_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/225/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

16.06.2025 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А., розглянувши заяву представника позивача виконувача обов`язків керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси Дмитра Бондаренка про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі 947/21434/25 за позовом Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державних реєстрацій, та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні територіальною громадою м. Одеси земельними ділянками, шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2025 року позивач, звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державних реєстрацій, та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні територіальною громадою м. Одеси земельними ділянками, шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва.

На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на наступне.

Предметом спору є правовідносини, що виникли відносно спірного майна: житлові будинки садибного типу та земельні ділянки, які уже раз незаконно були відчуженні відповідачами, і у заявника є всі об`єктивні та реальні підстави вважати, що і в подальшому з метою ухилення виконання рішення суду, відповідачі намагатимуться здійснити відчуження вказаного майна на третіх осіб, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення в майбутньому.

Отже, ураховуючи незаконну реєстрацію права власності на житловий будинок садибного типу загальною площею 85,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (об`єкт нерухомого майна 102) за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :40:032:0104, яка належить територіальній громаді м. Одеси, та враховуючи незаконну реєстрацію права власності на житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 (об`єкт нерухомого майна: :40:032:0003), а також враховуючи те, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності або користування (оренди) на земельні ділянки за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 та з кадастровими номерами :40:032:0104 та :40:032:0003 за жодною особою не зареєстровані. Разом з тим, речові права на сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами :40:032:0104 та :40:032:0003 ні за ким не оформлені та у власність, користування вказані земельні ділянки не передавались. Отже, земельна ділянка з кадастровим номером :40:032:0003 під самочинно збудованим будинком за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером :40:032:0104 під самочинно збудованим будинком за адресою: АДРЕСА_1 є комунальною власністю, тобто земельні ділянки перебувають у власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради та під забудову не передавались жодній фізичній чи юридичній особі. Водночас, у зв`язку з пред`явленням даного позову, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у будь-який час можуть здійсними в подальшому перереєстрацію права власності на спірні об`єкти на третіх осіб, які не є стороною у спорі, що істотно ускладнить чи навіть унеможливить реальне виконання судового рішення та поновлення порушених інтересів територіальної громади м. Одеса, створить умови до неможливості ефективного поновлення державних інтересів, тому наявні обґрунтовані доводи щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А.

Одночасно з позовною заявою представник позивача надав заяву про забезпечення позову, а саме: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна загальною площею 85,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна загальною площею 85,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0111 га за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :40:032:0003; накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0111 га за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :40:032:0104.

Заявник у заяві посилається на те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , можуть відчужити спірне майно та у разі ухвалення майбутнього рішення, відсутність спірного майна буде чинити перешкоди у його виконанні.

Отже невжиття заходів забезпечення позову на вищезазначене майно може утруднити або ж навіть зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, виходячи з того, що майно вже буде відчужене та переоформлене на користь третіх осіб.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Згідно з ч. 1ст. 153 ЦПК України заява розглядається судом, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши матеріали заяви у межах вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов до наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченогостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення конституційного права особи на доступ до правосуддя, в аспектістатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а оскільки позивачем доведене дійсне виникнення спору між сторонами, суд, оцінивши докази, застосовує заходи забезпечення позову.

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, позивач має довести, що в разі невжиття заходів забезпечення існує загроза невиконання рішення суду чи ускладнення його виконання або ефективного захисту чи поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

З урахуванням обставин спору, предметом якого є визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні територіальною громадою м. Одеси шляхом зобов`язання знести самочинні бідівництва на спірні об`єкти нерухомості, суд погоджується із представником позивача в його обґрунтуванні того, що можливе відчуження вказаних об`єктів, як і зміни їх юридичного статусу може унеможливить виконання майбутнього рішення суду, що і є визначеної законодавцем підставою для забезпечення позову.

Судом не встановлено підстав, визначених частиною третьою статті 154 ЦПК України для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що права заявника можуть бути захищені за допомогою вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Керуючись ст.ст.149-150-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача виконувача обов`язків керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси Дмитра Бондаренка про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі 947/21434/25 за позовом Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державних реєстрацій, та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні територіальною громадою м. Одеси земельними ділянками, шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом:

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна загальною площею 85,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна загальною площею 85,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0111 га за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :40:032:0003.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0111 га за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :40:032:0104.

Копію ухвали направити до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м.Одеса, вул.Черняховського, 6) до виконання.

Копію ухвали суду для виконання направити учасникам процесу до відома.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її дії.

Суддя Скриль Ю. А.