Провадження № 2/641/1535/2025 Справа № 641/1740/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Зелінської І.В.,

за участю секретаря Харченко Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Іщенко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та просив стягнути з відповідача грошову матеріальну допомогу в сумі 194 400 грн, судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування позову вказав, що з 1998 року працював у Міжнародному аеропорту «Харків», у 2003 році був переведений до Харквіського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. 11.06.2020 року його було звільнено відповідно до наказу №132/0 від 05.06.2020 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. 11.06.2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір №7 про виплату матеріальної допомоги за Колективним договором відповідно до п.1.1 якого відповідач зобов`язується виплатити позивачу матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п. 6.25.2 Колективного договору між адміністрацією Підприємства та Профспілками. Згідно пунктів 2.2 та 2.3 договору про виплату матеріальної допомоги від 11.06.2020 року №7 посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад становить 12 960 грн.; стаж безперервної роботи працівника на підприємтві становить 17 років. Розмір матеріальної допомоги склав 259 200 грн., що становить 20 посадових окладів працівника. Однак умов укладеного договору про виплату матеріальної допомоги відповідач не дотримався, так позивачу було виплачено 64 800 грн. Залишок заборгованосі з виплати матеріальної допомоги на теперішній час складає 194 400 грн.

У вказаній справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що відповідач сплатив позивачу 64 800 грн, однак у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, а саме військовим вторгненням РФ на територію України, закритті повітряного простору над Україною та забороною авіасполучень Наказом ДП «Украерорух» №141 від 30.03.2022 року було призупинено дію окремих положень Колективного договору на підставі ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», про видання даного наказу були повідомлені також профспілки, що є підписантами Колектичного договору. На теперішній час наказ Украероруху № 141 від 30.03.2022 року не скасовано та не визнано незаконним у судовому порядку. З метою регулювання порядку виплати заборгованості державне підприємство направило позивачу додаткову угоду щодо внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги, якою запропонувало позивачу призупинити виконання умов договору до моменту скасування військового стану в Україні, однак останній ухилився від підписання цієї додаткової угоди. З огляду на вказане відповідач вважає, що відсутні підстави для стягнення матеріальної допомоги.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, доводи викладені у відзиві підтримала.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 28.05.2003 року ОСОБА_2 переведено до Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на посаду водія, згідно наказу від 11.06.2020 року №132/о від 05.06.2020 року позивача звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується записами трудової книжки.

11.06.2020 року між ОСОБА_2 та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України був укладений договір № 7 про виплату матеріальної допомоги за колективним договором, відповідно до умов якого підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п. 6.25.2 Колектичного договору між адміністрацією підприємства та профспілками. Згідно пунктів 2.2 та 2.3 договору про виплату матеріальної допомоги від 11.06.2020 р. № 7 посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад становить 12 960 грн.; стаж безперервної роботи працівника на підприємстві становить 17 років. Розмір матеріальної допомоги становить 259 200 грн, що становить 20 посадових окладів.

Згідно додаткової угоди №1/23 до Договору №7 від 11.06.2020 року, укладеної між позивачем та відповідачем замінено сторону в зобов`язанні з Харківського РСП Украероруху на Дніпровський РСП Украероруху.

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №141 від 30.03.2022 року було призупинено дію окремих положень колективного договору з 01.04.2022 року на час воєнного стану в Україні, окрім пунктів та їх окремих підпунктів 5.1-5.4, 5.4.1, 5.6, 5.8, 5.10, 5.11, 5.11.1, 5.11.2, 5.15, 5.17, 5.25, 5.27 та 5.28 розділу 5 колективного договору, додатків 2-7, 9 до колективного договору.

Спірні правовідносини регулюються главою 47 «Поняття зобов`язання. Сторони у зобов`язанні», главою 48 «Виконання зобов`язання», главою 51 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та главою 52 «Поняття та умови договору», главою 53 «Укладення, зміна і розірвання договору» розділу ІІ «Загальні положення про договір» книги п`ятої «Зобов`язальне право», а також главою 52 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1ст.526 ЦК Українизобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;зміна умов зобов`язання;сплата неустойки;відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.2 ст.141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі №922/854/21 форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року в справі №910/15264/21 наголосив, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) також викладено висновок, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

За правилом з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не доведено зв`язку між неможливістю виконання зобов`язання за укладеним між сторонами договором та військовою агресією РФ в Україні.

Зі змісту п.3.1 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 7 від 11.06.2020 року, укладеного між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України та позивачем, вбачається, що відповідач зобов`язався виплатити ОСОБА_2 матеріальну допомогу в такому порядку: 1 посадовий оклад протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по 1 посадовому окладу кожні 2 місяці, починаючи з 12-го місяця з дати підписання договору.

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №443/о від 11.06.2020 року, був встановлений такий порядок виплати матеріальної допомоги позивачу: у період з 11.06.2020 до 24.06.2020, у період з 11.06.2021 до 10.08.2021; у період з 11.08.2021 до 10.10.2021; у період з 11.10.2021 до 10.12.2021; у період з 11.12.2021 до 10.02.2022; у період з 11.02.2022 до 10.04.2022; у період з 11.04.2022 до 10.06.2022; у період з 11.06.2022 до 10.08.2022; у період з 11.08.2022 до 10.10.2022; у період з 11.10.2022 до 10.12.2022; у період з 11.12.2022 до 10.02.2023; у період з 11.02.2023 до 10.04.2023; у період з 11.04.2023 до 10.06.2023; у період з 11.06.2023 до 10.08.2023; у період з 11.08.2023 до 10.10.2023; у період з 11.10.2023 до 10.12.2023; у період з 11.12.2023 до 10.02.2024; у період з 11.02.2024 до 10.04.2024; у період з 11.04.2024 до 10.06.2024; у період з 11.06.2024 до 10.08.2024 у розмірі по 12 960 грн.

У відзиві представник відповідача визнав, що Державне підприємство обслуговування повітряного руху України виплатило позивачу частину матеріальної допомоги у загальному розмірі 64 800 грн. На підставі ч.1 ст.82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

На день звернення позивача до суду з позовом, з урахуванням строків настання кожного із чергових платежів, відповідач не виплатив позивачу матеріальну допомогу у розмірі 194 400 грн, тобто не виконав взятого на себе зобов`язання.

В матеріалах цивільної справи міститься копія додаткової угоди №2 до договору № 7 від 11.06.2020 року, якою Державне підприємство обслуговування повітряного руху України мало намір погодити з позивачем внесення змін до укладеного з ним договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором та призупинити його виконання. Вказана додаткова угода позивачем залишилась не підписаною, а отже сторонами не було у встановленому договором порядку погоджені зміни до нього.

Крім того, суд критично ставиться до посилання представника відповідача на ухилення позивача від укладення зазначеної додаткової угоди, оскільки як вбачається з ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так видача наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №141 від 30.03.2022 року не є способом внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 125 від 31.05.2021 року. Крім того, після звільнення позивача з роботи між сторонами припинились трудові відносини. Правовідносини, що виникли на підставі зазначеного договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором, є цивільно-правовими. У зв`язку з тим, що на них не поширюється ні Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», ні колективний договір, суд критично оцінює послання представника відповідача на настання форс-мажорних обставин, адже згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1944 грн.

Керуючись ст. 4, 10-13, 76-81, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_2 матеріальну допомогу в розмірі 194 400 ( сто дев`яносто чотири тисячі чотириста) грн.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь держави судовий збір у розмірі 1944 ( одна тисяча дев`ятсот сорок чотири) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, , місце знаходження: Київська обл., м. Бориспіль, Аеропорт.

Рішення суду складено та проголошено 09.06.2025 року.

Суддя І.В.Зелінська