АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 727/8972/24
провадження № 22-з/822/39/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О.
суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.
секретар Скулеба А. І.
розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 12 лютого 2025 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2019 року по березень 2023 року закрито.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 12 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 9 430 гривень 80 копійок.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 березня 2025 року.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 052 гривні.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 09 травня 2025 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 12 лютого 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 12 лютого 2025 року задоволено частково.

Змінено мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 12 лютого 2025 року відповідно до змісту цієї постанови.

Змінено резолютивну частину рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 12 лютого 2025 року, шляхом викладення її в наступній редакції:

«Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2023 року по жовтень 2024 року задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 30 894 (тридцять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні».

19 травня 2025 року ОСОБА_1 подала до Чернівецького апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, понесених на правничу допомогу у цій справі у суді першої інстанції.

Просила суд додатково стягнути в відповідача на її користь 11 493 гривні в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами першою, третьою статті 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту 3 частини першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Таке відшкодування судових витрат повинно здійснюватися відповідно до умов, підстав та у порядку, передбаченому Главою 8 Розділу I ЦПК України.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до вказаної норми закону під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Колегія суддів звертається до правової позиції, зазначеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, у якій Велика Палата зробила наступні висновки.

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Тому враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

З наданих до суду документів вбачається, що правова допомога позивачу надавалася адвокатами Пазюком П. П. та ОСОБА_4 , на підставі ордеру серії СЕ №1083910 від 24 жовтня 2024 року та ордеру серії СЕ №1056243 від 24 липня 2023 рокувідповідно .

Разом із заявою про ухвалення додаткового рішення позивачкою подано розрахунок вартості послуг, наданих у зв`язку із розглядом справи та акт виконання робіт за договором про надання правової допомоги від 24 квітня 2023 року, з якого слідує, що понесені витрати на правову допомогу становлять 30 000 гривень.

Також позивачкою подано квитанцію до прибуткового ордеру № 1202 від 12 лютого 2025 року про оплату 30 000 гривень за надані послуги з правничої допомоги, витяг з договору про надання правової допомоги від 24 липня 2023 року.

Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови, апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 пред`явленого до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з квітня 2023 року по жовтень 2024 року повністю.

Тобто позов у частині, яка розглядалась по суті судом першої інстанції та переглядалась апеляційним судом, задоволено повністю.

Разом з цим з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 12 лютого 2025 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2019 року по березень 2023 року закрито.

В подальшому ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 09 травня 2025 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 12 лютого 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, відмовлено.

Однак з поданих позивачкою доказів понесення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції слідує, що правнича допомога включає також послуги, які стосуються вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2019 року по березень 2023 року, які по суті судами не розглядались у зв`язку з закриттям у цій частині провадження у справі.

Відповідно до первісно заявлених уточнених позовних вимог у сумі 59 345 гривень 59 копійок, частка задоволених позовних вимог ОСОБА_1 у процентному співвідношенні складає 52,06% (30 894,00 / 59 345,59).

З огляду на зазначене, за результатами розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції підлягають розподілу понесені ОСОБА_1 у суді першої інстанції судові витрати на правничу допомогу у сумі 15 618 гривень (30 000,00 х 52,06%).

Як зазначалось вище позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з квітня 2023 року по жовтень 2024 року задоволено повністю.

Також визначаючись із розміром судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, колегія суддів враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина 1 статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Однак, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року в справі № 712/4126/22.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правничу допомогу у справі ОСОБА_5 і. звернулась 17 лютого 2025 року, тобто протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі, попередньо зробивши про це відповідну заяву (том 1, а. c. 161-168)

До вказаної заяви долучено докази понесення витрат на правничу допомогу, а також докази їх надсилання іншій стороні у справі.

Із сервісу АТ «Украпошта» за посиланням: https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html та трек номером відправлення 507 встановлено, що поштове відправлення отримано відповідачем 10 березня 2025 року.

Додаткове рішення у справі судом першої інстанції ухвалено 11 березня 2025 року.

Разом з цим із матеріалів справи встановлено, що представнику відповідача ОСОБА_6 щонайменше з 24 лютого 2025 року було достовірно відомо про надходження заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі та призначення судом цієї заяви до розгляду у судовому засідання на 11 березня 2025 року (том 1, а. с. 173).

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача та його представника було достатньо часу аби реалізувати право доводити у суді першої інстанції неспівмірність понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, яким останній не скористався, тобто реалізував відповідне процесуальне право на власний розсуд.

Оскільки відповідач у суді першої інстанції із клопотанням про зменшення розміру витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката у суді першої інстанції не звертався, відсутні підстави для зменшення витрат на правничу допомогу.

За вказаних обставин, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у сумі 15 618 гривень.

Керуючись ст. ст. 141, 270, 381, 382, 384 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину додаткового рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 березня 2025 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

Резолютивну частину додаткового рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 березня 2025 року змінити, виклавши її в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у сумі 15 618 (п`ятнадцять тисяч шістсот вісімнадцять гривень) гривень».

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На додаткову постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна додаткова постанова складена 05 травня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ПОЛОВІНКІНА