Провадження номер 2/741/70/25
Єдиний унікальний номер 741/1247/24
РІШЕННЯ

іменем України

11 червня 2025 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

за участю секретарів судового засідання Багмута О.С., Сокирки Є.В., Кузьменка І.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яцуна В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Носівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської міської ради Чернігівської області про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок та одержання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки,

УСТАНОВИВ:

У червні 2024 року адвокат Яцун В.М., діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з цією позовною заявою.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що на підставі розпоряджень Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 05 вересня 2003 року № 301 «Про видачу Державних актів на право власності на землю взамін сертифікатів на земельну частку (пай)» ОСОБА_2 15 вересня 2003 року отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 005597 на земельні ділянки площею 3,59 га (0,50 +1,97 + 1,12), які розташовані на території Носівської міської ради та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Позивач є спадкоємцем ОСОБА_2 першої черги за законом, спадщину прийняв та 14 грудня 2010 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2023 року визнано недійним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 грудня 2010 року, посвідчене державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори Чуєнко JI.A., та державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 005597, виданий 15 вересня 2003 року на підставі розпорядження Носівської районної державної адміністрації від 9 вересня 2003 року за № 301, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 33, який є невід`ємною частиною зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом, в частині передачі у власність земельних ділянок площами 1,97 га та 1,12 га.

Позивач має намір розпоряджатися належними йому земельними ділянками шляхом передачі їх в оренду, для чого необхідно привести правовстановлюючі документи у відповідність до норм чинного законодавства.

Проєктною організацією виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на вільні земельні ділянки та присвоєно кадастрові номери площею 2,56739 га, кадастровий номер :02:002:0636 та площею 1,1165 га, кадастровий номер :02:002:0639, які знаходяться на території Носівської міської ради Чернігівської області, цільове призначення землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Просив суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на завершення приватизації земельних ділянок площами 2,56739 га, кадастровий номер :02:002:0636, площею 1,1165 га, кадастровий номер :02:002:0639, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки на його ( ОСОБА_1 ) ім`я, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Носівського районного суду Крупини А.О. від 17 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Носівської міської ради було залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів із дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху (а. с. 31).

Ухвалою судді Носівського районного суду Крупини А.О. від 01 липня 2025 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження із визначенням дати проведення підготовчого судового засідання. Одночасно витребувано з Носівської районної державної нотаріальної контори відомості щодо спадкової справи до майна померлого ОСОБА_2 (а. с. 39).

20 вересня 2024 року з Носівської районної державної нотаріальної контори надійшла спадкова справа до майна померлого ОСОБА_2 (а. с. 50-59).

Ухвалою суду від 08 липня 2021 року закрито підготовче провадження в цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 17 вересня 2021 року.

Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року закрито підготовче провадження в цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а. с. 72).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю та просив його задовольнити, надав пояснення, аналогічні наведеним у позовній заяві. Зазначив, що належні батькові земельні ділянки перебували в оренді, за що, відповідно, покійний батько отримував орендну плату, його це влаштовувало. Після переоформлення земельних ділянок у свою власність він ( ОСОБА_1 ) близько шести років самостійно обробляв ці земельні ділянки, після чого передав їх у оренду. Згодом новий орендар повідомив позивача, що з документами на земельні ділянки є проблеми та є можливість оформити взамін наявних земельних ділянок інші, які розташовані неподалік на іншому полі з більшою площею та меншою їх вартістю. У подальшому він звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, державних актів на право приватної власності на землю.

Під час судового засідання представник позивача адвокат Яцун В.В. позов підтримав повністю з правових підстав та норм матеріального права, які у ньому зазначені. Указував, що правовстановлюючі документи на земельні ділянки ОСОБА_1 мають суперечності, зокрема, відповідно до державного акта за позивачем рахується земельна ділянка площею 1,12 га, у той час як за матеріалами розпаювання - 1,17 га, і має іншу конфігурацію; земельна ділянка відповідно до державного акта площею 1,97 га, а по розпаюванню 1,91 га, з іншою конфігурацією. У державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧН №005830 від 28 лютого 2002 року також наявні помилки, а саме: відповідно до державного акта за ним (позивачем) числиться земельна ділянка площею 1,17 га, яка має іншу конфігурацію, а згідно технічної документації загальна площа земельної ділянки становить - 1,1667 га. З огляду на це, рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2023 року було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 грудня 2010 року, державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 005597, виданий 15 вересня 2003 року; державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 005830, виданий 28 лютого 2002 року. У подальшому, у 2024 році інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної (их) ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Тому позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

У судовому засіданні представник відповідача Носівської міської ради Чернігівської області Яма С.С. позов не визнала, уважала його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Привертала увагу суду, що нова технічна документація на земельні ділянки розроблена проєктантом без належних на те правових підстав, на земельні ділянки в більшому розмірі, ніж були у попередньому акті. У списку громадян-пайовиків на паї колишнього КСП імені Фрунзе Носівської міської ради у позиції 50 «Виноград Василь Степанович» містяться незастережені виправлення щодо номерів земельних ділянок, які міська рада не погоджувала.

Допитана у судовому засіданні свідок сторони позивача ОСОБА_4 показала, що працює начальником відділу земельних відносин та екології Носівської міської ради. Надала пояснення, відповідно до яких інженером-землевпорядником виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж двох земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім`я ОСОБА_2 на земельні ділянки із більшою площею за відсутності у міській раді схеми розпаювання земель колишнього КСП імені Фрунзе, оригіналів списків пайовиків даного КСП, а без їх наявності неможливо визначити ані номер земельних ділянок ОСОБА_2 , ані їх місцезнаходження чи конфігурацію.

Для надання показань про відомі йому обставини у судові засідання як свідок інженер-землевпорядник ФОП ОСОБА_3 неодноразово не прибував, сторони у справі не наполягали на його подальшому виклику до суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, за ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Суд зауважує, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо, суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини 5 статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що 15 вересня 2003 року ОСОБА_2 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 005597, площею 3,59 га (0,50+1,97+1,12), надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Носівської міської ради Носівського району (Акт був зареєстрований в Поземельній книзі 17 квітня 2012 року) (а. с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04 лютого 2010 року (а. с. 7).

05 вересня 2003 року розпорядженням першого заступника голови Носівської районної державної адміністрації № 301 видано Державні акти на право власності на землю згідно з додатком, зокрема, по Носівській міській раді, ОСОБА_2 (а. с. 6).

У матеріалах справи наявний Список громадян-власників на земельну частку (пай) колишнього КСП імені Фрунзе Носівської міської ради Носівського району (документ без будь-яких реквізитів) у позиції 50 зазначено: ОСОБА_2 : ділянка № НОМЕР_2 : НОМЕР_3 ; ділянка № НОМЕР_4 : 327. Переоформлення спадщини, ПІП спадкоємця: ОСОБА_1 (а. с. 8).

14 грудня 2010 року державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори Чуєнко Л.A. ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 . Спадщина складається з земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Носівської міської ради Носівського району, що належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 005597 від 15 вересня 2003 року на підставі розпорядження Носівської районної державної адміністрації від 9 вересня 2003 року за № 301, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 33. Земельна ділянка загальною площею 3,59 га, кадастровий номер :02:002:1917 (а. с. 9).

18 квітня 2023 року (справа № 741/1085/21) рішенням Носівського районного суду Чернігівської області позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , було задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 грудня 2010 року, посвідчене державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори Чуєнко JI.A., та державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 005597, виданий 15 вересня 2003 року на підставі розпорядження Носівської районної державної адміністрації від 9 вересня 2003 року за № 301, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 33, який є невід`ємною частиною зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом, в частині передачі у власність земельних ділянок площами 1,97 га та 1,12 га.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 005830, виданий 28 лютого 2002 року на підставі рішення Носівської міської ради народних депутатів від 23 вересня 2000 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 26, в частині передачі у власність земельної ділянки площею 1,17 га. (а.с.11-12).

14 лютого 2024 року за заявою ОСОБА_1 сформовано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0636, місце розташування: Ніжинський район, Носівська міська рада; площа земельної ділянки, га: 2,5739; код цільового призначення: 01.01. Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 19-24).

14 лютого 2024 року за заявою ОСОБА_1 сформовано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0639, місце розташування: Ніжинський район, Носівська міська рада; площа земельної ділянки, га: 1,1165; код цільового призначення: 01.01. Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 24-29).

Матеріалами спадкової справи до майна померлого ОСОБА_2 підтверджено факт видачі 14 грудня 2010 року державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори Чуєнко Л.A. ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 . Спадщина складається з земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Носівської міської ради Носівського району, що належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 005597 від 15 вересня 2003 року на підставі розпорядження Носівської районної державної адміністрації від 9 вересня 2003 року за № 301, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 33. Земельна ділянка загальною площею 3,59 га, кадастровий номер :02:002:1917 (а. с. 54).

27 лютого 2025 року Носівська міська рада звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області з листом про отримання копії Списку громадян- власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради Носівського району, які взяли участь у розподілі земельних ділянок (паїв) згідно проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), а саме ріллі із занесенням номерів вибраних ними земельних ділянок, засвідчених їх підписами в частині, що стосується ОСОБА_2 ; роз`яснення правомірності дій інженера- землевпорядника при розробленні Технічної документації із землеустрою; роз`яснення, на підставі яких документів проектант визначає «вільну» земельну ділянку; інформацію, чи звертався ФОП ОСОБА_3 до Держгеокадастру стосовно відповідності місця розташування земельних ділянок, зазначених у Державному акті ІІ-ЧН № 00597 від 15 вересня 2003 року, власником якого є ОСОБА_2 їх фактичному місцезнаходженню та щодо вільних земельних ділянок на території колишнього КСП імені Фрунзе Носівської міської ради.

20 березня 2025 року Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області повідомило міську раду, що до місцевого архіву документації із землеустрою та оцінки земель документація із землеустрою по виготовленню державних актів на право приватної власності на земельні частки (паї) на ріллю по КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради Носівського району не надходила; Головне управління не здійснює роз`яснення щодо дій суб`єктів господарської діяльності, не володіє інформацією щодо документів, на підставі яких розробником визначено «вільну» земельну ділянку, а також облік іншої інформації не здійснюється.

У судовому засіданні 02 червня 2025 року було досліджено оригінал Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної (них) ділянки (ок) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва гр. ОСОБА_2 (2024), які містять сукупність текстових та графічних матеріалів, затверджених законодавством, та якими стверджуються обставини, указані у позовній заяві.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Так, згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Згідно з пунктом "г" частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Частиною 1 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом "а" частини третьої статті 152 ЗК України.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України).

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

У Перехідних положеннях ЗК України визначено, що у разі коли спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно до статті 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено у завершені процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовом про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, а саме якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

З матеріалів справи убачається, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя (15 вересня 2003 року) набув право приватної власності на земельні ділянки загальною площею 3,59 га (0,50 +1,97 + 1,12), які розташовані на території Носівської міської ради та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 005597, і таким чином погодився з її визначеними межами, конкретною площею, певним місцем розташування та набув права на неї. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Таким чином, на момент смерті ОСОБА_2 процедура приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України була завершеною.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 першої черги за законом, спадщину прийняв та 14 грудня 2010 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку.

Після набуття чинності рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2023 року (справа № 741/1085/21) ОСОБА_1 до органів місцевого самоврядування із заявою про завершення процедури приватизації земельних ділянок земельних ділянок площами 1,97 га та 1,12 га та одержання відповідних документів на своє ім`я не звертався, відповідно, Носівська міська рада рішень про відмову у задоволенні такої заяви позивача не ухвалювала.

Суд уважає, що, оскільки спадкодавець ОСОБА_2 за життя не починав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до вимог чинного земельного законодавства України, тому до ОСОБА_1 , як спадкоємця першої черги за законом, у порядку спадкування не перейшло право вимагати завершення такої приватизації, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак, такими, що підлягають не задоволенню. При цьому суд ураховує і те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, а тому понесені позивачем судові витрати не підлягають до відшкодування відповідачем.

Керуючись ст. ст. 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Носівської міської ради Чернігівської області про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок та одержання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Носівська міська рада, код згідно , вул. Центральна, буд. 20, м. Носівка Ніжинського району Чернігівської області, 17100.

Повний текст рішення складено 11 червня 2025 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА