Справа № 348/1905/19
Провадження № 22-ц/4808/814/25
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Василишин Л. В.,

Максюти І. О.,

секретар: Шемрай Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Репало Олексій Олександрович на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2025 року, в складі судді Матолич В. В., постановлену в м. Надвірна Івано-Франківської області, повний текст якої складено 22 квітня 2025 року, у справі скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Скаргу обґрунтовувало тим, що на підставі виконавчого листа від 27 жовтня 2020 року із заявника на користь ОСОБА_2 примусово стягують аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 300 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак, державний виконавець 05 березня 2025 року після повного погашення заявником заборгованості виніс постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості, що складає 47 643,50 грн. З наведених підстав заявник вважає постанову від 05 березня 2025 року незаконною і просить таку скасувати.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2025 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Репало О. О. звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував ту обставину, що на момент винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу заборгованість зі сплати аліментів була відсутня, аліменти визначені виконавчим документом станом на 01 березня 2025 року вже знаходились на депозитному рахунку Коломийського ВДВС. Кошти не були перераховані стягувачу у зв`язку з відсутністю реквізитів її банківського рахунку. Тобто, фактично стягнення накладалося на особу, яку не мала заборгованості, а наявність заборгованості у минулому не є підставою для накладення стягнення.

Також, судом не звернено належної уваги на той факт, що представником Коломийського ВДВС у Коломийському районі Івано - Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не було роз`яснено позивачу можливість накладення на нього штрафу за тривалу не сплату аліментів.

Крім того, звертають увагу на недбале ставлення суду до розгляду вказаної справи, оскільки у повному тексті ухвали містяться помилки в даті подання позову стороною, вказано «01.04.2023 року» та імені позивача яке вказано як « ОСОБА_4 ». Наведене свідчить про поверхневе та нетривале вивчення судом матеріалів даної справи.

Також в ухвалі зазначено, що «з матеріалів виконавчого провадження № 63841765 встановлено, що аліменти за період з вересня 2019 року до травня 2020 року включно заявник сплачував однак нерегулярно», вважаємо, що даний факт свідчить про не платоспроможність ОСОБА_1 , та не може слугувати одним із аргументів для накладення грошового стягнення на позивача.

Що стосується наведеного в ухвалу суду тлумачення положень ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», то апелянт зауважує, що таке трактування є суб`єктивним, крім того, накладення штрафу повинно відповідати вимогам закону та в той же час не порушувати і прав самого боржника.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Коломийського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заперечує щодо змісту і вимог апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції ухвалив законне судове рішення. У зв`язку з наведеним просив залишити ухвалу суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ОСОБА_2 та представник Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовою повісткою та за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Репало О. О., які просили апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що накладення штрафу на боржника не залежить від погашення чи непогашення заборгованості на момент винесення постанови, а сума штрафу слугує компенсацією для дитини, яка протягом тривалого часу не отримувала утримання від того з батьків, який проживає окремо.

З таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) вказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

За приписами частин другої та третьої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час виникнення правовідносин, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час винесення державним виконавцем оспорюваної постанови, строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

У пункті 8 глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII.

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що достатньою підставою для винесення державним виконавцем постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів є встановлення факту наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, які обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012 (провадження № 14-37цс21) зазначила, що «положення абзацу третього частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404-VІІІ передбачають накладення штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у певному розмірі, який дорівнює сумі відповідних платежів за три роки. Тобто зазначена норма права містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника, а не на період її виникнення. Дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано визначення розміру штрафу».

Подібна за своїм змістом правова позиція висловлена у постанові ВС у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року у справі № 569/17794/22.

Судом встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франкіської області від 19 серпня 2020 року у справі № 348/1905/19 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 300, 00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 16 вересня 2019 року ( а.с. 39).

Постановою головного державного виконавця Коломийського міськрайонного ВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) Фокіна О. Г. від 07 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження № 75387 з примусового виконання виконавчого листа № 348/1905/19, виданого 27 жовтня 2020 року Надвірнянським районним судом Івано-Франкіської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини (а. с. 45- 46).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів головного державного виконавця Фокіна О. Г., вбачається, що апелянтом у лютому 2025 року було перераховано кошти зі сплати аліментів у сумі 100 954, 00 грн.

Заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01 березня 2025 року відсутня (а.с. зв.7).

Постановою головного державного виконавця Коломийського міськрайонного ВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) Фокіна О.Г. від 05 березня 2025 року на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 50%, що складає 47 643, 50 гривень, у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суму відповідних платежів за три роки, в розмірі 95 287, 00 гривень (а. с. 24).

Згідно відповіді начальника Коломийського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21 березня 2025 року № 63841765/36774 вбачається, що станом на 21 березня 2025 року на депозитному рахунку Коломийського ВДВС перебувають кошти (аліменти) в сумі 81 230,00 грн. Кошти не перераховані стягувачці у зв`язку з відсутністю реквізитів її банківського рахунку. Стягувачці 17 лютого 2025 року направлено вимогу про надання реквізитів рахунку для перерахування коштів. 06 березня 2025 року таку ж вимогу направлено повторно (а.с. зв. 8).

Суд постановляючи оскаржувану ухвалу зазначив, що норми ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» застосовуються не залежно від погашення чи непогашення заборгованості на момент винесення постанови про накладення штрафу. Однак, такий висновок є хибним, оскільки відповідно до вищенаведеної статті, накладення на боржника штрафу у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів можливе лише за наявності заборгованості зі сплати аліментів на момент винесення виконавцем такої постанови, альтернативному тлумаченню стаття не підлягає.

Відтак, вищенаведені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів, оскільки на момент винесення постанови державним виконавцем про накладення штрафу така фактично була відсутня, що підтверджено розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, який міститься у матеріалах справи.

Таким чином, у державного виконавця на час винесення оспорюваної постанови були відсутні підстави для застосування до ОСОБА_1 штрафу, який передбачено ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду скасуванню, із ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги ОСОБА_5 на дії державного виконавця.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Репало Олексій Олександрович задовольнити.

Ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2025 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на дії державного виконавця задовольнити.

Постанову головного державного виконавця Коломийського міськрайонного ВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Фокіна О. Г. від 05 березня 2025 року у виконавчому провадженні № 63841765 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 47 643,50 грн скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 червня 2025 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта