Єдиний унікальний номер справи 333/1512/25
Номер провадження 2/333/2120/25
РІШЕННЯ

іменем України

09 червня 2025 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя
у складі: за участю: головуючого судді секретаря судового засідання представника позивача адвоката відповідача представника відповідача Бубнової Т.В. адвоката відповідача Стоматова Е.Г. Бережної Д.О. Вишнякова Д.О. Бубнової Т.В. Боярчук Н.В. Бубнової І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Запоріжжі, в режимі відеоконференції, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2025 року, представник позивача - адвокат Вишнякова І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд: Зменшити розмір стягнення аліментів встановленого заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 16.01.2021 р. по справі № 622/413/16-ц та стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня набрання рішення суду законної сили і до повноліття дитини. Зменшити розмір стягнення аліментів встановленого судовим наказом, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 22.04.2021 р. по справі № 333/2459/21 та стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня набрання рішення суду законної сили і до повноліття дитини.

В обґрунтування зазначено, що 21.11.2009 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Вовчанського районного управління юстиції Харківської області. Від шлюбу подружжя мають дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 22.10.2015 р. рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 16.07.2021 р. по справі № 622/911/15-ц було розірвано шлюб між Позивачем та Відповідачем 1. Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 16.01.2021 р. по справі № 622/413/16-ц було стягнуто з Позивача аліменти на користь Відповідача 1 на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. 06.04.2019 р. між Позивачем та ОСОБА_3 (далі Відповідач 2) було укладено шлюб, зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Від шлюбу подружжя мають дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Комунарським районним судом м. Запоріжжя 22.04.2021 р. було видано судовий наказ по справі № 333/2459/21, яким стягнуто з Позивача на користь Відповідача 2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 21.04.2021 р. 13.11.2023 р. рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/7991/23 було розірвано шлюб між Позивачем та Відповідачем Підстави для зменшення розміру аліментів. По-перше, після прийняття рішення про стягнення аліментів з Позивача на користь Відповідача 1, матеріальне становище Позивача погіршилось через винесення судового наказу про стягнення з нього також аліментів на користь Відповідача 2. Тобто, чинним законодавством чітко встановлені обмеження, за якими стягнення аліментів на двох дітей має становити 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів та аліменти у вигляді половини заробітку підлягають стягненню на трьох та більше дітей. Наразі Позивач сплачує аліменти на двох дітей по частині від свого заробітку на кожного, що становить половину від його заробітку.

По-друге, на утриманні Позивача наразі перебувають його непрацездатні батьки: ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . Батьки Позивача є пенсіонерами та отримують пенсію у розмірі 2 725,00 грн, якої не вистачає на задоволення базових потреб, у зв`язку з чим Позивач надає своїм батькам матеріальну допомогу. За рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2024 р. по справі № 333/4730/23 було стягнуто з Позивача на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подачі позову 09.06.2023 року і довічно. По-третє, у Позивача погіршився стан здоров`я, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, за змістом якої 13.11.2024 р. МСЕК № 2 встановила, що ступінь втрати працездатності Позивача становить 25 %.

Позивач через наведені вище обставини не має можливості продовжувати сплачувати аліменти у встановлених судами розмірах по частині заробітку на кожну дитину. Позивач не відмовляється виконувати свій обов`язок з утримання дітей та просить суд зменшити аліментні зобов`язання до 1/6 частини від заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з метою реальної можливості їх сплати.

17 лютого 2025 року справа надійшла до Комунарського районного суду міста Запоріжжя.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17лютого 2025 року передано в провадження судді Стоматова Е.Г..

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 18 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.

У передбачений термін представник позивача надала суду відповідні додатки.

25 лютого 2025 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10 год 30 хв 31 березня 2025 року.

18 березня 2025 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву. В якому зазначено, що із зазначеним обґрунтуванням неможливо погодитися по наступним підставам: 15.05.2023 року рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя по справі № 333/2591/23 відмовлено у задоволенні аналогічних вимог ОСОБА_1 до тих же відповідачів з тих же підстав. При обґрунтуванні позовних вимог ОСОБА_1 посилався на ті ж самі обставини - підстави для зменшення, що і в даній позовній заяві, а саме - необхідність утримувати батьків, погіршення стану здоров`я, та порушення закону при визначенні розміру аліментів на двох дітей від різних шлюбів по 14 частині. 18.03.2024 року рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя по справі № 333/4730/23 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_4 та стягнуто на її користь з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/10 частини заробітку/доходу платника аліментів. При визначені розміру аліментів на утримання матері судом було враховано, «що на утриманні відповідача перебувають малолітні діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на утримання яких стягнуто судом аліменти». При розгляді в суді даної справи Відповідач письмовою заявою та у судовому засіданні «позов визнав повністю, додатково зазначив, що наявність у нього на утриманні неповнолітніх дітей не може впливати на результат розгляду наявного спору». Відповідач погодився, що стягнення з нього аліментів на двох неповнолітніх дітей по 1/4 частині на кожного не буде заважати йому сплачувати аліменти на користь матері. При розгляді кожної справ Позивач також посилав на необхідність лікування та наявність хвороб. Таким чином, всі зазначені Позивачем обставини, наслідком яких на його думку є погіршення майнового і фізичного стану, вже були предметом розгляду цивільних справ за участі тих же самих осіб, і були враховані судами при постановленні рішень, та при визначенні розміру аліментів, що стягуються з Відповідача на користь дітей та матері. Посилання Позивача на те що «чинним законодавством чітко встановлені обмеження, за якими стягнення на двох дітей має становити 1/3 заробітку платника аліментів» - не відповідають вимогам закону. Посилання Позивача на неврахування норм права при визначенні розміру аліментів - не відповідають вимогам закону. Посилання позивача на погіршення його матеріального стану внаслідок перебування на його утриманні батьків, стягнення на утримання матері за судовим рішенням 1/10 частини заробітку, та погіршення його стану здоров`я - не є доведеними. Підставами для зміни розміру аліментів є значне покращення або погіршення матеріального стану платника або одержувача аліментів. Сама по собі зміна сімейного положення, шлюб, народження іншої дитини та інші чинники, без доведеності погіршення внаслідок їх настання матеріального стану не можуть бути безумовними підставами для зменшення розміру аліментів (від 16.09.2020 року ВС № 565/2071/19, ВС № 715/2073/20 від 28.05.21 р.). Вважає, що Позивачем не доведено значне погіршення його матеріального стану внаслідок необхідності сплати аліментів матері та визначення проценту втрати працездатності. Так, позивачем приєднано довідку про його доходи за період з вересня 2024 року по лютий 2025 року, зі змісту якої вбачається навпаки - значне покращення матеріального стану позивача. Так на вересень 2024 року дохід позивача становив 8 365 грн., тоді як на лютий 2025 року - 30 385 грн., більше ніж в три рази. В будь-якому випадку залежність заробітку від аліментів в даній довідці про доходи - відсутня, розмір заробітної плати змінюваний, але змінюваність не є наслідком сплати аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження значного зменшення розміру доходу за період з моменту постановлення рішення про стягнення аліментів на другу дитину, чи рішення про стягнення аліментів на утримання матері, в порівнянні з розміром доходу до зазначених підстав - позивачем не надано. Такі підстави як необхідність надання допомоги батькам, сплати аліментів на утримання матері, необхідність лікування позивача - вже були предметом розгляду справ про зменшення розміру аліментів та про стягнення аліментів на утримання матері. Тобто зазначені підстави існували раніше, і судовими рішеннями встановлено відсутність їх впливу на погіршення матеріального стану позивача. На підтвердження погіршення стану здоров`я Позивачем надано довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеню втрати професійної працездатності у відсотках - 25%. Однак, ця довідка визначає втрату професійної працездатності (військова служба), і не є підтвердженням наявності загальних захворювань, інвалідності чи т.і., та підтвердженням значного погіршення матеріального стану. Відповідно до довідки про доходи Позивача, з 30.11.2024 року, з моменту встановлення проценту втрати проф. працездатності - доход позивача не зменшився, тобто встановлення проценту втрати проф.працездатності не вплинуло на доходи. Не зазначені Позивачем інші суттєві обставини, які впливають на його спроможність сплачувати аліменти в раніше визначеному розмірі: на праві власності Позивач має два автомобіля, що підтверджено витягами з реєстру рухомого майна, та земельні ділянки, що підтверджено інформаційними довідками з реєстру нерухомого майна. Наявність майнових прав впливає на спроможність сплати аліментів. Батьки Позивача зареєстровані як ВПО, і окрім пенсійних виплат, отримують державну соціальну допомогу. Відсутність у батьків інших майнових прав та майна - позивачем не доведено.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Розмір аліментів на теперішній час, з урахуванням 1/10 частини доходу на утримання матері, не перевищує передбачений законом. Натомість, матеріальний стан малолітньої дитини на теперішній час значно погіршився. Відповідачка ОСОБА_10 не має змоги влаштуватися на роботу внаслідок захворювань сина та необхідності постійного за ним догляду. Відповідно до приєднаних до відзиву письмових доказів у ОСОБА_6 виявляється наявність та вираженість симптомів діапазону аутизму, внаслідок чого дитина має функціональні, соціальні, інтелектуальні та соціоадаптаційні труднощі. В спеціалізованому дитячому садку дитина перебуває 2 години на день - з 15.30 до 17.30 год., так як потребує постійної уваги асистента. Дитина вимагає постійного догляду матері, потребує подальшого лікування та реабілітації в інклюзивних центрах та у лікарів - невролога, логопеда, психіатра. Відповідно до медичного висновку та реабілітаційного висновку дитині визначено план лікування включно до 2026 року. Таким чином, ОСОБА_1 , враховуючи стан дитини, мусить брати участь і в додаткових витратах, пов`язаних з лікуванням сина. І, безумовно, ті аліменти, що отримує мати дитини не можуть забезпечити дитині належні умови життя та лікування при наявності такого діагнозу. Жодної іншої участі у вихованні та утриманні дитини ОСОБА_1 не бере, жодної допомоги матері дитині не надає, в лікувальному процесі участь не бере, здоров`ям дитини не цікавиться. За таких умов, зменшення розміру аліментів на спільну дитину сторін по справі, поставить ОСОБА_3 в скрутне матеріальне становище, що негативно відобразиться на дитині. Враховуючи викладене, просить в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

24 березня 2025 року від відповідача ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування зазначено, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову з огляду на наведені далі аргументи. Аргумент № 1 зміна сімейного стану позивача народження другої дитини від іншої жінки, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів У своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що «після прийняття рішення про стягнення аліментів з Позивача на користь Відповідача 1, матеріальне становище Позивача погіршилось через винесення судового наказу про стягнення з нього також аліментів на користь Відповідача 2». Відповідно до заочного рішення Золочівського районного суду Харківської області від 16 січня 2017 року у справі № 622/413/16-ц розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства України, а тому його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу зі мною сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам. Таким чином, зміна сімейного стану позивача народження другої дитини від іншої жінки, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аргумент № 2 норма ч. 5 ст. 183 СК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин У своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що «положенням ч. 5 ст. 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тобто, чинним законодавством чітко встановлені обмеження, за якими стягнення аліментів на двох дітей має становити 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів та аліменти у вигляді половини заробітку підлягають стягненню на трьох та більше дітей. Наразі Позивач сплачує аліменти на двох дітей по 1/4 частині від свого заробітку на кожного, що становить половину від його заробітку.» З цього приводу вважаю за необхідне зазначити таке. Позивач, обґрунтовуючи свою правову позицію посиланням на цю норму, тлумачить її в даних спірних правовідносинах помилково. Норма ч. 5 ст. 183 СК України, на яку посилається позивач, регулює можливість спрощеної процедури стягнення аліментів у фіксованих частках доходу платника в межах саме наказного провадження. Ця норма не встановлює абсолютних обмежень щодо того, який розмір аліментів може бути призначений загалом в судовому порядку, адже у позовному провадженні (ст. 181192 СК України) суд може відступити від цих часток, врахувавши обставини перелік яких встановлено ст. 182 СК України. Тобто в межах наказного провадження норма ч. 5 ст. 183 СК України дійсно обмежує розмір аліментів до 1/4 частки від доходу на одну дитину, 1/3 на двох дітей, і 1/2 на трьох і більше. Але в позовному провадженні ця межа не є обов`язковою, і суд має право призначити інший розмір аліментів (як більший, так і менший), виходячи з конкретних обставин справи. Ця норма не містить припису, що загальна сума аліментів на двох дітей від різних матерів має обмежуватись 1/3 часткою доходу вона регулює можливість того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися із заявою про видачу судового наказу окремо, не враховуючи, що платник має сплачувати аліменти ще на утримання іншої дитини. В цій ситуації, оскільки позивач має двох дітей від двох жінок, відповідно кожна дитина проживає зі своєю матір`ю, то обидва стягнення по 1/4 частці від його доходу є законними і самостійними, і жодна норма не вимагає їх «зрівнювати» до 1/6 лише тому, що дітей двоє. Твердження позивача були б слушними лише у випадку, якщо обоє його дітей проживали з однією матір`ю, яка мала б право на стягнення аліментів в межах наказного провадження в 1/3 частці від доходу позивача. Однак обставини справи не є такими. Таким чином, посилання позивача на ч. 5 ст. 183 СК України як на підставу для зменшення розміру аліментів не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки дана норма регулює порядок визначення розміру аліментів у разі звернення із заявою про видачу судового наказу, а не передбачає автоматичного зменшення аліментних зобов`язань у разі їх стягнення на користь різних одержувачів. Аргумент № 3 твердження ОСОБА_1 про перебування на його утриманні його непрацездатних батьків є безпідставними і містять ознаки введення суду в оману У своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що «на утриманні Позивача наразі перебувають його непрацездатні батьки: ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . […] Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. За рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2024 р. по справі № 333/4730/23 було стягнуто з Позивача на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подачі позову 09.06.2023 року і довічно.» Згідно наявним у матеріалах справи доказам, позивач має батьків ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є пенсіонерами за віком. Як зазначає позивач, батьки перебувають на його утриманні, на підтвердження чого надав роздруківку з Єдиного реєстру судових рішень рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2024 року у справі № 333/4730/23, яким вирішено «Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2) аліменти в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подачі позову - 09.06.2023 року і довічно.». У пошуку відомостей про цю справу на офіційному веб-порталі судової влади України. Згідно відомостей розділу «Стан розгляду справ» вказаного веб-порталу позивачем у справі № 333/4730/23 є ОСОБА_4 , а відповідачем ОСОБА_1 . Оцінюючи докази, якими позивач обґрунтовує ймовірне утримання ним своїх батьків, в контексті передбачених статтею 182 СК України критеріїв визначення розміру аліментів, можна прийти до висновку, що з наданих позивачем документів неможливо встановити існування в дійсності факту сплати коштів на утримання позивачем батьків, реальний розмір сплачених ним коштів своїм батькам, їх потребу у такому забезпеченні та їх фактичне отримання батьками. Позивач не надав доказів щодо способів, строків, періодичності передачі коштів. Сам по собі факт наявності рішення суду про стягнення з позивача аліментів на утримання матері, зокрема і без доказів реального його виконання, не свідчить про погіршення його матеріального становища, неможливість сплачувати аліменти у визначеному судовими рішеннями розмірі, а надання позивачем переваги в утриманні своїм батькам порушує права дітей на належне забезпечення та суперечить їх інтересам. Так, зі змісту рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2023 року у справі № 333/2591/23 (за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів) вбачається, що свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що його матеріальний стан не дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі половини доходу, адже, зокрема, зі своєї заробітної плати він дає кошти своїм батькам, які є пенсіонерами. При цьому, зі змісту рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2024 року у справі № 333/4730/23 (за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері) вбачається, що свої позовні вимоги ОСОБА_4 мотивувала тим, що ОСОБА_1 не надає їй матеріальної допомоги, чим ставить її у скрутне становище; ОСОБА_1 наразі відбуває службу у Збройних Силах України та має стабільний дохід, інших осіб, які перебувають на утриманні сина немає. Також в цьому рішенні зазначено, що ОСОБА_1 позов визнав повністю, про що до суду надав відповідну заяву та підтримав її у судовому засіданні, тобто в тому числі визнав і вказані вище обставини. Зі змісту рішення суду у справі № 333/4730/23 видно, що суд не зазначив про наявність у нього обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання ОСОБА_1 . Згідно відомостей з Єдиного реєстру судових рішень та офіційного веб-порталу судової влади України рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2024 року у справі № 333/4730/23 не було оскаржене, тому набрало законної сили, відповідно ОСОБА_1 погодився з цим рішенням, а всі сторони у справі, яка розглядається, були учасниками справи № 333/4730/23. Отже, обставини, встановлені рішенням суду у справі № 333/4730/23 є преюдиційними, і не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, зокрема до таких обставин відносяться: 1) ненадання ОСОБА_1 матеріальної допомоги своїй матері; 2) відсутності будь-яких інших осіб, які перебувають на утриманні ОСОБА_1 (в тому числі і його батька); 3) наявності у ОСОБА_1 стабільного доходу. Також, на скільки мені відомо, батьки позивача мають статус внутрішньо переміщених осіб і отримують грошову допомогу від держави. Таким чином, твердження ОСОБА_1 про перебування на його утриманні його непрацездатних батьків є безпідставними і містять ознаки введення суду в оману. Аргумент № 4 щодо врахування при вирішенні цієї справи належність позивачу на праві власності нерухомого та рухомого майна, стану здоров`я дитини, а також збільшення доходу позивача в порівнянні з 2017 та 2021 роками, коли судовими рішеннями присуджувались аліменти У своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що «у Позивача погіршився стан здоров`я, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, за змістом якої 13.11.2024 р. МСЕК № 2 встановила, що ступінь втрати працездатності Позивача становить 25 %. Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 331367252 від 05 травня 2023 року позивач є власником земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер: :12:016:0426. Також, згідно витягів з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 20 березня 2025 року за позивачем зареєстровані транспортні засоби марки «OPEL OMEGA» та марки «ВАЗ 21063». Крім того, у нашої з позивачем дитини є певні проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим є потреба у регулярному щорічному проходженні обстежень, також ОСОБА_11 здає платні аналізи та вживає низку дороговартісних медичних препаратів. Зокрема, лікарем-невропатологом ОСОБА_11 встановлено діагноз пов`язаний з розладом вегетативної нервової системи, а сімейним лікарем встановлено попередній діагноз гіперглікемія, надлишкова вага. Така ситуація зі здоров`ям сина є довготривалою, починаючи з 2014 року. Позивач взагалі не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться його життям, навчанням, станом здоров`я. З 2022 року також не цікавиться безпекою дитини та його психологічним станом, хоча знає в якій місцевості син проживає. Що стосується тверджень позивача про погіршення його матеріального стану, внаслідок чого він нібито не може продовжувати сплачувати аліменти у встановлених судами розмірах по 1/4 частині заробітку на кожну дитину. ОСОБА_1 надав до суду копію довідки про доходи № 8 від 17 лютого 2025 року, зі змісту якої вбачається, що позивачу у вересні 2024 року була нарахована заробітна плата у розмірі 8365,00 грн (з них 5767,66 грн відраховано як аліменти), у жовтні 2024 року відповідно 49479,83 грн (29191,34 грн), у листопаді 2024 року 33174,65 грн (20108,57 грн), у грудні 2024 року 47022,55 грн (23158,60 грн), у січні 2025 року Документ сформований в системі «Електронний суд» 21.03.2025 10 13005,74 грн (6405,34 грн), у лютому 2025 року 30385,25 грн (14964,74 грн). З позивача стягуються аліменти не в твердій сумі, а в частці від його доходу, тому в такому випадку діє пропорція більший дохід = більша сума аліментів, менший дохід = менша сума аліментів. Тобто в разі зменшення суми доходу, позивач сплачуватиме і меншу суму аліментів. Отже, в даному випадку, вказане вище твердження позивача не є підставою для задоволення позовних вимог. Однак ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження розміру його доходу на момент стягнення з нього аліментів. Таким чином, позивач не виконав свого обов`язку доказування зміни свого матеріального стану в сторону погіршення. Більше того, у рішенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2023 року у справі № 333/2591/23 (за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів), відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов такого висновку: «З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача про погіршення його матеріального стану у зв`язку зі стягненням аліментів на двох дітей не підтверджується жодним доказом. Навпаки, в судовому засіданні позивач заявив, що його дохід у зв`язку із запровадженням військового стану, а він є військовослужбовцем, та збільшенням заробітної плати, в порівнянні з 2017 та 2021 роками, коли судовими рішеннями присуджувались аліменти, збільшився.» Отже, відповідно до ст. 182 СК України та усталеної практики Верховного Суду, при вирішенні цієї справи необхідно врахувати, не тільки стан здоров`я позивача, а й належність йому на праві власності нерухомого та рухомого майна, стан здоров`я дитини, а також збільшення доходу позивача в порівнянні з 2017 та 2021 роками, коли судовими рішеннями присуджувались аліменти.

26 березня 2025 року від представника позивача адвоката Вишнякової І.О. надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_3 .. В якій зазначено, що позивач вважає їх необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам чинного законодавства та не спростовують доводів позову, з огляду на наступне. 1. Твердження Відповідача 2 про те, що ані СК України, ані ЦПК України не встановлено обмеження за якими стягнення на двох дітей має становити 1/3 частину заробітку платника аліментів є помилковим. У позовній заяві було чітко прописано, що положенням ч. 5 ст. 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Натомість, саме міркування Відповідачки 2 не відповідають змісту ст. ст. 4, 161, 164 ЦПК України, на які вона посилається. ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Імовірно, що під ЦПК України Відповідач 2 має на увазі СК України, однак наведені статті все одно не відповідають її міркуванням. Не доречним є посилання Відповідача 2 на мінімальний та максимальний розмір аліментів, адже позовні вимоги Позивача базуються не на оплаті ним аліментів у розмірі більшому, аніж максимально встановлено законом, а зміна становища та погіршення стану здоров`я, через що він не змозі сплачувати аліменти у встановлених судами розмірах по 1/4 частині заробітку на кожну дитину, що є більшим від встановленого СК України обмеження у виді 1/3 частини заробітку на двох дітей. Позивач просить суд зменшити аліментні зобов`язання на кожну дитину до 1/6 частини від заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто не менше встановленого законом мінімуму. Отже, вимоги Позивача є такими, що повністю відповідають закону. 2. Нікчемними є доводи Відповідача 2 про те, що погіршення матеріального стану внаслідок перебування на його утриманні батьків, стягнення на утримання матері за судовим рішенням 1/10 частини заробітку, та погіршення його стану здоров`я не є доведеними. Очевидно, що матеріальний стан Позивача після винесення Комунарським районним судом м. Запоріжжя рішення про стягнення з нього на користь матері аліментів у розмірі 1/10 частини від його доходів, погіршило його матеріальний стан. Аліменти, які наразі стягуються з Позивача на користь Відповідачів визначені у частці до розміру його доходів, а не у твердій грошовій сумі. Позовні вимоги не обґрунтовуються зменшенням доходів, що мало б значення якби аліменти були визначені саме у твердій грошовій сумі, а тим, що з отриманих доходів Позивач віддає Відповідачам на утримання дітей більше половини свого заробітку, маючи проблеми зі здоров`ям та стягнення ще 1/10 частини доходів на утримання матері, у зв`язку з чим Позивачу на забезпечення свого існування залишається менше половини його доходів. При цьому, аморальним є посилання на отримання батьками Позивача допомоги як ВПО. Батьки Позивача залишились без свого власного житла, вимушені нести витрати на оренду житла та існують за рахунок мінімальної пенсії у розмірі 2 724,00 грн та виплати 2 000,00 грн. Цих виплат очевидно, що не вистачає на оренду житла та харчування, а тому фінансова підтримка Позивача є вкрай необхідною. Позивач наразі утримує 4 людей (2 дітей та 2 батьків) через що він не здатний забезпечувати свої власні потреби як людини. 3. У позовній заяві на вимогу п. 10 ст. 175 ЦПК України Позивачем було надано пояснення за якими дана позовна заява подана, в тому числі, з інших підстав, які не мали місця під час розгляду справи № 333/2591/23, а саме: у Позивача погіршився стан здоров`я, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, за змістом якої 13.11.2024 р. МСЕК № 2 встановила, що ступінь втрати працездатності Позивача становить 25 %. за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2024 р. по справі № 333/4730/23 було стягнуто з Позивача на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подачі позову 09.06.2023 року і довічно. 4. Міркування Відповідача 2 про те, що у Позивача наявне на праві власності рухоме та нерухоме майно впливає на спроможність сплачувати аліменти є не логічним з огляду на його цінність. Згідно наданих Відповідачем витягів стосовно зареєстрованих за Позивачем транспортних засобів, Позивач має у власності аж цілих два автотранспортних засоби, на що так акцентує увагу суду Відповідач 2. Проте, Відповідач 2 не надає оцінці тому факту, що ці два транспортних засоби набуті Позивачем у 2005 та 2012 роках та вони випущені ще у 1990 та 1995 роках, що суттєво впливає на їхню вартість а точніше на вже їхню «безцінність». Стосовно земельної ділянки, то вона розташована на території Новомиколаївської селищної територіальної громади, що згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, відноситься до територій можливих бойових дій, що теж впливає на її вартість та можливість нею користуватися з точки зори безпеки. Вказане майно було набуто Позивачем ще до погіршення його матеріального стану. 5. Участь батька у вихованні дитини не відноситься до предмету спору, однак вважаємо за необхідне зазначити, що єдина причина, з якої батько не має можливості приймати участь наразі у житті дитини це захист Батьківщини, що безсумнівно є проявом не тільки героїзму, а і направлено на захист життя та здоров`я дітей Позивача та їхніх мам. Звинувачення Відповідача 2 у тому, що Позивач має брати участь і в додаткових витратах, пов`язаних з лікуванням сина не відноситься до предмету спору, адже це питання має вирішуватися в порядку розгляду справи про стягнення додаткових витрат на утримання дитину. Щодо діагнозу дитини, то перебільшеним є висновок Відповідача 2 про діагноз аутизму у дитини. Згідно наданих Відповідачем 2 реабілітаційних виписок дитині поставлено діагноз затримка психо-мовленого розвитку, резидуальне ураження ЦНС. Також, за реабілітаційною випискою № 8540 від 23.09.2024 р. стан дитини покращився. Відповідач 2 не уточнює які суми з доказами їх оплати витрачаються на лікування дитини. Варто також додати, що формулювання «ті аліменти, що отримує мати дитини не можуть забезпечити належні умови життя та лікування» є перекладанням обов`язку обох батьків утримувати дитину на Позивача. Верховний Суд у своїй постанові від 04.03.2021 р. у справі № 752/22214/16-ц зазначив, що: «суди у порушення вищевказаних положень закону не звернули уваги на те, що аліменти, одержані на дитину, є її власністю, ці грошові кошти мають цільове призначення виключно в інтересах дитини, тому на них не може бути звернуто стягнення. Отже, за рахунок отриманих аліментів Відповідач 2 має забезпечувати дитину харчуванням, одягом, гігієною та речами, необхідними для розвитку і виховання дитини. За період з вересня 2024 року по лютий 2025 року Відповідачами було отримано від Позивача аліменти у розмірі 99 596,25 грн, кожній по 49 798,12 грн (за шість місяців) та в середньому по 8 299,68 грн. Відповідач 2 не уточнює, що цих сум не є достатньо для задоволення усіх потреб дитини, що перевищує встановлений законодавством 2 563,00 грн. прожиткового мінімуму на дитину віку до 6 років у більш ніж 3 рази.

29 березня 2025 року від представника позивача адвоката Вишнякової І.О. надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 ..

В обґрунтування зазначено, що позивач вважає їх необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам чинного законодавства та не спростовують доводів позову, з огляду на наступне. Щодо аргументу № 1. Відповідач 1 заявляє, що правова позиція Позивача щодо наявності підстави для зменшення аліментів через зміну сімейного стану народження другої дитини, суперечить актуальній практиці Верховного Суду, посилаючись на зміст постанови від 03.07.2024 р. по справі № 552/2073/23.

Вказана постанова Верховного Суду не є актуальною, з огляду на висновки, які викладені пізніше у постанові від 27.11.2024 р. по справі № 613/1404/23. Отже, позиція позивача відповідає правовим висновкам Верховного Суду з цього питання. Цілком очевидним є факт, що зміна сімейного стану (стягнення аліментів на утримання ще однієї дитини та матері) привело до зміни матеріального становища Позивача, оскільки наразі він утримує на дві людини більше, що є юридично доведеним з огляду на наявність відповідних судових рішень.

Щодо аргументу № 2.Зауваження Відповідача 1, що «ця норма (частина 5 статті 183 СК України) не містить припису, що загальна сума аліментів на двох дітей від різних матерів має обмежуватись 1/3 часткою доходу» і подальше обґрунтування свідчить про самостійне тлумачення Відповідачем 1 норм права.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Диспозиція даної норми свідчить про те, що, дійсно, у даному разі мова йде про:

- заявника на видачу судового наказу, яким є один з батьків або інших законних представників, з ким проживає одна дитина, двоє дітей або троє та більше дітей;

- встановлено максимальний розмір на утримання однієї дитини, який складає від заробітку (доходу) платника аліментів; двох дітей 1/3, трьох і більше дітей половини заробітку.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що максимальний розмір аліментів на утримання дітей становить половину заробітку (доходу) платника аліментів.

До підстав для зміни розміру аліментів можна віднести, зокрема, перебування на утриманні у платника аліментів більше ніж двох дітей, які у свою чергу мають право на утримання у розмірі від його заробітку (доходу), що, відповідно, має наслідком зміну його сімейного та матеріального стану у сторону погіршення.

Надані позивачем докази підтверджують, що наразі у нього на утриманні, як мінімум, перебувають:

- ОСОБА_5 (заочне рішення Золочівського районного суду Харківської області від 16.01.2021 р. по справі № 622/413/16-ц) частини від усіх видів заробітку щомісячно;

- ОСОБА_6 (судовий наказ, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя 22.04.2021 р. по справі № 333/2459/21) частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно;

- ОСОБА_4 (рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2024 р. справі № 333/4730/23 - 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

Таким чином, на сьогодні Позивачем сплачується 60% свого заробітку (доходу) на утримання вищевказаних осіб, що є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки вони складають більше половини його заробітку.

Крім того, позивач має непрацездатного батька, який також потребує утримання з огляду на розмір своїх доходів, а також відсутність інших дітей, які можуть їх утримувати, оскільки Позивач є їхнім єдиним сином.

Оскільки Позивач забезпечує своїх дітей у декілька разів більшому, ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів, вважаємо, що аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку на кожну дитину будуть достатніми гармонійного розвитку дитини.

Такий розмір аліментів, разом з аліментами на утримання матері позивача становитиме 40% його доходів, що дозволятиме забезпечувати батька позивача та й безпосередньо його самого.

Відповідно до положень сімейного законодавства України мати дитини також має обов`язок її забезпечувати на рівних засадах із батьком дитини.

Щодо аргументу № 3. Зазначення у рішення суду, що Позивач визнав позовні вимоги не має преюдиційного характеру, адже у рішенні суду встановлено, що Позивач не надає матеріальну допомогу матері, має стабільний дохід, що у рішенні від 18.03.2024 р. не встановлено та наведене не було зазначено судом як підставою для задоволення вимог.

При цьому, аморальним є посилання на отримання батьками Позивача допомоги як ВПО. Батьки Позивача залишились без свого власного житла, вимушені нести витрати на оренду житла та існують за рахунок мінімальної пенсії у розмірі 2 724,00 грн та виплати 2 000,00 грн. Цих виплат очевидно, що не вистачає на оренду житла та харчування, а тому фінансова підтримка Позивача є вкрай необхідною.

Щодо аргументу № 4. По-перше, Відповідач 1 акцентуючи увагу суду на володіння Позивачем аж цілими двома автотранспортними засобами, не надає оцінці тому факту, що ці два транспортних засоби набуті Позивачем у 2005 та 2012 роках та вони випущені ще у 1990 та 1995 роках, що суттєво впливає на їхню вартість а точніше на вже їхню «безцінність» станом на нинішній день.

Крім того, Позивач ще до введення на території України правового режиму воєнного стану не є фактичним володільцем вказаних транспортних засобів, проте юридично не оформив відповідні угоди про передачу майна у власність.

Стосовно земельної ділянки, то вона розташована на території Новомиколаївської селищної територіальної громади, що згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, відноситься до територій можливих бойових дій, що теж впливає на її вартість та можливість нею користуватися з точки зори безпеки.

Вказане майно було набуто Позивачем ще до погіршення його матеріального стану.

По-друге, участь батька у вихованні дитини не відноситься до предмету спору, однак вважаємо за необхідне зазначити, що єдина причина, з якої батько не має можливості приймати участь наразі у житті дитини це захист Батьківщини, що безсумнівно є проявом не тільки героїзму, а і направлено на захист життя та здоров`я дітей Позивача та їхніх мам.

По-третє, витрати на лікування дитини не відносяться до аліментних зобов`язань Позивача, а є додатковими витратами на дитину, що має вирішуватися в порядку розгляду справи про стягнення додаткових витрат на утримання дитину. Судове рішення з цього питання наразі відсутнє.

Звинувачення Відповідача 1 у тому, що Позивач має брати участь і в додаткових витратах, пов`язаних з лікуванням сина не відноситься до предмету спору, при цьому Відповідач 1 не уточнює які суми з доказами їх оплати витрачаються на лікування дитини і що аліментних коштів не вистачає на ці витрати.

Отже, за рахунок отриманих аліментів Відповідач 2 має забезпечувати дитину харчуванням, одягом, гігієною та речами, необхідними для розвитку і виховання дитини.

За період з вересня 2024 року по лютий 2025 року Відповідачами було отримано від Позивача аліменти у розмірі 99 596,25 грн, кожній по 49 798,12 грн (за шість місяців) та в середньому по 8 299,68 грн.

Відповідач 2 не уточнює, що цих сум не є достатньо для задоволення усіх потреб дитини, що перевищує встановлений законодавством 2 563,00 грн. прожиткового мінімуму на дитину віку до 6 років у більш ніж 3 рази.

По-четверте, очевидно, що стягнення аліментів на другу дитину та на користь матері погіршило матеріальний стан Позивача.

Аліменти, які наразі стягуються з Позивача на користь Відповідачів визначені у частці до розміру його доходів, а не у твердій грошовій сумі.

Позовні вимоги не обґрунтовуються зменшенням доходів, що мало б значення якби аліменти були визначені саме у твердій грошовій сумі, а тим, що з отриманих доходів Позивач віддає Відповідачам на утримання дітей більше половини свого заробітку, маючи проблеми зі здоров`ям та стягнення ще 1/10 частини доходів на утримання матері, у зв`язку з чим Позивачу на забезпечення свого існування залишається менше половини його доходів.

Вигадування Відповідачем 1 можливості зменшення доходів Позивача з розрахунку зменшення пропорції на аліменти, адже у будь якому разі аліменти не можуть бути меншими за 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Також можливе на думку зменшення розміру доходів Позивача не позбавляє можливості Відповідача 1 змінити спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Посилання на пояснення Позивача під час розгляду іншої справи у 2023 році на збільшення доходів не є актуальним на 2025 рік.

Підсумовуючи викладені заперечення Відповідача 1, можна дійти до висновку, що вона не відноситься до Позивача як до людини, яка також потребує коштів на своє утримання.

Ухвалою суду від 31 березня 2025 року залучення у якості третьої особи ОСОБА_4 , підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду.

28 квітня 2025 року від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про приєднання доказів.

05 травня 2025 року від третьої особи ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення. В яких зазначено, що ОСОБА_4 , є рідною матір?ю ОСОБА_1 , який дійсно надає їй та її чоловікові - ОСОБА_7 матеріальну допомогу через наступні причини. Після 24.02.2022 вона разом зі своїм чоловіком були вимушені покинути місце їх проживання та наразі вони є внутрішньо переміщеними особами. Її родина залишилась без дому, у її віці вже не може забезпечити себе житлом та вимушена існувати на ті кошти, які надає держава. Вони отримують від держави допомогу у розмірі 2 000,00 грн на кожного, чого їм разом із мінімальним розміром пенсії не вистачає на життя. Вона та її чоловік є непрацездатними особами через поважний вік та допомога від сина забезпечує наше існування. Інших дітей вони не мають, окрім ОСОБА_1 про нас нікому подбати. Повідомляю, що рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліменти, ОСОБА_1 виконує добровільно. На жаль, через ту ситуацію у якій опинилась її родина, вона була вимушена просити сина про матеріальну допомогу, інакше вижити неможливо.

06 травня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Вишнякової І.О. надійшло клопотання про долучення доказів.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі на підставі доводів зазначених у позовній заяві та відповідях на відзиви.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Боярчук Н.В. заперечували, щодо задоволення позовних вимог та просили відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечувала, щодо задоволення позовних вимог та просила відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

У судове засідання третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 не з`явилась, але у письмових поясненнях міститься вимога про розгляд справи без її участі та просить врахувати надані письмові пояснення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 15 СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Золочівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року, встановлено, що 21 листопада 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Вовчанського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 170. Після реєстрації шлюбу дружина обрала спільне прізвище - ОСОБА_13 .

Згідно із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_5 , про що 02.06.2010 року Гатищенською сільською радою Вовчанського району Харківської області в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 06.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року Шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до рішення Золочівського районного суду Харківської області 16 січня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення набрало законної сили 27 січня 2017 року.

Як встановлено рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13 листопада 2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому 06.04.2019 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №239.

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13 листопада 2023 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Судовим наказом виданого Комунарським районним судом міста Запоріжжя від 22 квітня 2021 року, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 21.04.2021 року.

Судовий наказ набрав законної сили 21 квітня 2021 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 20 березня 1986 року, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_1 , батьками якого є: батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_4 ..

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 18 березня 2024 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подачі позову 09.06.2023 року і довічно.

Рішення набрало законної сили 23 квітня 2024 року.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 055074 від 13 листопада 2024 року, встановлено, що у ОСОБА_1 ступінь втрати професійної працездатності - 25 %, причина втрати захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року встановлено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З змісту п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Статтею 182 СК України передбачено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, які мають недостатній розмір пенсійного забезпечення для задоволення їх потреб та погіршився стан здоров`я.

Твердження позивача на те, що він надає матеріальну допомогу своїй матері за рішенням суду, суд критично оцінює, оскільки це обов`язок дітей піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Та відповідно до відомостей з АСВП виконавчий лист ОСОБА_4 до виконання пред`явлено не було.

Щодо твердження, що він у добровільному порядку надає допомогу непрацездатним батькам, наявні у справі докази також не підтверджують фактичні витрати, які позивач, як він зазначає, несе у зв`язку з обов`язком утримувати матір та батька та його виконання, доказів проходження ними лікування, а відповідно і витрати на це лікування матеріали справи не містять.

Щодо твердження позивача, щодо погіршення стану здоров`я, на підтвердження якого було надано довідку про ступінь втрати професійної працездатності, суд критично оцінює, оскільки позивачем не надано суду доказів понесення ним фактичних витрат на лікування у зв`язку з встановленими діагнозами, розміру цих витрат, конкретного періоду їх понесення.

З змісту постанови Верховного суду від 16 вересня 2020 року по справі N 565/2071/19 вбачається, що ст. 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, суд вважає, що позивач не надав доказів того, що його матеріальний стан погіршився.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ураховуючи встановлені судом обставини, які стосуються матеріального стану відповідача, розміру витрат, які несе відповідачка на утримання дитини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, а також те, що позивач зобов`язаний також надавати матеріальну допомогу ї іншим своїм дітям, суд вважає, що позивач має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі частини з усіх його доходів.

Посилання представника позивача в процесі судового розгляду на те, що розмір аліментів, які стягнути з позивача на утримання дітей є занадто великими, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що належне утримання дитини не є правом батька, а є його обов`язком.

Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.

Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому.

Отже за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів на утримання дітей, задоволенню не підлягають.

Суд вважає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення своїх особистих витрат.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 188, 192 СК України ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) про зменшення розміру аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст судового рішення складено 11 червня 2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г.Стоматов