КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/6089/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10403/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Луценка О.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила, враховуючи клопотання про зменшення позовних вимог: визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 легковий автомобіль марки Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI vin код НОМЕР_1 , рік випуску 2013, колір - коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

провести поділ спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI vin код НОМЕР_1 , рік випуску 2013, колір- коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , припинивши право власності на частку в цьому майні ОСОБА_2 ;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини автомобіля Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI, рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_2 в розмірі 250 000 грн. (т. 1 а.с. 1-4, 225).

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 07.08.2010 року по 06.03.2022 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі, подружжям набуте спільне майно, а саме транспортний засіб марки Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI vin код НОМЕР_1 , рік випуску 2013, колір - коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_1 .

Вказувала, що враховуючи те, що вказаний автомобіль є неподільною річчю, а позивач з відповідачем не може дійти згоди щодо розподілу автомобіля, а також враховуючи те, що авто знаходиться у володінні та користуванні відповідача, вважала, що її право спільної власності на вказаний транспортний засіб має бути припиненим з виплатою на її користь грошової компенсації (т. 1 а.с. 1-4, 225).

17.06.2024 року до суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , в якому останній просив у задоволенні позову відмовити (т. 1 а.с. 53-56).

Вказував, що з відповідачкою перебував у шлюбі з 07.08.2010 р. Офіційно шлюб між сторонами розірвано 06.03.2022, але з 13.12.2021 року фактичні шлюбні відносини припинено. З вказаної дати сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть.

17.12.2021 року ОСОБА_1 придбав автомобіль Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI, рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який було зареєстровано за ним. На цей час автомобіль знаходиться у фактичному користуванні відповідача.

Окрім того, за час перебування у шлюбі у позивача з відповідачем народилось двоє: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 06.02.2022 року було укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини (далі - «Договір»), який Позивачем було додано до позовної заяви. Згідно п. 1.3. цього договору місцем проживання дітей батьки визначили місце проживання батька. Пунктом 2.4. Договору встановлюється обов`язок батька на повне матеріальне утримання дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до п. 2.5. договору батько зобов`язується оплачувати навчання своїх синів у освітньо-навчальних закладах по віку на території України. Згідно п. 2.6. Договору батько зобов`язується оплачувати витрати на розвиток своїх синів, які включають гуртки, секції, курси. Пунктом 3.3.3. Договору передбачено при необхідності стаціонарного лікування або обстеження дітей батько несе всі витрати для здійснення цього лікування або обстеження у державному, або у недержавному лікувальному закладі. Таким чином, всі обов`язки щодо забезпечення дітей договором закріплені лише за відповідачем, та жодного матеріального обов`язку у позивача.

За час шлюбу сім`я ОСОБА_5 17.02.2014 року набула право власності на квартиру номер АДРЕСА_1 . Договором про визначення часток у спільному майні подружжя від 06.02.2022 року цю квартиру позивач з відповідачем поділили по частині квартири для кожного з них. 04.08.2023 року ця квартира була продана, а кошти розділені згідно часток. Окрім того, договором не передбачена виплата позивачем аліментів на утримання дітей, хоча вона не передавала право на нерухоме майно для припинення права на аліменти.

Вказував, що у разі визнання судом автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, що заперечував відповідач, при визначенні частко дружини та чоловіка, вважав за доцільне збільшити частину ОСОБА_1 на половину вартості автомобіля, оскільки він його використовує у своїй підприємницькій діяльності (займається виготовленням дронів та доставкою їх для захисту України ЗСУ), тобто для забезпечення своїх дітей (т. 1 а.с. 53-56).

02 липня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_2 , в якій остання підтримувала позовні вимоги в повному обсязі (т. 1 а.с. 124-126).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI vin код НОМЕР_1 , рік випуску 2013, колір коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , припинивши право власності на частку в цьому майні ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини автомобіля Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI, рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 248592,62 грн. (т. 1 а.с. 229-235).

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 2485,93 грн. судового збору за подачу позовної заяви, 605,60 грн. судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, 18 000 грн. витрат на правничу допомогу та 9 5550,80 грн. витрат на проведення судової експертизи (т. 2 а.с. 5-8).

Не погодившись з рішенням районного суду, 12 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Прус О.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (т. 2 а.с. 1-14).

На обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції помилково встановив, що спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів, автомобіль відповідач придбав 17.12.2021 року.

Також позивачем додано до позову рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03.02.2022 року у справі № 756/19221/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Згідно абзацу третього та п`ятого цього рішення суд встановив: «Позивач вказує, що останнім часом сімейне життя між сторонами погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Також зазначає, що сімейне життя із відповідачем не склалось через різні погляди на шлюб, втрату почуття любові. Спільне господарство сторони не ведуть, шлюб носить формальний характер. Відповідач надала суду заяву, у якій зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує.».

Отже, ОСОБА_2 визнала фактичне припинення шлюбних відносин до подання ОСОБА_1 позовної заяви про розірвання шлюбу. Цього факту також не заперечували жодна із сторін під час розгляду справи судом першої інстанції.

Оскільки позовну заяву про розірвання шлюбу ОСОБА_1 подав 13.12.2021 року, автомобіль він придбав 17.12.2021 року після фактичного припинення шлюбних відносин, і тим більше після розділення спільного бюджету, адже судом у справі про розлучення встановлено що спільне господарство сторони не ведуть, на це позивач посилався ще в своїй заяві до суду про розлучення, тобто це відбулось заздалегідь до 13.12.2021 року. Таким чином, позивач придбав автомобіль за власні кошти після припинення спільного господарства, отже автомобіль є особистою приватною власністю відповідача.

Після отримання рішення про розлучення від 03.02.2022 року, вже 06.02.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вирішили всі майнові, побутові та морально-етичні питання щодо колишньої сім`ї та уклали два договори: одним розділи спільне майно подружжя (квартиру номер АДРЕСА_1 ); другим місце проживання дітей визначили з батьком, який взяв на себе обов`язок повного утримання дітей. Автомобіль не ділився, оскільки сторони не визнавали його спільною власністю подружжя

Крім того, MERSEDES-BENZ моделі VITO 116 CDI, є специфічним транспортним засобом призначеним для перевезення як пасажирів так і негабаритних вантажів куплявся саме для полегшення здійснення відповідачем підприємницької діяльності, а не для сімейних потреб.

Відповідач вважав, що суд першої інстанції проігнорував підстави для відступлення від рівності часток дружини та чоловіка при поділі майна.

У разі залишення рішення суду першої інстанції без змін, суттєво порушується баланс, якого було досягнуто 06.02.2022 року. Крім того, виплати майже 250 000 гривень на користь матері, яка отримала гроші з продажу квартири, проживає за кордоном, отримує там соціальні виплати та немає обов`язків щодо утримання дітей не є співмірним з положенням сім`ї з батька-волонтера та дрібного підприємця з двома діточками шкільного віку, що проживають в країні, економіка, якої знекровлена війною.

Отже, у разі визнання судом автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, що заперечує відповідач, при визначенні часток дружини та чоловіка, враховуючи вже поділену порівну продану квартиру, ОСОБА_1 вважав за доцільне збільшити свою частину на половину вартості Автомобіля, оскільки він його використовує у своїй підприємницькій діяльності (займається виготовленням дронів та доставкою їх для захисту України ЗСУ), тобто для забезпечення своїх дітей.

Відповідач не згоден з висновком суду про відсутність заперечень та не надання альтернативної ринкової вартості автомобіля. Звіт про вартість автомобіля від 10.06.2024 року на 37 аркушах надано відповідачем разом з відзивом 14.06.2024 року, згідно якого вартість автомобіля становить 400 000 гривень, саме таку вартість ОСОБА_1 вважає реальною ринковою при реальному продажу, а не ціною для продавання автомобіля з відсутністю покупців. Крім того, відповідачем за час користування автомобілем було здійснено покращення автомобіля на загальною вартістю 53 163 (п`ятдесят три тисячі сто шістдесят три) гривні, про що також було надано докази разом з відзивом (т. 2 а.с. 1-14).

26 травня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Сірого І.Л., в якому останній просив залишити без задоволення апеляційну скаргу (т. 2 а.с. 31-33).

Апеляційна скарга на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року до суду апеляційної інстанції не надходила.

З огляду на положення частини 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Прус О.О. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Сірий І.Л. заперечував проти скарги і просив залишити її без задоволення.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином. Повідомлення апелянта ОСОБА_1 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Проте представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Прус О.О. повідомив про належне сповіщення ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Факт належного повідомлення позивачки ОСОБА_2 її представник - адвокат Сірий І.Л. в суді незаперечував (т. 2 а.с. 28-30, 45-48, 56).

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль марки Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI vin код НОМЕР_1 , рік випуску 2013, колір - коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частини цього автомобіля, що становить суму в розмірі 248592,62 грн.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07.08.2010 року між сторонами зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 128 (т. 1 а.с. 5-6).

За час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 20-21).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль марки Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI vin код НОМЕР_1 , рік випуску 2013, колір - коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 17 грудня 2021 року (т. 1 а.с. 7-8,200).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року у справі № 756/19221/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07.08.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №128 - розірвано (т. 1 а.с. 5-6).

06.02.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини (т. 1 а.с. 201-21).

До відзиву на позовну заяву відповідач долучив звіт за визначенням вартості автомобіля «Mersedes-Benz VITO 116CDI», р.н. НОМЕР_2 , від 10 червня 2024 року, згідно якого вартість вказаного автомобіля становить 400 000,00 грн. (т. 1 а.с. 60-96).

Згідно з висновком експерта КНДЕКЦ № СЕ-19/111-24/57229-АВ від 16 грудня 2024 року, здійсненого на виконання ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року, за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи встановлено, що ринкова вартість автомобіля Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI vin код НОМЕР_1 , рік випуску 2013, колір - коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент проведення експертизи, а саме 04.12.2024 року, склала 497 185,25 грн. (т. 1 а.с. 181-204).

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи положення вказаної статті, оскільки автомобіль Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI vin код НОМЕР_1 , рік випуску 2013, колір - коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , набутий у власність та зареєстрований за відповідачем за час перебування у шлюбі з позивачем, такий автомобіль належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя у рівних частках.

Письмових доказів, зокрема, шлюбного договору, існування домовленості між подружжям щодо іншого визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя у разі поділу майна до суду не надано.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними(ст. 63 СК України).

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що вказаний автомобіль не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки позовну заяву про розірвання шлюбу ОСОБА_1 подав 13.12.2021 року, автомобіль він придбав 17.12.2021 року, тобто після фактичного припинення шлюбних відносин, і тим більше після розділення спільного бюджету, адже судом у справі про розлучення встановлено, що спільне господарство сторони не ведуть.

Такі доводи апеляційної скарги відхиляються як необґрунтовані, оскільки в рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року судом не досліджувалось і не зазначено дати фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами у справі, а відтак, шлюб вважається розірваним з дня набрання законної сили рішення суду.

Разом з тим, відповідачем не надано до суду доказів, що спірний автомобіль був придбаний ним за власні кошти.

За змістом статей 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Тлумачення ст. 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Частиною 4 ст. 71 СК України визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. 5 ст. 71 СК України).

Аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2019 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18).

Враховуючи те, що позивачка звернулась до суду з позовними вимогами про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль з виплатою їй компенсації за свою частку, тому не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у такому спорі.

В суді першої інстанції відповідач визнав, що фактично користується спірним автомобілем, про що свідчать матеріали справи.

Заперечуючи проти розміру компенсації за спірний автомобіль, визначеному позивачем в заявлених позовних вимогах, відповідачем було надано до суду звіт ТОВ «Оцінка нерухомого майна» від 10 червня 2024 року за визначенням вартості автомобіля «Mersedes-Benz VITO 116CDI», р.н. НОМЕР_2 , згідно якого вартість вказаного автомобіля становить 400 000,00 грн. (т. 1 а.с. 60-96).

Разом з тим, судом першої інстанції за клопотанням сторони позивача було призначено у справі судову товарознавчу експертизу та згідно з висновком експерта КНДЕКЦ № СЕ-19/111-24/57229-АВ від 16 грудня 2024 року, здійсненого на виконання ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року, за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи встановлено, що ринкова вартість автомобіля Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI vin код НОМЕР_1 , рік випуску 2013, колір - коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент проведення експертизи, а саме 04.12.2024 року, склала 497 185,25 грн. (т. 1 а.с. 181-204).

Суд першої інстанції, визначаючи розмір компенсації позивачу за частину спірного автомобіля, правильно взяв до уваги вартість автомобіля, визначену за висновком судового експерта КНДЕКЦ № СЕ-19/111-24/57229-АВ від 16 грудня 2024 року, який має право проводити судові експертизи, попереджений про кримінальну відповідальність та обґрунтовано відхилив посилання відповідача на звіт оцінювача ТОВ «Оцінка нерухомого майна» від 10 червня 2024 року, при цьому у звіті відсутні такі відомості, що оцінювач попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Крім того, доводи відповідача на необхідність збільшення його частки у вказаному спільному майні з огляду на те, що договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 06.02.2022 року покладено на відповідача обов`язок утримувати повністю неповнолітніх дітей відповідно до договору, а позивачка не несе жодних витрат на дітей, самі по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя у належному їм спільному сумісному майні та не входить до предмету спору у даній справі, адже відповідач зустрічних позовних вимог не заявляв.

Колегія суддів критично оцінює посилання ОСОБА_1 на те, що ним було понесено витрати на ремонт спірного автомобіля, оскільки як встановлено судом та не заперечувалось відповідачем, спірний автомобіль перебуває у користуванні та володінні саме відповідача, а відтак, останній повинен нести витрати щодо ремонту вказаного автомобіля.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною (п. 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України).

Відтак, встановивши, що спірний автомобіль Mersedes-Benz моделі VITO 116CDI vin код НОМЕР_1 , рік випуску 2013, колір - коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, при цьому, зареєстрований за відповідачем та знаходиться у його володінні та користуванні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість вирішення спору щодо поділу майна подружжя у спосіб, обраний позивачем, припинивши частку останньої у спільному майні з виплатою їй компенсації за її частку автомобіля за визначеним судовим експертам розміром вартості такої частки - 248 592,62 грн.

Задовольнивши позовні вимоги у вищевказаному розмірі, суд першої інстанції не зазначив в резолютивній частині про задоволення позову саме частково, проте таких доводів апеляційна скарга не містить, а вищевказане є опискою, яка не призвела до неправильного вирішення справи по суті спору та не є підставою для скасування правильного по суті і обґрунтованого рішення районного суду.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі ст. 141 ЦПК України, понесені апелянтом судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 13 червня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов