ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4743/25 Справа № 212/1111/24 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 212/1111/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року, яке ухвалено суддею Зіміним М.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 07 лютого 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В січні 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 30 липня 2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1071-5283, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 5 300 грн на строк 300 днів (базовий період - 14 днів), знижена процентна ставка 2,50% в день, стандартна процентна ставка 3,00% в день.

Внаслідок неналежного виконання умов вказаного договору у відповідача перед позивачем виникла кредитна заборгованість, яка станом на 05 січня 2024 року складає 52 629 грн, з яких: 5 300 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 47 329 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

При цьому, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 26 129 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 26 500 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача неповну суму заборгованості у розмірі 26 500 грн, з яких: 5 300 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 21 200 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також покласти на відповідача судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1071-5283 у сумі 26 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судовий збір в сумі 2 422,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд прийшов помилкового висновку про те, що 30 липня 2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_3 за допомогою веб-сайту, який начебто є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1071-5283, оскільки докази того, що вказаний веб-сайт начебто входить в сукупність інформаційних та телекомунікаційних систем позивача в справі відсутні.

Суд також прийшов помилкового висновку про те, що кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора (пароль № 631), лише на підставі п.11. Кредитного договору «Реквізити сторін».

Крім того, на помилкову думку суду отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 5 300 грн начебто підтверджується довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування ОСОБА_1 суми кредиту за договором № 1071-5283 від 30 липня 2022 року за допомогою системи LiqPay, платіж від 30 липня 2022 року на платіжну карту № НОМЕР_1 , оскільки вказана довідка створена самим позивачем та не є доказом отримання цих коштів саме відповідачем.

Також апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що Правила відкриття кредитної лінії, які розміщені на сайті кредитодавця, на момент начебто укладення договору, мали той самий зміст як ті, що надані позивачем до суду разом з позовом. Відсутні докази того що відповідач ознайомився саме з цими, а не з іншими документами.

Крім того апелянт вказує, що у заяві кредитному договорі зазначено особу позичальника ОСОБА_1 , фінансовий номер телефону до електронного платіжного засобу не зазначений, електронна адреса « ІНФОРМАЦІЯ_1 », неповний номер електронного платіжного засобу, дані паспорта, РНОКПП та місце проживання. Однак зазначена інформація не в повній мірі відповідає дійсності і не свідчить про проходження позичальником повної ідентифікації. Так, номер платіжного інструменту є неповним, а адреси електронної пошти, які мають в назві «ІНФОРМАЦІЯ_2», з 2017 року не діють на території України, на підставі указом Президента України Петра Порошенка № 133/2017 від 15 травня 2017 року про введення в дію рішення РНБО України від 28 квітня 2017 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», що є загально відомою обставиною. Таким чином відповідач ловів наявність обґрунтованих сумнівів щодо поданих доказів, що ставить під сумнів достовірність поданих доказів, що суд першої інстанції не врахував при постановленні рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 липня 2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1071-5283 (далі - Кредитний договір). (а.с.15-17)

Відповідно до умов Кредитного договору, кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим Договором (п. 2.2. Кредитного договору).

Відповідач отримав від позивача кредит для особистих потреб шляхом безготівкового переказу грошової суми у розмірі 5 300 грн на банківський рахунок позичальника (п. 4.1., 4.2. Кредитного договору).

Базовий період, в останні дні якого у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом, складає 14 днів. Також встановлено, що за користування кредитом встановлено стандартну процентну ставку в розмірі 3% за кожен день користування кредитом (стандартна ставка). Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику кредиту до моменту повернення кредиту. У випадках, визначених цим Договором, позичальник може скористатися правом отримання зниженої процентної ставки у розмірі 2,5% (пільгова процентна ставка). (п. 4.3.-4.6. Кредитного договору)

Строк кредитування становить 300 днів, з кінцевою датою повернення кредиту - 26 травня 2023 року. Строк дії договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором (п. 4.8. Кредитного договору).

В п. 2.3. Кредитного договору зазначено, що для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом рекомендується здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду - 12 серпня 2022 року в розмірі 7 155 грн, з яких: 5 300 грн - сума кредиту, 1 855 грн - нараховані проценти за користування кредитом.

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору (за весь строк кредитування) складає: 53 000 грн, та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом у розмірі 47 700 грн. (п. 4.10. Кредитного договору).

Невід`ємною частиною цього Договору є Правила відкриття кредитної лінії, які розміщені на сайті кредитодавця. Так, згідно з п. 10.1. Кредитного договору, цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання кредиту. Уклавши цей Договір, позичальник підтвердив, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.com.ua/), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.

До договору про відкриття кредитної лінії № 1071-5283 від 30 липня 2022 року, укладеного між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 , позивачем долучено Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), затверджені Наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 38-П від 14 липня 2022 року, Паспорт споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки. (а.с.9-14)

Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора (пароль № 631), про що свідчить п.11. Кредитного договору «Реквізити сторін».

Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 5 300 грн підтверджується довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування ОСОБА_1 суми кредиту за договором № 1071-5283 від 30 липня 2022 року за допомогою системи LiqPay, платіж від 30 липня 2022 року на платіжну карту № НОМЕР_1 . (а.с.18)

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони погодили розмір процентної ставки, яка підлягає застосуванню у випадку невиконання боржником грошового зобов`язання, порядок і строки виконання зобов`язання. Аналіз досліджених доказів свідчить, що позивач довів факт отримання ОСОБА_1 кредиту на умовах визначених у кредитному договорі № 1071-5283 від 30 липня 2022 року та невиконання ним взятих зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 52 629 грн, з яких: 5 300 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 47 329 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 05 січня 2024 року, який не спростований відповідачем. Тому позовні вимоги в межах заявлених вимог підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктами 5, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснення в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ТОВ «Укр Кредит Фінанс»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем до суду першої інстанції надані докази щодо укладення договору № 1071-5283 від 30 липня 2022 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а саме: роздруківку тексту Кредитного договору, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А631; копію листа-довідки про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи; копію довідки про перерахування суми кредиту та розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, із наданих суду першої інстанції позивачем доказів не вбачається, що відповідач вчинив певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від позивача, а саме: зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, створив заяву в особистому кабінету, отримав смс про схвалення своєї заяви, отримав в особистий кабінет договір (оферту) та підтвердив, що ознайомився з такою офертою, отримав повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ «Укр Кредит Фінанс») із одноразовим ідентифікатором, та прийняв пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого йому позивачем одноразового ідентифікатора.

Також факт отримання повідомлення від ТОВ «УкрКредит Фінанс» із одноразовим ідентифікатором, та прийняття пропозиції (оферти) позивача шляхом використання (підписання) надісланого йому позивачем одноразового ідентифікатора заперечується відповідачем, що підтверджується змістом апеляційної скарги.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надання відповідачу кредитних коштів за умовами вказаного вище договору № 1071-5283 від 30 липня 2022 року, зокрема, платіжної інструкції, меморіального ордеру, виписки з особового рахунку, тощо.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Позивачем долучена до матеріалів справи довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування ОСОБА_1 суми кредиту за договором № 1071-5283 від 30 липня 2022 року за допомогою системи LiqPay, платіж від 30 липня 2022 року на платіжну карту № НОМЕР_1 .

Однак, вказаний вище лист не є первинним бухгалтерським документом та допустимим доказом отримання позичальником кредитних коштів за умовами кредитного договору № 1071-5283 від 30 липня 2022 року, не доводить факту перерахування коштів на рахунок, відкритий у банківській установі саме на ім`я ОСОБА_1 , враховуючи також, що останній не визнає факту отримання коштів.

Розрахунок заборгованості, що наданий разом з позовною заявою, також не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже сам по собі не є належними доказом наявності заборгованості. Розрахунок складений самим позивачем, а тому інформація, зазначена у ньому, за умови відсутності первинних документів щодо видачі кредитних коштів, не може бути належним доказом отримання позичальником коштів у кредит та наявності заборгованості перед позивачем.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просило також розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, клопотання про надання суду додаткових доказів, витребування відповідних доказів та інших документів не заявляв.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність позивачем підпису відповідачем кредитного договорору, недоведеність видачі ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відповідачу кредитних коштів за умовами договору № 1071-5283 від 30 липня 2022 року, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача за договором № 1071-5283 від 30 липня 2022 року заборгованості у загальному розмірі 26 500 грн, з яких: 5 300 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 21 200 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Частиною третьою статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 192/875/17 (провадження №61-12580ск19).

Позивачем по справі не обґрунтовано поважність причин неможливість подання суду першої інстанції моніторингу дій користувача в інформаційно-телекомунікаційній системі та копії договору № 4010 про надання послуг в системі LigPay між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Укр Кредит Фінанс», які надані позивачем пазом з відзивом на апеляційну скагу, тому вказані докази не приймаються судом апеляційної інстанції.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що позивачем всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не було надано суду жодних належних доказів тих обставин, про які він заявляє у позовній заяві.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року потрібно скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги представника відповідача та відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, наявні правові підстави для стягнення з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 2 906,88 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року скасувати та ухвалити в нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства зобмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Товариства зобмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 906 (дві тисячі девятсоот шість) грн 88 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 10 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: