Справа № 331/2731/25
Провадження № 2-о/331/296/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Запоріжжя

Олександрівський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Світлицької В.М.

за участю секретаря - Солов`ян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Олександрівського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Територіальна громада в особі Запорізької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Територіальна громада в особі ЗМР.

В обґрунтування заяви зазначив, що ОСОБА_1 з червня 2011 року по 30.12.2017 р. постійно проживав разом з бабусею - ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 . За життя бабуся склала на нього заповіт, відповідно до якого заповідала йому вказану квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Крім заявника інших спадкоємців не було і лише він мешкав з бабусею, піклувався про неї, знав про заповіт, а тому вважав себе таким, що вступив в право на спадщину. В березні 2025 року заявник звернувся до Першої запорізької державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 7/2021 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , однак нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю доказів проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою на момент відкриття спадщини. За період спільного проживання з бабусею заявник постійно купував продукти харчування, ліки та все необхідне для спільного побуту та для її здоров`я, разом вони вели спільне господарство, облаштовували та ремонтували квартиру. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 , як онук і бабуся з червня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2025 року було відкрито провадження по справі.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив заяву задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи територіальної громади в особі ЗМР в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про проведення судового засідання без їх участі, враховуючи надані пояснення по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.12.1962 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

11.01.1969 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 11.01.1969 року. Після реєстрації одруження присвоєно прізвище дружині - ОСОБА_7 .

15.03.1980 року між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 15.03.1980 року. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині - ОСОБА_9 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 25.04.1986 року, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Таким чином, з аналізу вищевказаних документів, вбачається, що ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_1 .

11.12.2004 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори Гура М.Г., відповідно до якого належну їй на праві приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 21.08.2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 04.01.2018 року.

14.03.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Першої запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.03.2025 року за вих. № 780/02-31 державним нотаріусом Першої запорізької державної нотаріальної контори Типольською К. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Восьмою Запорізькою державною нотаріальною конторою 11.12.2004 р. за реєстровим № 1-3328, на квартиру АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що він не прийняв спадщину у встановлений законом строк після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

В матеріалах спадкової справи № 7/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , міститься довідка Департаменту реєстраційних послуг від 27.02.2025 р., відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 в період з 06.03.1989 р. по 23.04.2018 р. (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Разом з нею на день смерті зареєстровані особи відсутні.

Згідно із довідкою голови ОСББ «Запоріжсталь 28» Головінової Т.М., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно проживає без реєстрації з 11.06.2011 р. по поточний час в квартирі АДРЕСА_2 .

В матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які зазначили та кожен окремо підтвердили, що ОСОБА_1 постійно проживав зі своєю бабусею ОСОБА_2 в її квартирі АДРЕСА_2 , до смерті останньої. Також, ОСОБА_1 піклувався про свою бабусю, займався її лікуванням, купував продукти харчування, робив поточні ремонти в квартирі.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення,зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно із ч. 2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Частиною 1 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно із пп. 4.12 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 554/14633/15-ц (провадження № 61-9952св18) вказано, що «при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 07.02.2018 по справі №127/1765/16).

Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем. Так, місцем проживання фізичної особи за ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця 4-ї черги за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини проживання підтверджуються іншими належними і допустимими доказами (правова позиція викладена у Постановах Верховного суду від 10.01.2019 у справі №484/747/17 та від 04.05.2022 у справі №372/4235/19).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що заявником надано суду достатньо доказів на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 однією сім`єю, як онук і бабуся, більше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 13, 258-259, 263-265, 315, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Територіальна громада в особі Запорізької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ) однією сім`єю з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), як онук і бабуся з червня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.М. Світлицька