Справа № 472/1390/17
РІШЕННЯ

іменем України

"03" червня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Ротар М.М. за участі секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.

За участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

представниці відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Веселинівська селищна рада Веселинівського району Миколаївської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

встановив

11 жовтня 2024 року на адресу суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Веселинівська селищна рада Веселинівського району Миколаївської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка на підставі розпорядження №134-р від 07 жовтня 2024 року передана до Вознесенського міськрайонного суду для розгляду справи по суті.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 остаточно після зміни предмета позову просила зобов`язати відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 шляхом встановлення огорожі на межі земельних ділянок розташованих між житловим будинком АДРЕСА_1 та житловим будинком АДРЕСА_2 на відстані 0,80 см. від найбільш виступної конструкції стіни належного їй житлового будинку. Крім цього просила видалити одне дерево черешні, яке росте на відстані не більше одного метру від суміжної земельної ділянки, затінює належну їй земельну ділянку , а його коріння руйнує житловий будинок та стягнути з відповідачів судові витрати .

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

25 червня 2014 року Веселинівською селищною радою було прийнято рішення №13, яким передано у власність позивача земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :04:035:0779, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 липня 2014 року. Так, позивачу передано у власність земельну ділянку площею 0,0583 га, з яких 0,80 см. Знаходять за будинком з метою його обслуговування та здійснення поточного ремонту.

Відповідачі є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 , які створюють позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою та не дають їй можливості потрапити на належну їй земельну ділянку та встановити (відновити) її межі шляхом встановлення огорожі.

Позивач з цього приводу звернулася до Веселинівської селищної ради, яка прийняла рішення №144, яким надала дозвіл встановити огорожу по межі між земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 .

Всупереч цьому рішенню, відповідачами була встановлена огорожа без будь-якого відступлення від найбільш виступної конструкції стіни, що призвело до самовільного зайняття належної позивачу земельної ділянки та як наслідок призвело до втручання у її приватну власність.

Крім цього відповідачі посадили одне дерево черешні, яке росте на відстані менше одного метра від житлового будинку позивача, затінює належну її земельну ділянку, а його коріння руйнує її житловий будинок.

За такого, позивач ОСОБА_1 з метою захисту та поновлення її цивільних прав та інтересів просила суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку та видалити одне дерево черешні.

Ухвалою суду від 15.10.2024 року провадження у справі відкрите, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

24 січня 2025 року від представниці відповідачів адвоката Чабанової А.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представниця зазначала, що позовні вимоги відповідачами не визнаються повністю. Вказувала, що між сторонами існує спір щодо земельної ділянки, щодо встановлення межі між домоволодіннями. Не доведено, що відповідачами створюються перешкоди позивачці у користуванні належною їй земельною ділянкою, оскільки відповідачі не заперечують проти дій позивача по догляду за житловим будинком і всіляко намагалися порозумітися з цього питання. Не доведено, які саме відбуваються руйнування житлового будинку та внаслідок чого такі руйнування відбуваються. Вказувала, що будинок позивачки побудований з порушенням будівельних норм на межі, а тому всі спірні питання необхідно вирішувати шляхом добросусідства.

Ухвалою суду від 14 березня 2025 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду справи по суті.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Гусаров С.Д. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представниця відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 - адвокат Чабанова А.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає зважаючи на таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтями 103-105 Земельного кодексу України визначено наступне.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо) (ч.1 ст. 103 ЗК України).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (ч.2 ст. 103 ЗК України).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо) (ч.3 ст. 103 ЗК України).

Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше (ст. 104 ЗК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.07.2000 року, реєстраційним посвідченням ММБТІ від 27.07.2000 року.

Також позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0583 га з кадастровим номером 0:04:035:0779, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою - АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.

Вказану земельну ділянку позивач отримала в порядку безоплатної приватизації на підставі рішення Веселинівської селищної ради Вознесенського (на той час Веселинівського) району Миколаївської області від 25.06.2014 року за № 13 ХХХV сесії шостого скликання "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що перебуває у користуванні ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в межах території Веселинівської селищної ради Вознесенського (на той час Веселинівського) району Миколаївської області" .

Відповідач ОСОБА_4 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2003 року.

В судовому засіданні було встановлено, що з моменту купівлі вказаного житлового будинку та до цього часу відповідачі користуються земельною ділянкою в розмірі та межах, які відповідають розмірам, зазначеним у технічному паспорті на житловий будинок, виготовленого 14 жовтня 2003 року.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що її право як власника земельної ділянки було порушене відповідачами, оскільки своїми діями відповідачі не дають їй можливості потрапити на належну їй земельну ділянку та встановити (відновити) її межі шляхом встановлення огорожі, тобто відповідачі самовільно зайняли її земельну ділянку, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку. Крім цього відповідачі біля спільної межі приблизно на відстані 1 метр висадили дерева, які затінюють належну їй земельну ділянку, а їх коріння руйнуються будинок.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони, а суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Положеннями статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, суд може захистити лише порушене право позивача на момент розгляду спору в суді.

Суд вважає, щопозивачкою факт спричинення їй відповідачем будь-яких перешкод у користуванні земельною ділянкою (та якою саме) на час розгляду справи - не доведено.

Також, недоведеними є твердження позивачки, що дерево, яке розташоване на території домоволодіння відповідачів, висаджені з порушенням ДБН, оскільки матеріали справи не містять жодних замірів розташування дерев.

В судовому засіданні було встановлено, що сторони користуються земельними ділянками без визначення їх меж, докази які б свідчили про встановлення меж належних позивачу і відповідачам земельних ділянок в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладене, суд переконаний, що без встановлення розміру земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування житлового будинку, встановлення її меж неможливо ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки така обставина є обов`язковою для повного та всебічного розгляду справи.

За таких обставин не вбачається можливим встановити межі порушення прав позивача та застосувати належний спосіб захисту його порушених прав.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд дійшов висновку, що: зазначені позивачем у позовній заяві обставини не доведені; наявні на території домоволодіння відповідача насадження не порушують будь-яке право позивачки; порушення відповідачкою вимог ДБН та Земельного кодексу України не доведено, а саме по собі можливе відхилення від вимог ДБН не порушує права позивача. Тобто, фактично спору між сторонами на час розгляду справи не існує, протилежного позивачкою не доведено й судом не встановлено, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.12,13,81,89,133, 137, 141,259,263-265,268,279, 280, 281 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 373 ЦК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Веселинівська селищна рада Веселинівського району Миколаївської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 червня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 .

Третя особа: Веселинівська селищна рада Вознесенського району Миколаївської області, , юридична адреса 57001 Миколаївська область смт. Веселинове, вул.. Мозолевського 14.

Суддя М.М. Ротар