Номер провадження: 22-ц/813/3221/25
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача банківських послуг,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

05 грудня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача банківських послуг.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 17 жовтня 2012 року вона є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» згідно укладеного договору№SAMDN3331, за яким на її ім`я було відкрито банківський рахунок та видано платіжну картку «Універсальна», яку вона ніколи не передавала стороннім особам та особисто не додавала до електронного сервісу GOOGL PAY.

16 серпня 2023 року після розрахунку за продукти харчування у м. Одесі, наявною у неї кредитною карткою АТ КБ «ПриватБанк» на фінансовий номер телефону позивачки надійшло повідомлення про списання з її кредитного рахунку понад 90 тисяч гривень.

При тому, що вона придбала продукти харчування трохи більше ніж на 350 гривень. Жодних повідомлень про дозвіл на проведення інших транзакцій за її картковим рахунком, на банківський номер телефону ОСОБА_1 не отримувала. Після випадкового виявлення безпідставного списання значної суми коштів з її карткового рахунку позивачка негайно звернулась до найближчого відділення АТ КБ «ПриватБанк» у м. Одесі для заблокування своєї кредитної картки.

З банківської виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 встановила, що 16 серпня 2023 року, крім здійснених нею оплат у м. Одесі: о 13 год 17 хв при розрахунку за ювелірні вироби або годинники у ювелірній компанії «Золотий вік» у м. Дніпро по пр-ту Дмитра Яворницького, 113, з її карткового рахунку було списано кредитні кошти у розмірі 90 387,00 грн. та о 13 год 55 хв відбулась транзакція по рахунку: «зняття готівки в банкоматі DN00 по проспекту Хмельницького у місті Дніпро» у розмірі 3000,00 грн.

Після блокування своєї банківської картки ОСОБА_1 звернулась до чергової частини відділу поліції №1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області із заявою про порушення кримінальної справи з підстав незаконного заволодіння сторонньою особою кредитними грошовими коштами з її карткового рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» у загальному розмірі 93 387 грн.

16 серпня 2023 року за її заявою органами поліції внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР), зареєстровано кримінальне провадження №0001168 за ч. 4 статті 185 КК України та розпочато досудове розслідування. Про вчинені незаконні транзакції позивачка повідомила службу безпеки банку та направила Витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження за її заявою.

На підставі укладеного ОСОБА_1 із СК «ARX» договору добровільного страхування фінансових ризиків з платіжними картками та картковими рахунками, страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування у сумі 46 753,50 грн на картковий рахунок позивачки, що становить 50% від розміру списаних шахрайським шляхом грошових коштів.

З підстав цього залишок списаного внаслідок шахрайських дій, кредитного боргу за картковим рахунком ОСОБА_1 становить 46 633,50 грн. На звернення ОСОБА_1 із відповідною заявою до АТ КБ «ПриватБанк» про не нарахування штрафних санкцій, пені та будь-яких інших нарахувань на списані шахрайським шляхом грошові кошти, та відновлення такої суми на її картковому рахунку вона отримала відмову.

Також позивачка зверталася до банку із заявами про проведення службового розслідування. Не зважаючи на її звернення, АТ КБ «ПриватБанк» покладено на ОСОБА_1 обов`язок по оплаті суми боргу, що виникла внаслідок вчинення шахрайських дій, при цьому на таку суму нараховуються відсотки та інші штрафні санкцій, які банк вимагає її сплатити. На адресу позивачки від працівників АТ КБ «ПриватБанк» надходять неодноразові повідомлення, попередження про необхідність погашення кредитного боргу, сплати нарахованих відсотків та штрафних санкцій на кредитну заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача банківських послуг задоволено. Визнано протиправними дії Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» по відмові у відновленні кредитних коштів у розмірі 46 633,50 грн на особовому рахунку ОСОБА_1 та у нарахуванні відсотків, пені та інших штрафних санкції на суму боргу, що значиться на особовому рахунку НОМЕР_1 відкритому у АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 . Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» відновити на особовому рахунку НОМЕР_1 , відкритому у АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 , кредитні кошти у розмірі 46 633,50 грн та виключити з такого особового рахунку нараховані на таку суму кредитної заборгованості: відсотки, пеню та штрафні санкції. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у сумі 2 147, 20 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що операції зі зняття коштів з картки позивача стали можливими лише в результаті входу до Приват24, пароль входу до якого знала лише позивач, а для його зміни необхідно вводити пін-код картки, який відомий виключно ОСОБА_1 та за розголошення якого несе відповідальність позичальник. Позивач здійснила повідомлення третім особам свої персональні дані, а саме пароль входу до власного Приват24.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 протягом тривалого часу є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». Між сторонами 17 жовтня 2012 року укладено договір SAMDN3331. На підставі оформлення вказаного договору позивачка отримала кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_2 (з окремим пін-кодом), по якій було надано кредитний ліміт, для отримання за необхідності кредиту.

При заповненні анкети позивачкою працівнику банку були надані персональні та паспортні дані, ІПН, відомості про місце проживання, сімейний стан, дівоче прізвище матері, фінансовий телефон.

Позивачка користувалася кредитною карткою та з виписки по картці/рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 від 16.08.2023, вбачається, що:

- о 13 год 17 хв при розрахунку за ювелірні вироби або годинники у ювелірній компанії «Золотий вік» у місті Дніпро по проспекту Дмитра Яворницького, 113, було списано кредитні кошти у розмірі 90 387,00 грн., також о 13 год 55 хв відбулась транзакція «зняття готівки в банкоматі DN00 по просп. Хмельницького у місті Дніпро» по рахунку у розмірі 3000,00 грн.

При цьому, як стверджує позивачка, нею особисто о 13 год 38 хв було здійснено розрахунок у супермаркеті «Таврія Плюс» по вул. Іцхака Рабіна, 7, у м. Одесі на загальну суму 340,80 грн. та о 13 год 40 хв та у пекарні по вул. Іцхака Рабіна, 7, у м. Одесі (ФОП ОСОБА_2 ) у сумі 15,00 грн., такі транзакції також підтверджуються випискою по картці/рахунку ОСОБА_1

16 серпня 2023 року позивачка ОСОБА_1 , перебуваючи у м. Одесі, подала до чергової частини відділу поліції № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області заяву про прийняття відповідних заходів правового характеру до невстановлених осіб, які 16.08.2023 року незаконним шляхом заволоділи кредитними грошовими коштами з її карткового рахунку у загальному розмірі 93 387 грн.

За її заявою органами поліції внесено відомості до ЄРДР, зареєстровано кримінальне провадження №0001168 за ч. 4 статті 185 КК України та розпочато досудове розслідування, що підтверджується відповідним витягом.

З урахуванням дослідженим доказів, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що вказані у позові неналежні грошові перекази з карткового рахунку позивачки було здійснено без фізичного пред`явлення позивачкою електронного платіжного засобу.

Натомість у порядку ст. 81 ЦПК України стороною відповідача не було доведено, що дії чи бездіяльність позивачки ОСОБА_1 призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка б давала змогу ініціювати платіжні операції, отже вказані у позові платіжні операції відбувалися без волі, участі або вини позивачки. Та з іншого боку відповідачем не було забезпечено її надійний захист від дій зловмисників та не здійснено належну верифікацію особи позивачки, при тому, що передбачені законом підстави для покладення на споживача банківських послуг цивільної відповідальності у даному випадку відсутні.

Позивач зазначає, що тільки 09 вересня 2023 року з отриманого від АТ КБ «ПриватБанк» листа №20.1.0.0.0./7-230823/46132 у якому зазначено перелік певних пунктів та Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), з посиланням, на те, що вони розміщуються в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms/ вона дізналася про існування таких Умов.

Жодних доказів від відповідача про підтвердження того, що позивачку було під підпис ознайомлено з такими Умовами при укладанні договору та відкритті карткового рахунку у 2012 році до матеріалів справи не надано.

Суд першої інстанції правильно врахував, що саме банк має доводити, що позивачка ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що позивачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, виходить з відсутності вини позивачки у списанні з її карткового рахунку спірних грошових коштів. За відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 року у справі №691/699/16- ц (провадження №61-16504св18); від 02 жовтня 2019 року у справі №182/3171/16 (провадження №61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі №179/1688/17 (провадження №61-12707св19), від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 03 жовтня 2022 року у справі №387/746/18.

За весь час розгляду справи відповідачем не надано доказів та підтвердження того, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати відповідні платіжні операції.

Посилання відповідача у письмових поясненнях, якими банк зазначає необхідність звернення позивачки із заявленими позовними вимогами саме до електронного cервісу GOOGLE PAY суд першої інстанції правильно відхилив, адже саме на банк покладено відповідальність та контроль по списанню грошових коштів з рахунків клієнта, з урахуванням наступного.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Статтею 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та Закону.

У відповідності до частин 1, 2 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Відповідно до п.п. 42-44 ч.1 ст.1 цього Закону неналежна платіжна операція -платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний отримувач - особа, на рахунок якої без законних підстав зарахована сума платіжної операції або яка отримала суму платіжної операції в готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно).

Згідно з ч. 4 ст. 67 Закону надавачі платіжних послуг зобов`язані запровадити систему захисту інформації, що має забезпечувати безперервний захист інформації про виконання платіжних операцій та індивідуальної облікової інформації на всіх етапах її формування, обробки, передавання та зберігання.

Крім цього частинами 1, 3-5 ст. 68 Закону електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену ідентифікацію користувача під час: отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; ініціювання дистанційної платіжної операції; будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої ідентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних ідентифікації. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену ідентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача.

Таким чином, крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів.

Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилково платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

При цьому на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції.

Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки.

З доданих до матеріалів справи звернення позивачки ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» від 16.08.2023 про незаконні списання з її карткового рахунку грошових коштів у сумі 93 387 грн та заяви від 26.10.2023 року про проведення службового розслідування з приводу незаконного списання коштів вбачається, що нею як споживачем банківських послуг вжито всіх заходів щодо повідомлення банку.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка ОСОБА_1 здійснила всі можливі заходи, які передбачені в даному випадку, щодо доведення своєї непричетності до здійснення дій по списанню з її рахунку у м. Дніпро грошових коштів, а отже, як користувач картки, вона не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя.

При цьому відповідачем не було вжито невідкладних заходів по виявленню причин та причетних осіб, які сприяли незаконному списанню грошових коштів з карткового рахунку позивачки.

Представником відповідача тільки 18.06.2024 через систему «Електронний суд» було надано до суду службовий висновок від 14.04.2024 року «Про результати проведення перевірки за повідомленням клієнта ОСОБА_1 » складений службою безпеки банку, внаслідок дослідження обставин незаконного списання 16.08.2023 року із рахунку ОСОБА_1 грошових коштів у м. Дніпро, із зазначенням про відсутність підстав повернення коштів ОСОБА_1 за оспорюваними операціями, з посилання на наявність її вини.

Суд першої інстанції правильно надав критичну оцінку такому висновку, адже такий документ не містить підпису відповідальної особи, а також зазначені у ньому у підсумку висновки та обґрунтування містять тільки особисті припущення відповідального працівника банку, що не можуть свідчити про наявність вини ОСОБА_1 .

Також суд першої інстанції вмотивовано врахував, що згідно з позиціями Верховного Суд у аналогічних справах (постанови Верховного Суду від 17.06.2021 року у справі №759/4025/19 та від 07.11.2022 року у справі № 571/5017/20) саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Сам факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних і допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною в таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними (постанова КЦС ВС від 16.08.2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23).

З урахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про істотне порушення банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умов та правил надання банківських послуг, оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком ОСОБА_1 , які нею не замовлялися та не оформлялися, що завдали їй істотної шкоди у вигляді нарахування додаткової заборгованості, яку банк вимагає від неї погашати, та сплатити нараховані відсотки за кредитні кошти, які вона не отримувала.

Доданим до матеріалів справи полісом добровільного страхування фінансових ризиків з платіжними картками та картковими рахунками «Захист від шахрайства» №OSGOSKM-22BD4QW від 13.12.2022 =, виданим на підставі укладеного між ОСОБА_1 та СК «ARX» договору страхування підтверджується, що позивачкою були застраховані грошові кошти, які розміщені на її поточних, депозитних, карткових рахунках, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» та грошових коштів, переказ яких здійснюється АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з умов укладеного договору страхування СК «ARX» було здійснено виплату на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 46 753,50 грн шляхом зарахування такої суми коштів на її особовий банківський картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується наданим відповідачем розрахунком заборгованості за договором № б/н вiд 17.10.2012, укладеним мiж ПриватБанком та ОСОБА_3 . З такого розрахунку заборгованості вбачається, що 29 серпня 2023 року грошові кошти у розмірі 46 753,50 грн надійшли на особовий рахунок позивачки.

З урахуванням цього, залишок боргу, внаслідок вчинених 16 серпня 2023 року шахрайських дій по картковому рахунку ОСОБА_1 становить 46 633,50 грн, тому саме таку суму відповідач зобов`язаний відновити на картковому рахунку позивачки та виключити нараховані на суму кредитної заборгованості 93 387 грн, що виникла 16.08.2023 року внаслідок безпідставного списання з її карткового рахунку: відсотки, пеню та штрафні санкції.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, четвертою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_1 , як користувачка картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з її карткового рахунку відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції, виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідачка невідкладно повідомила про цей факт банк та звернулась до правоохоронних органів, та ураховуючи наявність кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу на таке.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що:

«користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді.

Суд апеляційної інстанції враховує, що судом першої інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само його звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту його звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційним судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, апеляційний суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15».

Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18), на яку є посилання в касаційній скарзі.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі № 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що ОСОБА_1 ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_1 на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1, у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1, не є підставою для відмови у задоволенні позову».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23) зроблено висновок, що «при відмові у задоволенні позову апеляційний суд вважав, що спірні операції позивачем вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, який дозволяє безконтактне зняття готівки за допомогою засобів ідентифікації (паролі, QR-код, у тому числі сформований за допомогою системи інтернет-банкінгу, CVV/CVC-кодів, тощо), без розголошення яких інша особа, навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з його рахунку. Апеляційний суд вказав, що невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі Інтернет, і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (пункт 2.1.4.12.3. Умов), а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування; суд першої інстанції встановив, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; ОСОБА_1 як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20 (провадження № 61-4665св22) зазначено, що «апеляційний суд вважав, що клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з фізичним пред`явленням його карти. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують порушення його прав діями банку, отже, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові».

Колегія суддів звертає увагу, що АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів та підтвердження того, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати відповідні платіжні операції.

Аналогічні правові висновки відображені у постанові Верховного Суду від 29 березня 2024 року у справі №456/4026/21

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Комлева О.С. з 09 по 13 червня 2025 року перебувала на лікарняному, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева