Єдиний унікальний номер судової справи 462/2829/25
Номер провадження 2/462/1382/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

09 червня 2025 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку та виділення частки їх майна, що є у спільній сумісній власності,

встановив:

І. Рух справи.

Уповноважений представник ОСОБА_1 адвокат Жиравецький Т. М., 25.04.2025 року (вх. № 8888) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова (документ сформований в системі «Електронний суд» 24.04.2025 року) із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку та виділення частки їх майна, що є у спільній сумісній власності, у якій просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:018:0024, площею 0, 0583 га.;

- виділити ОСОБА_1 натурі S-частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:018:0024, площею 0,0583 га., у вигляді земельної ділянки необхідної для обслуговування житлового будинку літ. «А-2», за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 26994276);

- судові витрати покласти на відповідачів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) 25.04.2025 року направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідачів у справі. Також, запит направлявся і відносно позивача у справі.

Відповіді на вказані запити надійшли до суду 06.06.2025 року.

ІІ. Щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що така не відповідає вимогам ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) та підлягає залишенню без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

ІІІ. Щодо недоліків заяви.

Так, згідно п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Однак позовна заява не містить номера і серії паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (щодо відповідачів).

ІV. Щодо доказів, які підтверджують обставини позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Так, суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутня документація на житловий будинок «А-2» за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема технічний паспорт, будинкова книга.

Окрім цього, як вбачається із тексту позовної заяви, зокрема п. 10, позивач вказує про те, що: «Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2325 від 30.10.2019 року відповідачка-2, начебто успадкувала після смерті ОСОБА_5 1/4 частки земельної ділянки із кадастровим номером :06:018:0024…». Однак до матеріалів справи на підтвердження вказаних обставин не долучено свідоцтва про смерть ОСОБА_5 та відомостей про те, що ОСОБА_3 успадкувала 1/4 частки вказаної земельної ділянки після смерті ОСОБА_5 .

Окремо суд звертає увагу позивача на те, що згідно п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відтак позивачу слід уточнити відомості щодо зазначеного, та вказати такі у новій редакції позовної заяви.

V. Щодо змісту позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Разом з тим, у прохальній частині позовної заяви міститься покликання про «виділення ОСОБА_1 в натурі S-частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:018:0024, площею 0,0583 га., у вигляді земельної ділянки необхідної для обслуговування житлового будинку літ. «А-2», за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 26994276)».

Отже сформульований позивачем зміст позовних вимог не відповідає вимогам п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, так позивачу належить конкретизувати зміст позовних вимог.

VІ. Підсумки.

За нормою ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд приймає до уваги позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висвітлену 07.02.2024 року у справі № 295/434/22, провадження № 61-10948св23, згідно якої формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням» ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08.03.2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Слід зазначити, що вказані в ухвалі суду недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене, позовну заяву слід залишити без руху та запропонувати позивачу усунути недоліки, зазначені в ухвалі суду протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України позовна заява, що не відповідає вимогам закону, підлягає залишенню без руху до виправлення позивачем вказаних недоліків.

При цьому позивача попереджається, що у разі не усунення недоліків позовної заяви в строк, вказаний в ухвалі, позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута.

З огляду на викладене та керуючись ст. 185 ЦПК України, суд -

постановив:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку та виділення частки їх майна, що є у спільній сумісній власності залишити без руху.

2. Роз`яснення суду.

Позивачу надається п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення зазначених вище недоліків.

У разі невиконання вимог ухвали суду в зазначений строк, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку та виділення частки їх майна, що є у спільній сумісній власності вважати неподаною та повернути з усіма доданими до неї документами.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

3. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко