провадження 2/175/2870/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року Дніпровський районний суд

Дніпропетровської області

в складі: головуючого

судді Васюченка О.Г.

з секретарем - Сотник Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження в селище Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди і витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 03 грудня 2024 року звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди і витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивачі в своєму позові посилаються на те, що 15 квітня 2024 року по автомобільній дорозі М30+158 км. водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Toyota Hilux» р.н. НОМЕР_1 , своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та скоїв зіткнення з авто «Chevrolet Lacetti» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який від поштовху зіткнувся із автомобілем «Ford Focus» р.н. НОМЕР_3 (належить на праві власності ОСОБА_1 під керуванням ОСОБА_2 , яка в свою чергу зіткнулась із полупричіпом «Koege)» p.н. НОМЕР_4 транспортного засобу «Ман» р.н. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_5 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди, а ОСОБА_2 моральної шкоди. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.07.2024 року у справі N? 175/9699/24 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до вищевказаної ДТП. Разом з тим, як вбачається із витягу із ЦБД МТСБУ, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП не була застрахована за умовами договору (полісу) обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «Toyota Hilux» р.н. НОМЕР_1 , на дату заподіяння шкоди не був забезпеченим відповідно до положень Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). МТСБУ було виконано свій обов?язок і здійснено на користь Позивача виплату страхового відшкодування у розмірі ліміту відповідальності страховика (страхова сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб). Натомість станом на день пред?явлення цього позову відповідачем так і не було відшкодовано заподіяну позивачам шкоду у повному обсязі.

Враховуючи наведене позивачі просили стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у розмірі 115 467 грн. 16 коп., а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. 00 коп., крім того стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у розмірі 2 225 грн. 00 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 грн. 00 коп., а також судові витрат, задовольнивши позов у повному обсязі.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», що набрав чинності 25 квітня 2025 року, визначено змінити найменування Дніпропетровського районний суд Дніпропетровської області на Дніпровський районний суд Дніпропетровської області. Також визначено, що зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду".

Представник позивачів просив суд розглядати справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили, правом надання відзиву на позов не скористався. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вище вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 15 квітня 2024 року по автомобільній дорозі М30+158 км. водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Toyota Hilux» р.н. НОМЕР_1 , своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та скоїв зіткнення з авто «Chevrolet Lacetti» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який від поштовху зіткнувся із автомобілем «Ford Focus» р.н. НОМЕР_3 (належить на праві власності ОСОБА_1 під керуванням ОСОБА_2 , яка в свою чергу зіткнулась із полупричіпом «Koege)» p.н. НОМЕР_4 транспортного засобу «Ман» р.н. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_5 .

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.07.2024 року у справі № 175/9699/24 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до вищевказаної ДТП.

Вказана постанова у встановленому законом порядку набрала законної сили.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ч.1 ст. 18 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди, а ОСОБА_2 моральної шкоди.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, с: втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч, 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч, 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Також судом встановлено, що згідно витягу із ЦБД МТСБУ, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП не була застрахована за умовами договору (полісу) обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «Toyota Hilux» р.н. НОМЕР_1 , на дату заподіяння шкоди не був забезпеченим відповідно до положень Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом із тим, відповідно до п.13.1. ст.13 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Оскільки ОСОБА_1 застрахував свою цивільно-правову відповідальність, керуючись нормами Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», останній звернувся до МТСБУ та надав усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі Заяву про регламентну виплату (страхове відшкодування).

За результатами розгляду вказаної Заяви про регламентну виплату (страхове відшкодування) МТСБУ на користь ОСОБА_1 було здійснено регламентну виплату, що становить ліміт відповідальності МТСБУ у розмірі 160 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов?язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необтрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку. виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N? 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N? 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У свою чергу, відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних і кримінальних справ N? 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» порядок відшкодування шкоди, пов?язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею

30 Закону N? 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Вказане підтверджується також і актуальною правозастосовчою практикою

Верховного Суду. Висновки про те, що у разі фізичного знищення транспортного засобу потерпілому, як страховиком у межах страхової суми (ліміту відповідальності), так і заподіювачем шкоди у порядку ст. 1194 ЦК України за аналогією закону (в силу положень ст. 8 ЦК України), відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, сформовані, зокрема, у Постановах ВС по справах: N? 759/5414/17 від 09.12.2020 року; N? 299/3583/15-ц від 04.11.2020 року; N? 362/3680/17 від 05.08.2020 року; N? 525/1592/18 від 14.07.2020 року; N? 753/11069/16 від 17.02.2021 року; N? 910/17947/15 від 03.02.2021 року; N? 205/7747/18 від 14.04.2022.

Відповідно до Розрахунку вартості КТ3 марки «Ford Focus» p.н. НОМЕР_9 після ДТП, вартість відновлювального ремонту КТ3 становить 757 861 грн. 09 коп., ринкова вартість КТ3 до ДТП складає 376 437 грн. 45 коп., вартість КТЗ в пошкодженому стані становить 38 841 грн. 06 коп. За результатами Розрахунку МТСБУ здійснило регламентну виплату у розмірі 160 000 грн. 00 коп.

Водночас, з метою самостійного визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу «Ford Focus» р.н. НОМЕР_6 , ОСОБА_1 звернувся до судового експерта Дроздова Юрія Володимировича, який обізнаний про кримінальну відповідальність та підготував Висновок Експерта N? 4005/24 від 22.05.2024 року для подання до суду у відповідності та згідно вимогам діючого законодавства України.

Згідно зі Висновком судового експерта N? 4005/24 від 22.05.2024 року вартість відновлювального ремонту КТЗ «Ford Focus» р.н. AE1828TE склала 743 370 грн. 30 коп., вартість КТ3 до ДТП складає 355 467 грн. 16 коп.

Вартість КТЗ у пошкодженому стані після ДТП відповідно до Договору купівлі-продажу КТ3 N? 6112/24/-2126 складає 80 000 грн. 00 коп.

Оскільки вартість витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, то такий транспортний засіб є фізично знищеним, відтак потерпілій особі (власникові) має бути сукупно відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП: 355 467.16 - 80 000 = 275 476 грн.16 коп.

Отже, із відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданої шкоди і належним страховим відшкодуванням у розмірі: 275 476,16 грн. (фактичний розмір шкоди, що становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП) - 160 000 грн. (належний розмір виплаченої регламентної виплати, що становить ліміт відповідальності страховика - страхову сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб) = 115 467 грн. 16 коп.

Окрім того, як вбачається із Платіжної інструкції N? @2PL599818 від 01.05.2024 року, вартість витрат ОСОБА_1 на оплату оцінки вартості матеріального збитку складає 3 800,00 грн.

Зазначені витрати, пов?язані зі складанням оцінки заподіяного матеріального збитку та ринкової вартості автомобіля в пошкодженому стані, підлягають стягненню із відповідача на користь ОСОБА_1 у порядку розподілу судових витрат між сторонами.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 до відповідача щодо стягнення відшкодування майнової шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України N? 6 від 27.03.92р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Піо володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання. Окрім того, Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України N?б від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Також, згідно з Актом виконаних робіт та Платіжних інструкцій N? 0.0.1 від 17.05.2024 року та N?0.0..1 від 17.04.2024 року вартість витрат Позивача-2 на евакуацію пошкодженого автомобіля складає 1 865,00 грн. (1 500,00 грн. + 365,00 грн.).

Відповідно до Акту прийняття-передачі тимчасово-затриманого транспортного засобу для видачі (повернення) вбачається, що поліцейськими ВЗРСМ ЦЗ ГУНП в Дніпропетровській області транспортний засіб КТ3 «Ford Focus» р.н. НОМЕР_3 був тимчасово затриманий та зберігався на спеціальному майданчику. У зв?язку з зберіганням транспортного засобу на спеціальному майданчику Позивачем-2 були понесені витрати у розмірі 360 грн.00 коп, що підтверджується Платіжною Інструкцією N? 0.0..1 від 17.04.2024 року.

Зважаючи на те, що необхідність евакуації та зберігання на спеціальному майданчику пошкодженого КТ3 «Ford Focus» р.н. НОМЕР_3 була спричинена винними неправомірними діями, який завдав шкоди ОСОБА_2 , то саме відповідач має усунути негативний наслідок своїх дій, який, зокрема, але не виключно, полягає у додаткових вимушених витратах, які ОСОБА_2 понесла на відповідну оплату наданих послуг. Відтак, зазначені витрати (сукупно 2 225,00 грн.), пов?язані зі здійсненням евакуації та зберігання на спеціальному майданчику пошкодженого КТ3 «Ford Focus» р.н. НОМЕР_3 , підлягають стягненню із відповідача на користь ОСОБА_2 .

Щодо відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 виходить з наступного.

Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її задавала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до абз. 1 п. З Постанови Пленуму ВСУ N?4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ N? 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Належний ОСОБА_1 автомобіль «Ford Focus» р.н. НОМЕР_3 , був основним засобом його пересування та його родини. Фізичне знищення в ДТП належного йому автомобіля відповідачем, що вчинене з грубим порушенням відповідачем Правил дорожнього руху України, завдало ОСОБА_1 сильних душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо знищення майна, а також з вини відповідача ОСОБА_1 був позбавлений можливості користуватися своїм майном зважаючи на його повну (тотальну) загибель.

Більше того, згідно з Постановою Верховного суду по справі N? 761/14285/16-ц від 22 квітня 2019 року: «участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання заявника у касаційній скарзі на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди є безпідставними».

З наведеної правової позиції слідує, що сам факт пошкодження майна ОСОБА_1 внаслідок ДТП (належного йому автомобіля) є вже достатньою підставою для висновку про завдання йому моральної шкоди, позаяк пошкодження такого власного майна, на думку

Верховного Суду, є обставиною, що безумовно свідчить про наявність негативного впливу на моральний стан ОСОБА_1 та спричинення душевних страждань.

До того ж, Рішенням ЄСПЛ від 27.07.2004 року у справі «Ромашов проти України» визначено, що завдана ОСОБА_1 моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації судом факту порушення.

Власне системний аналіз вищезазначених положень свідчить про те, що просто визнання самого факту завдання моральної шкоди не є достатньою сатисфакцією, відтак допускається відшкодування такої шкоди у грошовій формі. Моральна шкода апріорі не є такою, що може бути відшкодована у повному обсязі, так як немає (і не може бути) єдиних точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Із зазначеного випливає, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, який визначається і обгрунтовується потерпілим, виходячи із внутрішнього переконання.

Таким чином, моральна шкода, завдана протиправними діями відповідача, внаслідок яких було фізично знищено транспортний засіб ОСОБА_1 «Ford Focus» р.н. НОМЕР_3 , з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована відповідачем у розмірі 15 000 грн. 00 коп.

Щодо відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її задавала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до абз. 1 п.З Постанови Пленуму ВСУ N?4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ N? 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У зв`язку з ушкодженням здоров`я, ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом «Ford Focus» p.н. НОМЕР_3 під час ДТП зазнала фізичний біль та страждання. Тривале лікування супроводжувалося болями та значними фізичними незручностями.

Як вбачається з консультативних висновків, ОСОБА_2 після дорожньо-транспортної пригоди зверталась до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня N? 4» Дніпровської міської ради з скаргами на біль шийного та грудного відділу хребта. За результатами огляду шийного відділу хребта був зроблений висновок: КТ-карти на патологічного кіфозу шийного відділу хребта на рівні С3-С6. За результатами огляду грудного відділу хребта був зроблений висновок: КТ-ознаки протрузії міжхребцевого диска на рівні Th11-Th12.Початкові КТ-прояви спондилоартрозу.

Внаслідок ДТП ОСОБА_2 зазнала фізичного болю та страждання. Позивач-2 вживала протизапальні та знеболюючі препарати, оскільки відчувала біль та фізичний дискомфорт, позаяк, в результаті ДТП ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження. Як вбачається з квитанцій, ОСОБА_2 було понесено витрати, придбано знеболювальні засоби, зокрема фламідез, фібриназа, німесил. ОСОБА_2 було куплено реабілітаційний бандаж для стабілізації пошкоджених ділянок тіла і зниження навантаження на травмовані м?язи та ортопедичні устілки для підтримки нормальної роботи суглобів, зв?язків і м?язів.

У результаті отриманих травм здоров?я ОСОБА_2 було істотно пошкоджене, що спричинило зміну звичного життєвого режиму та соціальних взаємодій, негативно вплинуло на сімейні стосунки, а також взаємодію з оточуючими. завдяки чому, порушення здоров?я позбавило Позивача-2 можливості продовжувати активне громадське життя, що є важливою частиною його соціальних зв?язків і самореалізації.

Таким чином, моральна шкода, завдана протиправними діями відповідача, ОСОБА_2 , з урахуванням принципів розумності та справедливості, має бути відшкодована у розмірі 25 000 грн. 00 коп.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач повинне довести, що його дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що вказаний відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги можливу незгоду відповідача з позовними вимогами, оскільки вони спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджені.

Відповідно до ст.141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Відповідно до пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (постанова від 17 жовтня 2014 року№10) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (в рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження).

Розглядаючи справу, ВС зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні право допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду № 826/1216/16 від 27.06.2018 року до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Вимоги про стягнення витрат на правову допомогу є документально підтвердженими, а саме: договором про надання професійної правничої допомоги з додатками, що також узгоджується з позицією викладеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду № 826/1216/16 від 27.06.2018 року.

Згідно роз`яснень у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При визначенні розміру відшкодування позивачам витрат на правову допомогу суд враховує те, що заявлена до відшкодування сума відповідає критеріям обґрунтованості та розумної необхідності.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити і стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди у розмірі 115 467 грн. 16 коп., а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. 00 коп., відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22000 гривень, крім того стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у розмірі 2 225 грн. 00 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 грн. 00 коп., відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень

Також з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір за позовні вимоги ОСОБА_1 по справі у розмірі 1304.67 грн., оскільки цей позивач відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

Таким чином, викладені позивачами обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивачів відповідачем суду не надано, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди і витрат - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) 115 467 грн. 16 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди у розмірі, 15 000 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди, 22000 гривень відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 ) 2 225 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди у розмірі, 25 000 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди, 22000 гривень відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Держави судовий збір у розмірі 1304.67 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Г. Васюченко