Справа № 646/2367/25
№ провадження 2/646/2219/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 м. Харків

Основ`янський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Шиховцової А.О.,

при секретарі судового засідання Святолуцькій К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ніколаєва Володимира Олександровича до Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури,-

за участі сторін цивільного процесу:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Ніколаєва В.О.,

представника відповідача Харківської обласної прокуратури прокурора Штефана Є.О.,

В С Т А Н О В И В:

20.03.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Ніколаєв В.О. звернувся до суду через систему «Електронний суд» із позовом до Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, в якому просить суд визнати факт завдання Харківською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області солідарно моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн. ОСОБА_1 внаслідок вчинення незаконної бездіяльності та дій, а також незабезпечення ефективного засобу правового захисту при здійсненні досудового розслідування кримінальних проваджень №0003153 від 09 серпня 2019 року за частиною 1 ст. 185 КК України та №0005318 від 27 грудня 2019 року за статтею 356 КК України, а також стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 500 000,00 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 липня 2019 року ОСОБА_1 був виселений з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з застосуванням до нього фізичного насильства. По даному факту 10 липня 2019 року позивач звернувся до органів Національної поліції, а саме: Шевченківського відділу поліції Головного управління поліції в Харківській області з відповідними заявами про злочин у порядку статті 214 КПК України, за результатами розгляду цих заяв відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були. ОСОБА_1 оскаржив таку бездіяльність до слідчого судді, в результаті чого ухвалою слідчого судді від 29 липня 2019 року зобов`язано уповноважену особу Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області внести відповідні відомості до ЄРДР. Так, було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003153 від 09 серпня 2019 року за частиною першою статті 185 КК України, 27 грудня 2019 року були внесені відомості до ЄРДР та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0005318 за статтею 356 КК України. ОСОБА_1 у своїй заяві та під час допиту прямо вказував на конкретних осіб, які вчинили у злочинні дії, водночас позивач зазначив, що ці особи не були допитані. Розслідування кримінальних проваджень було неефективним, дізнавачі Харківського РУП №3 періодично приймали рішення про їх закриття, про що ними виносилися відповідні постанови, які позивач був вимушений оскаржувати слідчому судді. Прокурори Харківської обласної прокуратури, на думку позивача, фактично самоусунулися від виконання своїх службових обов`язків, обмежившись наданням вказівок. Отже, позивач вважає, що Харківською обласною прокуратурою також допущена протиправна бездіяльність при процесуальному керівництві. Позивач вважає, що протиправною та незаконною бездіяльністю, на думку позивача, з боку уповноважених службових осіб Харківської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Харківській області йому завдано моральну шкоду. Позивач був вимушений жити у притулку, був позбавлений можливості вести гідний спосіб життя. 22 серпня 2019 року ОСОБА_1 був узятий на облік Харківським центром обліку бездомних осіб. З 22 серпня 2019 року по 22 лютого 2020 року ОСОБА_1 постійно проживав у комунальному закладі «Харківський міський центр реінтеграції бездомних осіб». З 24 лютого 2020 року по 24 серпня 2020 року ОСОБА_1 був прийнятий на обслуговування в цьому ж спеціалізованому комунальному закладі. Після виселення, стан здоров`я ОСОБА_1 погіршився, він проходив лікування, в тому числі в стаціонарних умовах, з приводу тяжких та небезпечних захворювань. Позивач вважає очевидним факт наявності моральної шкоди, що завдана йому тривалими незаконними, на його думку, бездіяльністю та діями відповідача в особі конкретних його службових осіб, що полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків, а тому з урахуванням тривалості такої бездіяльності та дій з боку відповідача, вимог розумності та справедливості, відшкодуванню підлягає на користь позивача моральна шкода в розмірі 500 000,00 грн., яка буде належною та достатньою для покриття тяжких душевних страждань, завданих позивачеві відповідачем.

Ухвалою суду від 24.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

26.03.2025 через систему «Електронний суд» від представника Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначив, що позовна заява не містить відомостей, щодо будь-яких дій з боку працівників ГУДКС в Харківській області, які б могли спричинити шкоду позивачу, чи порушити його права. Представник відповідача вважає, що ГУДКС в Харківській області є неналежним відповідачем у справі, оскільки підставою позову є стверджувані порушення прав позивача з боку органів досудового слідства, прокуратури. Казначейство відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету. Разом з цим, Казначейство не порушувало інтересів та охоронюваних законом прав позивача. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження шляхом подання відповідних скарг до суду не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача та не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174, 1176 ЦК України. Інших належних та допустимих доказів, якими підтверджується моральні страждання та інші негативні наслідки з обставин зазначених у позові, їх розрахунку не надано.

08.04.2025 через систему «Електронний суд» від представника Харківської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначила, що сектором дізнання Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №00003153 від 09.08.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального Кодексу України, а також кримінальне провадження №0005318 від 27.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ст. 356 КК України. Кримінальні провадження у ході досудового розслідування закривалися, проте скасовувалися ухвалами слідчих суддів. До Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова будь-яких скарг щодо неналежного стану досудового розслідування у вказаних кримінальних провадженнях від ОСОБА_1 не надходило. На цей час у вищевказаних кримінальних провадження слідство триває, з метою активізації розслідування процесуальними керівниками в порядку ст. 36 КПК України дізнавачам надано письмові вказівки, виконання яких триває, процесуальне керівництво здійснюють прокурори Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова. Представник відповідача вважає, що факт незгоди позивача з рішеннями прийнятими під час проведення досудового розслідування не може бути сам по собі правовою підставою для відшкодування моральної шкоди.

09.04.2025 через систему «Електронний суд» від представника ГУНП в Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначила, що сектором дізнання Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №00003153 від 09.08.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального Кодексу України. Досудовим розслідуванням встановлено, що до Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області надійшла ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова, якою зобов`язано уповноважену особу внести відомості до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення згідно з заявою ОСОБА_1 від 11.07.2019, про те що 08.07.2019 за адресою: АДРЕСА_1 , його виселили, та викинули його речі з кімнати, де він мешкав, та викрали гроші у сумі 1500 гривень. 09.08.2019 за вищевказаним фактом до ЄРДР внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. У ході проведення досудового розслідування встановлено та 31.08.2019 ОСОБА_1 вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого, та допитано в якості потерпілого, з показань позивача встановлено, що 08.07.2019 він знаходився за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 . Коли ОСОБА_1 збирався на вулицю, до квартири увійшли ОСОБА_2 , брат позивача, а також ОСОБА_3 та рідний син позивача ОСОБА_4 . Ці особи почали збирати особисті речі ОСОБА_1 , в результаті чого він викликав працівників поліції. По приїзду працівників поліції ОСОБА_2 надав документи, що підтверджують право власності на кв. АДРЕСА_1 та документи, які підтверджували зняття з реєстрації ОСОБА_1 за цією адресою. Після чого, ОСОБА_1 поїхав до відповідних органів, з метою з`ясування питання щодо зняття його з реєстрації. Після повернення до квартири о 18.00 год., ОСОБА_1 не зміг до неї потрапити, оскільки замки були замінені, після цього ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 , що всі його речі з квартири перевезені до гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що вказану квартиру останній придбав у 1990 році. У 1997 році переоформив квартиру на свою матір, у 2008 році його мати продала квартиру ОСОБА_5 , після чого остання у 2013 році продала квартиру його колишній дружині ОСОБА_6 . У травні 2019 року власником квартири став ОСОБА_2 28.04.2021 гр. ОСОБА_1 в присутності адвоката Барінова Д.В. був додатково допитаний в якості потерпілого. 15.12.2022 було прийнято рішення про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, та винесено відповідну постанову. 29.02.2024 ОСОБА_1 нарочно отримав постанову про закриття кримінального провадження. Постанову слідчого було скасовано ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова Семіряд І.В. від 15.03.2024, справа №638/10931/20 провадження №1-кс/638/1117/24 та поновлено досудове розслідування. 07.09.2024 було прийнято рішення про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, та винесено відповідну постанову. 01.04.2025 прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, вищезазначену постанову скасував постановою про скасування постанови про закриття кримінального провадження та надані вказівки СД ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області здійснюються усі необхідні слідчі (розшукові) дії та забезпечується швидке, повне та неупереджене розслідування з метою прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні №00003153 від 09.08.2019. Крім цього, в провадженні сектору дізнання Харківського РУП № 3 ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0005318 від 27.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ст. 356 КК України. Враховуючи, що ОСОБА_1 юридичних підстав знаходження у вказаній квартирі не мав, оскільки власником квартири є інша особа, котра володіє нею на законних підставах, а також те, що між заявником та фактичними власниками квартири склалися цивільно-правові відносини, кримінальне провадження неодноразово закривалось, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Проте, у зв`язку з незгодою з прийнятими рішеннями про закриття кримінального провадження, останні за скаргами ОСОБА_1 скасовувались слідчим суддею. На даний час досудове розслідування триває, з боку посадових осіб ГУНП в Харківській області здійснюється розслідування кримінального провадження, проводяться всі необхідні слідчі дії. Представник відповідача вважає, що твердження позивача про спричинення йому моральної шкоди є безпідставними, оскільки це є його особистою суб`єктивною думкою, будь-якими доказами факт спричинення моральної шкоди не підтверджено, зокрема, в результаті подання скарг в рамках досудового розслідування. Представник відповідача зазначає, що з аналізу ухвал слідчих суддів про скасування постанов про закриття кримінальних проваджень вбачається, що ці ухвали суду не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Такі процесуальні рішення розцінені позивачем як бездіяльність, проте інше визначення слідчим обсягу і характеру дій при проведенні досудового розслідування, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Жодною ухвалою слідчих суддів Дзержинського районного суду м. Харкова не встановлено протиправної бездіяльності посадових осіб ГУНП в Харківській області, в частині невиконання службових обов`язків. Слідчими суддями на стадії досудового розслідування кримінального провадження здійснюється лише оцінка прийнятих процесуальних рішень в межах КПК України, тобто така оцінка перебуває в площині кримінального процесуального законодавства. Представник відповідача вважає, що підставою для оскарження Рябком А.В. бездіяльності посадових осіб ГУНП в Харківській області, у цій справі є процесуальна діяльність слідчих та незгода з прийнятими процесуальними рішеннями, проте незгода позивача з прийнятим посадовими особами відповідача рішенням, які ним були оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди. Тому не можна вважати доведеним сам факт завдання позивачу моральної шкоди. Так, твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому кожним із відповідачів моральної шкоди та саме в зазначеному розмірі, жодним чином не обґрунтував таку суму, яка не відповідає принципам розумності. В даному випадку представник відповідача вважає, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів Дзержинського районного суду м. Харкова, що може вважатися достатньою справедливою сатисфакцією за обставин цієї справи. Представник відповідача вважає, що певні недоліки у процесуальній діяльності дізнавача у вигляді тривалого досудового розслідування через ряд чинників, зокрема, пов`язані з введенням воєнного стану на території України, які впливають на строки досудового розслідування і не залежать від посадових осіб ГУНП в Харківській області, не надають підстав для безумовного відшкодування моральної шкоди позивачу.

Ухвалою суду від 29.04.2025 закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті, витребувано з ХРУП №3 ГУНП в Харківській області інформацію щодо стадій досудового розслідування (дізнання) у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0003153 від 09 серпня 2019 року за частиною першою статті 185 КК України, а також №0005318 від 27 грудня 2019 року за статтею 356 КК України, і у випадку, якщо такі кримінальні провадження закриті надати до суду матеріали вказаних кримінальних проваджень для огляду в судовому засіданні.

19.05.2025 на виконання ухвали суду надійшла інформація щодо кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за №0003153 від 09 серпня 2019 року за частиною першою статті 185 КК України, а також №0005318 від 27 грудня 2019 року за статтею 356 КК України.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача Харківської обласної прокуратури у судовому засіданні зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстави для відшкодування шкоди. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ГУНП в Харківській області у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло.

Представник ГУ Державної казначейської служби України в Харківській області у судове засідання не з`явився, у відзиві просив провести розгляд справи без його участі.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України).

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Частиною 1 ст.44ЦПК України встановлено, що особи, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст.223ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами п. 5 ч. 4 ст.12 ЦПК України визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Беручи до уваги ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що учасники справи мали достатній час скористатися своїми правами, визначеними ЦПК України на надання всіх необхідних доказів, заяв, клопотань тощо для підтримання своєї правової позиції, суд з метою недопущення невиправданого затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності учасників справи, які не з`явилися.

Суд, заслухавши думку учасників справи, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 16.11.1990, реєстровий номер №2-5701.

04.03.1997 ОСОБА_1 згідно з Договором дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 6-ю Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-2027 подарував ОСОБА_7 спірну квартиру.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2010 у справі №2-301/10 вказаний договір дарування був визнаний недійсним.

11 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Вєтровою Л.О. за реєстровим №1-2805 ОСОБА_7 продала ОСОБА_5 спірну квартиру.

20 листопада 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу квартири, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голик С.В. за реєстровим №99.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.07.2017 зобов`язано уповноважену особу Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області внести до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 10.06.2017.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.07.2019 зобов`язано уповноважену особу Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області внести до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 10.07.2019.

Так, у провадженні СД ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за №0003153 від 09 серпня 2019 року за частиною першою статті 185 КК України, а також за №0005318 від 27 грудня 2019 року за статтею 356 КК України. ОСОБА_1 є потерпілим у даних кримінальних провадженнях.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про вселення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_8 про вселення та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Згідно з посвідченням про взяття на облік бездомної особи №579 ОСОБА_1 було взято на облік 22.08.2019 як особу, яка не має постійного місця проживання.

З 22 серпня 2019 року по 22 лютого 2020 року, а потім з 24 лютого 2020 року по 24 серпня 2020 року ОСОБА_1 проживав у Комунальному закладі «Харківський міський центр реінтеграції бездомних осіб», про що видані довідки Комунальним закладом «Харківський міський центр реінтеграції бездомних осіб». Про даний факт свідчать також тимчасові перепустки з даного закладу.

15.12.2022 дізнавачем у кримінальному провадженні №0003153 від 09 серпня 2019 року за частиною першою статті 185 КК України винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

29.02.2024 ОСОБА_1 отримав нарочно постанову дізнавача про закриття кримінального провадження №0003153 та оскаржив її до слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.03.2024 постанову дізнавача про закриття кримінального провадження №0003153 скасовано, поновлене досудове розслідування.

07.09.2024 дізнавачем у кримінальному провадженні №0003153 від 09 серпня 2019 року за частиною першою статті 185 КК України винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

01.04.2025 прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова постанова дізнавача від 07.09.2024 про закриття кримінального провадження №0003153 від 09 серпня 2019 року скасована, прокурором надані вказівки.

На даний час досудове розслідування триває, проводяться слідчі дії.

29.06.2020 слідчим у кримінальному провадженні №0005318 від 27 грудня 2019 року за ст. 356 КК України винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.12.2020 скасовано постанову слідчого від 29 червня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 грудня 2019 року за № 0005318, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Постановою дізнавача СД Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області від 14 грудня 2023 року закрите кримінальне провадження № 0005318 від 27 грудня 2018 року за ст. 356 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2024 постанову дізнавача СД Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області від 14 грудня 2023 року про закриття кримінального провадження № 0005318 від 27 грудня 2018 року за ст. 356 КК України скасовано.

На даний час досудове розслідування триває, проводяться слідчі дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав заяви та скарги на ім`я начальника ГУНП в Харківській області, начальника СУ ГУНП в Харківській області, начальника Шевченківського СВ ГУНП в Харківській області, клопотання позивача та його представників про проведення слідчих дій у кримінальних провадженнях № 0005318 від 27 грудня 2018 року та №0003153 від 09 серпня 2019 року.

На підтвердження погіршення стану свого здоров`я, спричиненого на думку позивача органами поліції та прокуратури внаслідок неефективного досудового розслідування позивач надав виписку з медичної карту стаціонарного хворого №25023/2471 від 22.11.2022 з діагнозом хронічний цистопієлонефрит, а також фіскальні чеки, що підтверджують придбання ліків.

Судом також досліджено, надані на запит суду інформації у рамках кримінальних проваджень за № 0005318 від 27 грудня 2018 року та №0003153 від 09 серпня 2019 року, згідно з якими досудове розслідування триває, дізнавачами здійснюються заходи щодо встановлення осіб, причетних до кримінальних правопорушень, формуються запити до органів державної влади, здійснюються заходи щодо встановлення свідків кримінальних правопорушень, також проводиться ряд інших слідчих дій, зокрема, у кримінальному провадженні №0003153 призначена судова товарознавча експертиза.

Позивач вказує, що внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування йому спричинено моральну шкоду.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року, справа № 638/14260/16-ц, провадження № 61-11766св18; від 10 жовтня 2018 року, справа № 640/3837/17, провадження № 61-29382св18, від 27 березня 2023 року, справа № 757/221/21-ц, провадження № 61-10631св22.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Аналізуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 недоведені, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службових осіб органу досудового розслідування, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 обґрунтовував вимоги щодо відшкодування моральної шкоди тривалою бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури під час досудового розслідування кримінальних проваджень за його заявами, з огляду, зокрема, на задоволення його скарг слідчими суддями.

Позивач пов`язував завдання йому моральних страждань із неналежним здійсненням органами поліції та прокуратури розслідування кримінального провадження, оскільки кримінальне провадження неодноразово закривалось.

Проте, зазначене не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими, оскільки оскарження ОСОБА_1 бездіяльності слідчого є механізмом реалізації його права на судовий контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування та додержанням прав особи в кримінальному провадженні.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Втім, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 27 червня 2019 року, справа № 461/2914/17, провадження № 61-34227св18, від 30 березня 2022 року, справа № 638/1923/20, провадження № 61-13701св21, від 29 березня 2023 року, справа № 638/13345/18, провадження № 61-10873св21, від 17 квітня 2023 року, справа № 751/3968/22, провадження № 61-3209св23.

Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач.

Цей висновок узгоджується з рішеннями ЄСПЛ від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2021 року у справі № 646/5190/19-ц, провадження № 61-3057св21.

Метою оскарження позивачем бездіяльності слідчих, прокурорів Харківської обласної прокуратури у даному спорі було оспорювання процесуальної діяльності та незгода з прийнятими процесуальними рішеннями відповідно до вимог КПК України. Зазначене не є безумовним доказом неправомірних дій або бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України.

Позивач не надав відповідних доказів на доведення тих обставин, що йому завдано моральну шкоду в результаті хвилювань й переживань, спричинених порушенням його права на неупереджене, своєчасне, справедливе досудове розслідування.

Сам факт задоволення скарг ОСОБА_1 слідчими суддями беззаперечно не свідчить про спричинення позивачу моральної шкоди, а свідчить про здійснення судового контролю.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 13 січня 2020 року у справі № 227/2572/19 (провадження № 61-20488св19); від 20 травня 2020 року у справі № 337/3375/17 (провадження № 61-11586св19); від 19 лютого 2021 року у справі № 227/4484/19 (провадження № 61-4939св20); від 10 березня 2021 року у справі № 646/8234/19 (провадження № 61-14404св20); від 26 липня 2021 року у справі № 596/818/20 (провадження № 61-6159св21), від 04 квітня 2022 року у справі № 638/12050/20 (провадження № 61-14178 св 21).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Доводи ОСОБА_1 про те, що тривалим проведенням досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0003153 від 09 серпня 2019 року за частиною 1 ст. 185 КК України та №0005318 від 27 грудня 2019 року за статтею 356 КК України, порушені його права, не підтверджуються належними доказами.

Таким чином, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи суд приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів, що оскаржувані дії чи бездіяльність відповідачів призвела до погіршення стану його здоров`я через душевні страждання, яких він міг зазнати у зв`язку з прийнятими процесуальними рішеннями, тому правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

З огляду на наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок Держави, оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 279, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ніколаєва Володимира Олександровича до Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури - залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок Держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 09 червня 2025 року.

Головуючий суддя Шиховцова А.О.