по 1986 роки на посаді лікаря-токсиколога військової частини.

Проте, вищезазначеною постановою Сумського апеляційного суду від 26.05.2020 року по справі № 583/1668/16-ц залишеною без зміни постановою колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2022 р. вже було встановлено, що на квартиру АДРЕСА_1 , поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Доказів, які б могли спростувати зазначені висновки, позивачем суду не надано.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його тверджень про те, що отримані ним кошти у вигляді заробітної плати за місцем роботи були витрачені саме на придбання оспорюваної квартири.

На підставі договору дарування від 27.05.1997 року ОСОБА_2 подарувала вказану квартиру відповідачу по справі.

Позивач свою вимогу мотивує як недійсністю так і неукладеністю вказаного договору дарування, що, на його думку, порушує його право на вказану нерухомість, проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не був стороною вказаного договору і, не набувши права спільної власності на вказане нерухоме майно, не довів, що укладенням вказаного договору порушені його законні права та інтереси.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина