Провадження №: 2-др/755/50/25
У Х В А Л А

"04" червня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Онопрійчук Д.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення завданих збитків та штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення завданих збитків та штрафу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2025 провадження у справі закрито на підставі п. 4 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

24.03.2025 до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у якій останній просить суд: стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 650 грн, яка обґрунтована тим, що оскільки позивач відмовився від позову, а також враховуючи той факт, що з самого початку розгляду справи відповідач заперечував проти позову і вважав його необґрунтованим, то вважає за можливе просити суд стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 33 650 грн. Розмір понесених витрат підтверджується договором про надання правничої допомоги, актом виконаних робіт, квитанціями про оплату вартості послуг, детальним описом виконаних робіт.

Заява відповідача про ухвалення додаткового рішення передана головуючому судді 27.03.2025 на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.03.2025.

27.03.2025 судом витребувані з відділу цивільних справ Дніпровського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи 757/27184/24-ц

31.03.2025 до суду надійшли заперечення представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, які обґрунтовані тим, що дії позивача по зверненню до суду з позовом до відповідача були обґрунтованими ст. 661 ЦК України та постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2023 у справі № 757/53137/21-ц, а отже правомірними. Лише в наслідок активних процесуальних дій позивача у справі № 757/53137/21-ц шляхом подання касаційної скарги на вказану вище постанову Київського апеляційного суду від 09.11.2023 у справі № 757/53137/21-ц вона була скасована Верховним Судом 05.02.2025.

27.05.2025 з відділу цивільних справ Дніпровського районного суду м. Києва головуючому судді передані матеріали цивільної справи 757/27184/24-ц.

За правилом ч.ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

В судове засідання 04.06.2025, що призначене судом для розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином. Від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду надійшла заява про проведення розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 та його представника.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення у відсутність учасників справи.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та заяву представника відповідача, приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За матеріалами справи судом встановлено, що 17.09.2024 до Дніпровського районного суду м. Києва за підсудністю з Печерського районного суду міста Києва на підставі ухвали від 24.06.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення завданих збитків та штрафу, яка 19.09.2024 була передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2025 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання на 12.11.2024.

Предметом позовних вимог у даній справі було стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 завданих збитки в сумі 4 565 861,42 грн., штрафу в розмірі 1 310 000,00 грн., а також судових витрат по справі: судовий збір у сумі 15 745,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зокрема, але не виключено позивач посилався на те, що 22.09.2017 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 1310000 грн., що на той момент становило гривневий еквівалент 50 000 доларів США, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. На наступний день після придбання квартири позивачем було відкрите кримінальне провадження № 0011244, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України. Так, укладаючи з позивачем договір купівлі-продажу квартири, відповідач приховав від позивача інформацію про існуючі проблеми з квартирою про які він знав, або повинен був здогадуватися, проявляючи розумний сумнів.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27.03.2023 у справі № 757/53137/21 у задоволенні позову першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави, а саме Київської міської ради до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та витребування майна, відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2023, рішення Печерського районного суду міста Києва від 27.03.2023 скасоване, ухвалено по справі нове судове рішення, яким задоволено та визнано відумерлою та передано у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка складається з квартири АДРЕСА_2 ; витребувано від ОСОБА_3 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_2 .

З вказаних обставин, позивач вважав, що відповідач повинен відшкодувати позивачу збитки у зв`язку із вилученням квартири за рішенням суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2024 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та зупинено провадження у даній цивільній справі, до розгляду Верховним Судом касаційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 09.11.2023 у цивільній справі № 757/53137/21-ц за позовом першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , про визнання спадщини відумерлою та витребування майна.

21.02.2025 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що 05.02.2025 Верховним Судом задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3 , скасовано постанову Київського апеляційного суду від 09.11.2023, рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.03.2023 залишено в силі.

24.02.2025 до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про відмову від позову, яка була обґрунтована тим, що підставою для звернення з даним позовом стало ухвалення 09.11.2023 Київським апеляційним судом постанови, якою апеляційна скарга першого заступника керівника Київської міської прокуратури була задоволена, рішення Печерського районного суду міста Києва від 27.03.2023 у справі № 757/53137/21-ц скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та витребування майна - задоволено. Витребувано від ОСОБА_3 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_2 , яку він придбав у ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.09.2017. 05.02.2025 Верховний Суд постановою у справі № 757/53137/21-ц, провадження № 61-18127св23, касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовільнив, постанову Київського апеляційного суду від 09.11.2023 скасував, рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.03.2023 залишив в силі, змінивши його мотивувальну частину шляхом виключення з неї посилання на пропуск позовної давності як підставу для відмови у позові. Отже, зі скасуванням постанови Київського апеляційного суду від 09.11.2023 у справі № 757/53137/21-ц відпали правові підстави для позову у справі № 757/27184/24-ц. Враховуючи викладене представник позивача просив суд прийняти відмову позивача ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_1 про стягнення завданих збитків та штрафу у зв`язку з тим, що припинила існування правова підстава для звернення з позовом та вжити заходів з повернення 50% судового збору ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплаченого ним в розмірі 15140 гривень за подання позовної заяви згідно з платіжною інструкцією на переказ готівки № 0.0. від 30.05.2024.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.02.2025 поновлено провадження у даній цивільній справі та справа призначена до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2025 заява представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про закриття провадження, задоволена, провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення завданих збитків та штрафу, закрито; повернуто ОСОБА_3 50% судового збору сплаченого ним за подання позовної заяви.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги на рахунок держави.

Так, ст. 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантоване статтями 55, 124 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Але таке право не є абсолютним. Суд може обмежити реалізацію цього права, зокрема, у порядку, встановленому статтею 44 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

У постанові від 17.02.2021 у справі № 308/9100/19-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі закриття провадження передбачено частиною п`ятою статті 142 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У додатковій постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 905/460/21 Верховний суд вказав, що о скільки норма частини п`ятої статті 130 ГПК України (яка відповідає положенням ст. 132 ЦПК України) не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості / необґрунтованості, то таку оцінку слід проводити суду у кожній справі окремо, відповідно до встановлених обставин перебігу спірних правовідносин.

У постанові від 18.12.2024 Велика Палата Верховного Суду по справі №921/357/20 вказала, що Велика Палата Верховного Суду враховує послідовну та сталу правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої наведена норма ГПК України не встановлює конкретні критерії для оцінки дій позивача на предмет обґрунтованості / необґрунтованості, то таку оцінку слід проводити суду у кожній справі окремо, відповідно до встановлених обставин перебігу спірних правовідносин. Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень (частина перша статті 74 ГПК України). Тобто стороні / особі, що заявляє про компенсацію здійснених нею витрат (у цій справі приватний виконавець) внаслідок необґрунтованих дій іншої сторони, необхідно довести, які саме необґрунтовані дії іншої сторони були вчинені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяла ця сторона недобросовісно; чи недобросовісна сторона мала на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів іншої сторони; чи були дії недобросовісної сторони умисні й чим це підтверджується тощо.

Отже, у цій справі відповідач заявляючи про стягнення з позивача судових витрат, які він поніс під час розгляду справи, внаслідок необґрунтованих дій позивач, мав довести які необґрунтовані, на його думку, дії були вчинені позивачем в ході розгляду даної справи та в чому вони полягали. Таких обґрунтувань відповідач не навів, а лише послався на відповідну норму процесуального закону яка визначає наявність права відповідача у разі закриття провадження у справі заявити про компенсації йому понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Верховний Суд у постанові від 18.09.2023 у справі №711/64/23 (провадження № 61-8686св23) зазначив, що «для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 26.09.2018 у справі № 148/312/16-ц (провадження № 61-24189св18), від 28.01.2019 у справі № 619/1146/17-ц (провадження № 61-44038св18), від 02.12.2020 у справі № 202/2600/15-ц (провадження № 61-6264св20), від 17.12.2020 у справі № 758/12381/18-ц (провадження № 61-15039св20), від 14.01.2021 у справі № 521/3011/18 (провадження № 61-10254св20); Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 21.12.2020 у справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21.11.2018 у справі № 820/4347/17 (адміністративне провадження № К/9901/39893/18), від 18.03.2020 у справі № 280/5628/18 (адміністративне провадження № К/9901/16400/19, № К9901/16405/19).

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

З огляду на обставини справи, у суду відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 55, 124 Конституції України ст.ст. 2, 4, 13, 44, 133, 137, 141, 247, 260, 261, 270, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволені заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення завданих збитків та штрафу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: