РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/8770/24

Провадження №: 2/755/2897/25

"06" червня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Гончарука В.П.,

за участі секретаря Печуркіної Я.А.

з участю сторін: представника позивача Панченко М.В.

представника відповідача Школяр А.В.

представника відповідача Досковського В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_4 до ТОВ «Ніка- Трейд», ОСОБА_5 про визнання недійсним ліцензійного договору та застосування наслідків його недійсності, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Ніка-Трейд», ОСОБА_5 про визнання недійсним ліцензійного договору та застосування наслідків його недійсності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно зі свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 10 травня 2018 року, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули право власності на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1» для товарів і послуг віднесених до 1,4 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг.

Між позивачем та ОСОБА_5 не укладався договір щодо спільного використання торговельної марки.

У кінці травня 2021 року позивач дізнався про використання товариством з обмеженою відповідальністю «Ніка Трейд» знаку «ІНФОРМАЦІЯ_1» шляхом імпорту та продажу на території України продукції маркованої даним позначенням, що стало підставою для звернення позивача до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету та поліції, адже позивач не надавав ані усної, ані письмової згоди на використання знаку «ІНФОРМАЦІЯ_1» ТОВ «Ніка Трейд».

З відповіді Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету від 28 жовтня 2021 року позивачу стало відомо, що начебто 01 червня 2018 року Товариство уклало з другою співвласницею торговельної марки - ОСОБА_5 ліцензійний договір та почало використовувати його способами п.4 ст. 16 Закону України «Про охорону права на знаки для товарів і послуг».

Відповідно до умов укладеного ліцензійного договору ОСОБА_5 надає за плату ТОВ «Ніка-Трейд» дозвіл на використання Торговельної марки у підприємницькій діяльності ліцензіата на наступних умовах: проста (невиключна0 ліцензія з правом видачі субліцензії. Під торговельною маркою для цілей цього Договору мається на увазі торговельна марка «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом № НОМЕР_1 .

Згідно із розділом 3 оскаржуваного Договору торговельна марка може бути використана у будь-який спосіб, що прямо не заборонений чинним законодавством України, в межах отриманої ліцензії Товариству (ліцензіату) дозволено використовувати Торговельну марку щодо всіх товарів (послуг), для позначення яких реєструвалась Торговельна марка . Ліцензіат має право передавати впродовж строку дії Ліцензії право використання Торговельної марки третім особам (субліцензія) на підставі окремих субліцензійних угод.

Відповідно до розділу «Винагорода ліцензіара» оскаржуваного Договору за використання торговельної марки Товариство ( ліцензіат) зобов`язується сплачувати регулярні платежі ліцензіару (Роялті). Сторони погодили, що роялті за Договором підлягають виплаті щорічно до останнього числа місяця, наступного за звітним періодом. Сума Роялті за користування Ліцензією в поточному звітному періоді встановлюється в розмірі 30 000 грн. Всі розрахунки до Договором здійснюються шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок ліцензіара.

Строк дії ліцензійного договору відповідно до п.п. 4.2, 4.3. закінчився 31 грудня 2021 року.

Використання Товариством торговельної марки підтверджують контракти ТОВ «Ніка-Трейд» з іноземними контрагентами на поставку товарів 1 та 4 класів МКТП маркованих знаком «ІНФОРМАЦІЯ_1»: № 112020 від 11 листопада 2020 року, який закінчився 31 грудня 2023 року; №DOL/V/48/2020/EN-UA від 01 грудня 2020 року, № 18112020 від 18 листопада 2020 року, якій закінчився 31 грудня 2023 року.

По зазначеним контрактам ТОВ «Ніка-Трейд» проводились розрахунки з іноземними імператорами, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи № 755/3412/22, а також у матеріалах кримінальних проваджень №00001877 та №0001133, які були відкриті, в тому числі, за фактом незаконного використання засновниками та директором Товариства знаку «ІНФОРМАЦІЯ_1» в яких позивач визнаний потерпілим.

До того ж з листа Київської митниці Держмитслужби України від 18 червня 2021 року вбачається, що в зоні діяльності Київської митниці Держмитслужби за митною декларацією від 06 квітня 2021 року UA100070/2021/318067 здійснено митне оформлення товару «олива моторна, олива гідравлічна та олива трансмісійна» отримувачем якого є ТОВ «Ніка-Трейд» в кількості 20 242,664 кг. торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1». Реалізацію ввезеного ТОВ «Ніка-Трейд» мастила «ІНФОРМАЦІЯ_1» на території України підтверджує виписка з рахунку відповідача -1.

Враховуючи вказане, а також те, що оскаржуваний ліцензійний договір був укладений в супереч чинному законодавству, порушував права позивача, як співвласника свідоцтва та завдавав йому збитків та моральної шкоди, позивач вирішив звернутися до суду з цим позовом, в якому просить визнати недійсним ліцензійний договір від 01.06.2018 р. про використання знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом № НОМЕР_1 укладений між ТОВ «Ніка-Трейд» та ОСОБА_5 . Застосувати наслідки недійсності ліцензійного договору, а саме:

-Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка-Трейд» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду , завдану ОСОБА_4 у розмірі 500 000,00 грн.;

-Стягнути в рівних частках по 630 000,00 грн. з товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка-Трейд» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 збитки (упущену вигоду), завдані ОСОБА_4 у розмірі 1 260 000, 00 грн.

-Заборонити товариству з обмеженою відповідальністю «Ніка- Трейд» будь-яке використання знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом № НОМЕР_1 від 10 травня 2018 року, виданим міністерством економічного розвитку і торгівлі України, для товарів і послуг, віднесених до 1,4 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг, в тому числі імпорт товарів, маркованих цим позначенням.

-Стягнути з відповідачів пропорційно судові витрати у розмірі 40 022,40 грн.

30 червня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Представник відповідача ТОВ «Ніка-Трей» Школяр А.В. у встановлений судом строк подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі, просить в позові відмовити, вказуючи на те, що відповідач ТОВ «Ніка-Трей» здійснює закупівлю та реалізацію за оптовими цінами мастила автомобільного, фільтрів автомобільних, автомобільну хімію, автомобільні лампи, ремні тощо. Закупівля вказаної вище продукції здійснюється згідно з договорами, укладеними між відповідачем та іноземними суб`єктами господарювання, які є виробниками та продавцями продукції з позначенням «ІНФОРМАЦІЯ_1». В свою чергу «ІНФОРМАЦІЯ_2» є незалежною торговою маркою, продукція бренда, що випускається концерном «DEUTSCHE OLWERKE, LUBMIN GMBLL Germany», до складу якого входять перелічені компанії. Відповідач безпосереднє використання продукції з позначенням «ІНФОРМАЦІЯ_1» розпочав після підписання контрактів в листопаді 2020 року та імпорті деяких видів продукції в грудні 2020 року. Такому використанню продукції з позначенням «ІНФОРМАЦІЯ_1» передувало підписання 01.06.2018 року з ОСОБА_5 ліцензійного договору та використання торгової марки «ІНФОРМАЦІЯ_1». Під час підписання такого договору ОСОБА_5 запевнила відповідача, що має дозвіл від іншого власника позивача ОСОБА_4 на передачу торгової марки третім особам та при необхідності зможе це підтвердити. Про наявність домовленості між позивачем ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_6 також свідчить використання торгової марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» ПП «Компанія Аверс», єдиним учасником та директором якого є позивач ОСОБА_4 . Після ініціювання позивачем перевірки відповідача Північним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України у жовтні 2021 року, відповідач припинив будь-яке використання торгової марки «ІНФОРМАЦІЯ_1». Звертають увагу на те, що ліцензійний договір з ОСОБА_5 був укладений саме 01.06.2018 року, але в грудні 2018 року в рамках кримінального провадження № 00000020 від 26.04.2018 року слідчими органами ГУ ДФС під час обшуків були вилучені первинні фінансово-господарські документи за період 2016-2018 роки в тому числі згаданий вище ліцензійний договір. За наслідками досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні слідчими органами 22.04.2019 року винесено постанову про закриття кримінального провадження але оригінали первинних документів Відповідачу не повернуто. Так як Товариство будучи юридичною особою має обов`язок відновити всі первинні документи , які були втрачені, знищені чи вилучені починаючи з травня 2019 року Відповідач почав відновлювати такі документи в тому числі і ліцензійний договір. Після відновлення на якому була проставлена печатка копія ті така копія була передана ОСОБА_5 .

Щодо тверджень Позивача про використання торгової марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» після закінчення дії ліцензійного договору, Відповідач зазначає, що вказані позивачем договори та контракти були укладені під час ліцензійного договору від 01.06.2018 року і після закінчення дії такого договору ввезення товарів 1-4 класів МКТП за такими контрактами Відповідач не здійснював. В частині контрактів Відповідачем були підписані додаткові угоди з іноземним постачальником на поставку товарів з торговою маркою не «ІНФОРМАЦІЯ_1» а «ІНФОРМАЦІЯ_3», відповідно до свідоцтва на торговельну марку № НОМЕР_2 , яка була зареєстрована Відповідачем яка мала позначення на 01,02,03,04,07,11,12,17 групи товарів визначених МКТП, що давало право використовувати торгову марку «ІНФОРМАЦІЯ_3», законність використання якої було предметом розгляду справи № 755/5545/23 за наслідками якого ОСОБА_4 було відмовлено в задоволенні позову.

Щодо відшкодування моральної шкоди, зазначає що 03 квітня 2023 року Позивачем вже подавалась позовна заява про відшкодування моральної шкоди в наслідок начебто незаконного використання торгової марки «ІНФОРМАЦІЯ_1», за наслідками розгляду якої у справі № 755/3711/23 Київський апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність моральної шкоди у зв`язку з законністю використання Відповідачем трогової марки «ІНФОРМАЦІЯ_1», а оскільки обґрунтування доведеності наявності моральної шкоди як у справі 755/3711/23 так і у справі що розгуляється є ідентичним (т.1 а.с.182-187)

Представник позивача ОСОБА_4 - Панченко М.В. скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та додатково пояснив, що у п. 2.2. оскаржуваного ліцензійного договору від 01.06.2018 р. на який посилається відповідач ТОВ «Ніка-Трейд» як на ніби підставу законного використання ним торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1», чітко вказано, що даний договір стосується знаку «ІНФОРМАЦІЯ_1», за свідоцтвом № НОМЕР_1 та наведеного зображення цього позначення, який належить Позивачу та другій співвласниці, а права на цей знак захищаються законодавством. Щодо ніби наявності у другій співвласниці свідоцтва дозволу від позивача на укладання ліцензійного договору, вказує що наявність такого дозволу спростовується поясненнями самої співвласниці, яка вона надавала в рамках розгляду справи № 755/3412/22.

Щодо твердження Товариства про те, що надання згоди позивачем на використання Товариством знаку «ІНФОРМАЦІЯ_1» ніби підтверджується долученими ним видатковими накладними та поясненнями зазначає, що Позивач не надавав згоди (ліцензії) на використання знаку «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом № НОМЕР_1 будь-яким іншим третім особам, зазначені накладні були укладені між Приватним підприємством «Компанія Аверс» і Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІН-ПАРТС», та відповідно не мають відношення до відповідачів ТОВ «Ніка-Трейд» та ОСОБА_5 . Відомості про видачу свідоцтва № НОМЕР_1 на знак для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» були опубліковані лише 10.05.2018 року, відповідно надані товариством видаткові накладні були підписані ще до реєстрації знаку «ІНФОРМАЦІЯ_1». З переліку назв товарів, що зазначені у наданих Товариством накладних, неможливо встановити реалізацію Приватним підприємством «Компанія Аверс» товарів 1,4 класів МКТП маркових позначень «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом № НОМЕР_1 . (т.2 а.с. 126-131).

01.08.2024 року представником відповідача ОСОБА_5 адвокатом Досковським В.Г. подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі, просить в позові відмовити, посилаючись на те, умовою підписання ОСОБА_5 01.06.2018 року з ТОВ «НІКА ТРЕЙД» ліцензійного договору на використання торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом № НОМЕР_1 було запевнення її з боку засновника Товариства ОСОБА_7 про те, що інший співвласник торгової марки ОСОБА_4 також надав згоду щодо використання зазначеної торговельної марки і що таке використання буде відбуватись в межах правового поля. Вважає, що права ОСОБА_4 укладений договором не порушені, про що свідчить відмова АМКУ від 28.10.2021 в задоволенні заяви ОСОБА_4 про порушення законодавства, так і постанова 19.04.2022 р. про закриття кримінального провадження № 00001133 розпочатого за заявою ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 229 КК України за ознаками незаконного використання знаку для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1»

Вказує на те, що якщо під час дії ліцензійного договору укладеного 01.06.2018 року між ТОВ «НІКА-ТРЕЙД» та ОСОБА_5 і відбувалось використання знаку для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за відсутності згоди ОСОБА_4 та всупереч запевненням ОСОБА_5 про наявність такої згоди з боку ТОВ «НІКА-ТРЕЙД» та його засновника ОСОБА_7 то ТОВ здійснювало таке використання всупереч волі ОСОБА_5 та без її відома. Ані протягом дії оспорюваного ліцензійного договору , ані після закінчення строку його дії ОСОБА_5 жодних платежів на його виконання від ТОВ « НІКА-ТРЕЙД» не отримувала. ОСОБА_7 та ТОВ «НІКА-ТРЕЙД» запевняли ОСОБА_5 , що будь-якої вигоди від наявності ліцензійного договору не мають, а тому ніяких збитків позивачу не завдано.(т.2 а.с. 142-144).

06.08.2024 року представником позивача Панченко М.В. було подано відповідь на відзив ОСОБА_5 в якій він не погоджується з викладеними обставинами у відзиві та наполягає на задоволенні позову в повному обсязі ( т. 2 а.с. 151- 154).

14.08.2024 року представником позивача Панченко М.В. було подано заяву про відшкодування витрат ОСОБА_4 на професійну правову допомогу та заперечення проти заявлених ОСОБА_5 судових витрат, в якій просив покласти на ОСОБА_5 понесені ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн. та у випадку відмови у задоволенні позову або частковому задоволенні позову-відмовити ОСОБА_5 у покладенні понесених нею судових витрат на ОСОБА_4 (т. 2 а.с.196-197).

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Ці ідеї відображені й у Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України), кожен має право на повагу до його гідності (ч. 1 ст. 28 Конституції України).

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Основний Закон України заклав серйозне підґрунтя для розвитку і зміцнення демократичної, соціальної і правової держави, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. В Конституції України відображається надзвичайно цінна ідея про те, що саме держава функціонує для людини, відповідає перед нею за свою діяльність, а не навпаки. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі Свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 10 травня 2018 року, виданого Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 набули права власності на торговельну марку « «ІНФОРМАЦІЯ_1» » для товарів і послуг, віднесених до 1, 4 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг. ( т. 1 а.с. 30-33)

01.06.2018 року між ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніка-Трейд» укладено Ліцензійний договір на використання торговельної марки, відповідно до умов якого ліцензіар за Договором надає за плату ліцензіату дозвіл на використання торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» у підприємницькій діяльності ліцензіата на умовах простої (невиключної) ліцензії з правом видачі субліцензії. Торговельна марка може бути використана ліцензіаром у будь-який спосіб, що прямо не заборонений чинним законодавством України. ( т. 1 а.с. 39-41)

Згідно з Договорами, укладеними між ТОВ «Ніка-Трейд» та іноземними суб`єктами господарювання, продавці поставляють ТОВ «Ніка-Трейд» автомобільну продукцію під торговельною маркою «ІНФОРМАЦІЯ_1» - автомобільні фільтри, автомобільну охолоджуючу рідину, автомобільні приводні ремні, автомобільні фільтри, автомобільні та промислові мастила, рідини для каталізатора, автомобільні лампи тощо. За якими відповідно до платіжних доручень були проведені розрахунки (т. 1 а.с. 42-55)На адвокатський запит представника ОСОБА_4 - адвоката Панченко М.В.О від 13.06.2021 року щодо завезення компанією ТОВ «Ніка-Трейд» за номером митної декларації UA100070/2021/318067 від 06.04.2021 року оливи моторної, гідравлічної торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1», Київською митницею Держмитслужби ДМС України 18.06.2021 року повідомлено про те, що в зоні діяльності Київської митниці Держмитслужби за митною декларацією від 06.04.2021 року UA100070/2021/318067 здійснено митне оформлення товару «олива моторна, олива гідравлічна та олива трансмісійна», отримувачем якого являється ТОВ «Ніка-Трейд» в кількості 20 242,664 кілограм. (т.1 а.с. 68-70).

28.10.2021 року Північним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України Листом № 60-02/7992 повідомлено директора ПП «Компанія Аверс» ОСОБА_4. про те, що за результатами аналізу у сукупності повідомлених заявником ПП «Компанія Аверс» обставин, а також наданих заявником і відповідачем ТОВ «Ніка-Трейд» документів та інформації, у діях ТОВ «Ніка-Трейд» не виявлено ознак порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції,у зв`язку з чим заявнику ПП «Компанія Аверс» повідомлено про відмову у початку розгляду справи за повідомленими у заяві обставинами. ( т.1 .а.с. 36-38).

Правовідносини, які виникають у зв`язку з набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг (далі - знак, торговельна марка) в Україні регулюються Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», а також нормами Цивільного кодексу України.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 432 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Відповідно до статті 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 420 Цивільного кодексу України до об`єктів права інтелектуальної власності належать, зокрема, торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Відповідно до статті 492 Цивільного кодексу України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Згідно зі статтею 493 Цивільного кодексу України суб`єктами права інтелектуальної власності на торговельну марку є фізичні та юридичні особи. Право інтелектуальної власності на певну торговельну марку може належати одночасно кільком фізичним та (або) юридичним особам.

Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом (стаття 494 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 495 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частинами першою - четвертою статті 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» передбачено, що правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі, та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Об`єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Право власності на знак засвідчується свідоцтвом. Обсяг правової охорони, що надається,визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Згідно з частиною четвертою статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» використанням знака на товари і послуги визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.

Відповідно до частини п`ятої статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України. На вимогу власника свідоцтва таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов`язаний відшкодувати власнику свідоцтва заподіяні збитки. Власник свідоцтва може також вимагати усунення з товару, його упаковки незаконно використаного знака або позначення, схожого з ним настільки, що їх можна сплутати, або знищення виготовлених зображень знака або позначення, схожого з ним настільки, що їх можна сплутати.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові пояснення сторін спірних правовідносин, діючи в межах заявлених позовних вимог, що передбачений законом, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_4 , який разом із ОСОБА_5 набув право власності на оспорюваний торговельний знак «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 від 10 травня 2018 року, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, для товарів і послуг. Та оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності угоди про використання знака для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як співвласниками знаку, відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» кожен з вищевказаних власників свідоцтва може використовувати знак на свій розсуд, але жоден не має права давати дозвіл (видавати ліцензію), укладати ліцензійний договір на використання знака та передавати право власності на знак іншій особі без згоди решти власників свідоцтва.

Однак, усупереч вимогам Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», без згоди позивача ОСОБА_4 як одного із власників свідоцтва на спірний знак для товарів і послуг, відповідач ТОВ «Ніка-Трейд» використовував знак способами, передбаченими частиною четвертою статті 16 вказаного Закону, тому позов в частині визнання недійсним ліцензійного договору від 01.06.2018 року про використання знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» укладений між ТОВ «НІКА-ТРЕЙД» та ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Висновком експерта № 962/03/2023 за результатами проведення судової психологічної експертизи від 15.03.2023, складеного експертом ОСОБА_8 ТОВ «Експертно-дослідна служба України» р., встановлено у ОСОБА_4 зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості та виникли внаслідок обставин, що досліджуються за справою - психологічні наслідки конфлікту ОСОБА_4 з ТОВ «НІКА-ТРЕЙД» через використання ними знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка належить підекспертному; ОСОБА_4 завдані страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується за справою; орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених ОСОБА_4 становить 500 000,00 грн. (т. 1 а.с. 79-101).

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини другої названої статті моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також вказано на те, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Верховний Суд у Постанові від 25 серпня 2020 року у справі № 357/14357/17 вказав на те, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц, постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 464/6418/146, вказано на те, що суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 591/6892/18 зазначено про те, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, рішення має увалюватись з дотримання принципу співмірності та справедливості з урахуванням конкретних обставин справи та тривалістю завдання моральної шкоди позивачу.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Виходячи з положень п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

За загальним правилом, моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків в колективі, сім`ї, втрату роботи, можливості зробити кар`єру, втрату довіри оточуючих людей тощо. Ці зміни примушують особу докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вони є визначальними показниками настання моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що наявність таких страждань позивач обґрунтовує виключно висновком експерта, який зроблений на підставі психологічного обстеження позивача, письмових показів свідків, наданих експерту позивачем, які вказували на знервований стан позивача. В той же час, зазначені експертом особи не були заявлені в якості свідків в ході судового розгляду, відповідно не допитувались судом в порядку передбаченому процесуальним законом, тому їх пояснення надані в письмовому вигляді можуть бути розцінені виключно як письмові докази, проте їх достовірність та достатність не є визначальним для підтвердження наявності моральних страждань позивача.

За нормами процесуального законодавства висновок експерта не має наперед визначеної сили, і оцінюється судом за загальними правилами у сукупності з іншими наявними доказами у справі. Судом не може бути взято до уваги наданий позивачем висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи дослідження, оскільки експерт вийшов за межі своїх повноважень. Окрім аналізу психологічного стану позивача були надані відповіді на питання, що належать до компетенції суду, такі як факт заподіяння моральної шкоди, встановлення причино-наслідкового зв`язку з діяльністю відповідача та визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Матеріали справи містять консультативний висновок від 10.03.2023 року, проте встановлений в ньому діагноз не свідчить про те, що він є наслідком моральних страждань позивача які йому були заподіяні відповідачами ( т.1 а.с. 106).

Отже в ході розгляду справи позивачем не доведена наявність таких страждань, які викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків в колективі, неможливість зробити кар`єру із використанням належної йому на праві спільної власності торговельної марки, втрату довіри оточуючих людей у зв`язку з цим тощо. Тобто не доведена наявність у його житті змін, і вчинення ним додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому слід зазначити, що сама по собі наявність звернень позивача до різних органів державної влади щодо порушення його права, без наявності реального результату, не свідчить що такі зусилля призвели до зміни організації його життя.

Обставини наявності моральних страждань та наявність додаткових зусиль для організації життя є визначальними показниками настання моральної шкоди. А отже за відсутності доведення цих обставин не можна стверджувати про наявність моральної шкоди заподіяної позивачу.

Оскільки обґрунтування суми моральної шкоди здійснено позивачем виключно з посиланням на висновок експерта, який не має обов`язкового характеру для суду і оцінюється у сукупності з іншими доказами у справі. У даній справі позивач просив про відшкодування заподіяної моральної шкоди, однак належних, допустимих та достатніх доказів наявності такої шкоди, протиправності дій відповідача, його вини та наявності причинного зв`язку між ними не надав. Разом з цим, саме позивач має довести обставини на які він посилається.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») Європейський Суд наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Також не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_4 про стягнення з відповідачів на його користь збитків (упущеної вигоди) у розмірі 1 260 000 грн., адже жодного доказу заподіяння таких збитків позивачем не надано.

Позивачем в тому числі заявлена позовна вимога про заборону товариству з обмеженою відповідальністю «НІКА -ТРЕЙД» будь-яке використання знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом № НОМЕР_1 від 10 травня 2018 року, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, для товарів і послуг, віднесених до 1,4 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг, в тому числі імпорт товарів, маркованих цим позначенням.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка-Трейд», ОСОБА_5 , , підлягає задоволенню частково.

Що стосується вимог позивача щодо відшкодування понесених судових витрат, суд зазначає наступне:

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Частиною першою та другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації, суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги.

На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги представником позивача надано суду копію Договору №03/04/2022 від 03 квітня 2022 року про надання правової (професійної правничої) допомоги, Додаткову угоду №1 до Договору №03/04/2022 про надання правничої допомоги від 04 квітня 2022 року; копію Акту № 1 від 02 січня 2025 року за Додатковою угодою № 1 від 10.06.2024 р. до договору № 03/04/2022 про надання правової допомоги від 03.04.2022 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 003 від 02 січня 2025 року відповідно до якого Панченко М.В. прийняв від ОСОБА_9 100 000 грн. на підставі Додаткової угоди № 1 від 10.06.2024 року про надання правової допомоги.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Основною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

За вказаних вище обставин, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів оплати за правову (правничу ), адже як зазначено вище, оплату позивач проводив на підставі Додаткової угоди № 1 до Договору № 03/04/2022 від 04 квітня 2022 року, в той же час Договору укладеного між позивачем та адвокатом № 03/04/2022 від 04 квітня 2022 року матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 77 - 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову в частині визнання ліцензійного договору недійсним, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 16, 418, 432, 420, 492, 493, 495 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 6, 16, 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» , ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА-ТРЕЙД», ОСОБА_5 про визнання недійсним ліцензійного договору та застосування наслідків його недійсності - задовольнити частково.

Визнати ліцензійний договір від 01.06.2018 року про використання знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом № НОМЕР_1 , укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА-ТРЕЙД» та ОСОБА_5 - недійсним.

В іншій частині в задоволені позову - відмовити.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКА-ТРЕЙД» , м. Київ, вул. Алматинська, б. 35-А) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 605,6 грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_4 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) 605,6 грн. витрат по сплаті судового збору..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 6.06.2025 р.

Суддя: