Дата документу 11.06.2025 Справа № 335/8991/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/8991/24 Пр. № 22-ц/807/1039/25Головуючий у 1-й інстанції: Макаров В.О. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Полякова О.З.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» на ухвалу Орджонікідзевського (нова назва - Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2025 року про закриття провадження у справі за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (надалі КОНЦЕРН «МТМ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду з вищезазначеним позовом(а.с.2-11), в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги постачання теплової енергії на загальну суму 23412,44 грн., від сплати якої відповідач на користь позивача у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 02.10.2021 на виконання вимог Закону України «Про житлові-комунальні послуги» позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії. Вказаний договір є публічним договором приєднання та вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаного договору будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, а також співвласників в інших будівлях, приміщення в яких є самостійними об`єктами нерухомого майна у відповідності до ч. 8 ст. 14 Закону, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків. ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення № 2 за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до вищенаведеного, станом на 01.11.2021 Типовий Індивідуальний договір № 72201121 про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - Договір) за адресою: АДРЕСА_2 , між позивачем та ОСОБА_1 з 01.11.2021 є укладеним. Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості. Відповідач за період з 01.11.2021-31.05.2024 не виконала своїх обов`язків по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії згідно умов Договору, у зв`язку з чим утворилась за відповідачем утворилась сума боргу. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку в якому знаходиться приміщення боржника підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі (відповідні рішення містяться на офіційному сайті ЗМР), знаходженням нежитлового приміщення відповідача у багатоквартирному житловому будинку.

В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю суду першої інстанції Макарова В.О. (а.с.33). Ухвалою суду першої інстанції від 08 серпня 2024 року (а.с.36) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2025 року (а.с.135-138) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача у цій справі закрито.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач КОНЦЕРН «МТМ» у своїй апеляційній скарзі (а.с.140-152) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В автоматизованому порядку 16.04.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Полякова О.З. (а.с.162). Ухвалою апеляційного суду від 16.04.2025 року (а.с.163-165) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 25.04.2025 року (а.с.166). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 28.04.2025 року (а.с.167), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.168).

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника Цвєткова А.В. надала апеляційному суду заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с.182-196).

У судовому засіданні 21 травня 2025 року апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті за відсутності сторін за присутності представника відповідача ОСОБА_1 Цвєткова А.В.: заслухано доповідь судді доповідача, пояснення представника відповідача, у розгляді справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання представника відповідача про його відкладення, якій після роз`яснення йому апеляційним судом в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України права надати (не надати) апеляційному суду здійснення відповідачем підприємницької діяльності особисто чи через третіх осіб у вищезазначеному нежитловому приміщенні у тому числі після 01.11.2021 року (декларації відповідача, як ФОП, про доходи від підприємницької діяльності у цьому приміщенні саме після 01.11.2021 року, а також докази сплати податків за цей період, договори оренди цього приміщення відповідача з третіми особами, які здійснюють підприємницьку діяльність у цьому приміщенні з її згоди та сплачують відповідачу орендну плату, в свою чергу, остання також платить податки з цього доходу орендної плати, відповідні декларації та квитанції тощо), а також наслідки ненадання останніх, а саме: апеляційний суд буде переглядати законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах наявних у цій справі матеріалів та доказів, вважав за доцільне скористатись роз`ясненим правом.

25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого: - внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»; Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…». Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30 квітня 2025 року (а.с. 207).

Стороною відповідача надано апеляційному суду в порядку користування роз`ясненим апеляційним судом в силу вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України вищезазначеним правом докази на підтвердження здійснення відповідачем, як ФОП, саме підприємницької діяльності у вищезазначеному приміщенні, у тому числі після укладення вищезазначеного публічного договору з позивачем КОНЦЕРНОМ «МТМ» 01.11.2021 року шляхом приєднання до останнього, а саме: договір оренди вищезазначеного нежитлового приміщення між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 від 2019 року із відповідними додатковими угодами до нього у подальшому до 2025 року та декларації ФОП ОСОБА_1 за 2023 -2024 роки про її доходи для оподаткування у тому числі від орендної плати за вищезазначеним договором оренди вищезазначеного нежитлового приміщення (а.с.208-243).

В автоматизованому порядку 11.06.2025 року суддею Онищенко Е.А. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с.244-245).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с.200, 205-207) всі учасники цієї справи не з`явилась, окрім представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Цвєткова А.В. (а.с. 193), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились,за присутності представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Цвєткова А.В. (а.с.193).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши надані стороною відповідача лише апеляційному суду додатково в порядку користування роз`ясненим апеляційним судом в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України вищезазначеним правом докази на підтвердження продовження здійснення відповідачем підприємницької діяльності у вищезазначеному приміщенні, у тому числі після укладення вищезазначеного публічного договору з позивачем КОНЦЕРНОМ «МТМ» 01.11.2021 року шляхом приєднання до останнього, а саме: договір оренди вищезазначеного нежитлового приміщення між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 від 2019 року із відповідними додатковими угодами до нього по 2025 рік та декларації ФОП ОСОБА_3 за 2023 -2024 роки про її доходи для оподаткування у тому числі від орендної плати за вищезазначеним договором оренди вищезазначеного нежитлового приміщення (а.с.208-243), матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача КОНЦЕРНУ «МТМ» у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, закриваючи провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача, керувався ст. ст. 1 - 2, 13, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та виходив із такого.

Судом першої інстанції встановлено, що КОНЦЕРН «МТМ» є юридичною особою, яка надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.09.2023, ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 35,9 кв. м (а.с.18-19).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа підприємець з 15.02.2022. Місце проживання ФОП у вказаній Виписці зазначено: АДРЕСА_4 . (а.с.63).

Як вбачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських станом на 15.01.2025, анкетні дані ФОП ОСОБА_1 зазначені: Ідентифікаційний код, її адреса, статус, реєстраційний номер, дата реєстрації, види діяльності, контактна інформація та дані про взяття на облік.

Отже, посилання представника позивача, що адреса здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є АДРЕСА_5 є помилковим.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.04.2015 між ФОП ОСОБА_1 та КОНЦЕРНОМ «МТМ» раніше було укладено договір № 100123 від 01.04.2015 про купівлю - продаж теплової енергії в гарячій воді на об`єкт: викуплене нежитлове приміщення № 2 по АДРЕСА_6 (а.с.55-58).

Також між ФОП ОСОБА_1 та КОНЦЕРНОМ «МТМ», як сторонами, раніше було підписано додаток № 1 до договору № 100123 від 01.04.2015 про купівлю продаж теплової енергії в гарячій воді «Обсяг та порядок постачання теплової енергії Споживачу (а.с.59).

Згідно п. 10.1., 10.2 вказаного договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до моменту укладання Сторонами письмової угоди про його розірвання. Договір припиняє свою дію у випадках: прийняття відповідного рішення судом, ліквідації однієї із сторін.

Станам на час розгляду справи, представником позивача не надано доказів щодо його розірвання, або доказів щодо припинення його дії у встановленому порядку. Позивач у суді першої інстанції посилався на розірвання договору № 100123 від 01.04.2015 про купівлю - продажу теплової енергії в гарячій воді на об`єкт: викуплене нежитлове приміщення № 2 по АДРЕСА_6 та продовження надання послуг відповідачеві на підставі Типовий Індивідуальний договір № 72201121 про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - Договір) за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте?згідно актів звірки взаємних розрахунків за договором № 100123 від 01.04.2015, від 28.12.2023 (а.с.101 зворот) та від 16.05.2024 (а.с.101), та Акту періодичних приладів обліку теплової енергії на ГВП від 10.02.2021 (а.с.54) вбачається, що уповноваженою особою КОНЦЕРНУ «МТМ» 28.12.2023 року та 16.05.2025 здійснювалося звіряння взаємних розрахунків саме за договором № 100123 від 01.04.2015, 10.02.2021 проводився технічний огляд вузла обліку теплової енергії споживача саме ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та на підставі як вказано у акті договору № 100123, відповідно до якого механічних ушкоджень не виявлено.

Крім цього, КОНЦЕРНОМ «МТМ» неодноразово направлялись підписані електронним ключем акти звірки взаємних розрахунків за договором № 100123 від 01.04.2015, від 28.12.2023 та від 16.05.2024.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Так, відповідно до статті 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності за умови, що такі спори за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.

Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

За приписами статті 5 цього ж Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, що включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги уразі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем),утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини третьої цієї ж статті обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Чинне законодавство чітко визначає, що ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Суд першої інстанції вважав за необхідне визначити співвідношення понять фізичної особи та ФОП та їх правового статусу, оскільки вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, який статус у спірних правовідносинах має відповідач.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У частині першій статті 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України.

У статті 50 ЦК України передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «ФОП» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Правовий статус ФОП надає людині з повною цивільною дієздатністю право займатися підприємницькою діяльністю. Набуття такого статусу не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи.

Таким чином, цивільні права й обов`язки фізичної особи набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

В залежності від правового статусу фізичної особи та ФОП залежить вирішення питання про юрисдикційність спору саме, який статус у спірних правовідносинах має відповідач.

Тобто для встановлення факту користування відповідачем нежитловим приміщенням, яке належить йому на праві власності з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності ним як ФОП, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 686/19389/17 (провадження №14-42цс19), від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), від 04.07.2018 у справі № 904/7183/17 (провадження № 12-153гс18), від 03.10.2019 у справі № 920/50/19 (провадження № 12-129гс19) підстав для відступу від них не вбачається.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції у цій справі, приміщення № 2 за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 35,9 кв. м є нежитловими та використовується власником цього приміщення відповідачем ОСОБА_1 , як ФОП, для здійснення нею підприємницької діяльності.

Згідно із рішенням Виконавчого комітету від 13.03.2003 № 74/56 Про переведення житлового приміщення до нежитлового фонду (а.с.74), вбачається, що квартира АДРЕСА_7 , що належить на праві власності ОСОБА_1 була оформлена за останньою як нежитлове приміщення для подальшого використання під магазин непродовольчих товарів.

У вказане приміщення згідно наявних в матеріалах справи документах, надання послуг КОНЦЕРНОМ «МТМ» здійснюється на підставі договору № 100123 про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді укладеного 01.04.2015 року, на підставі якого КОНЦЕРНОМ «МТМ» направлялися підписані електронним ключем акти звірки взаємних розрахунків за договором № 100123 від 01.04.2015, від 28.12.2023 та від 16.05.2024 та був складений і акт періодичних приладів обліку теплової енергії на ГВП від 10.02.2021.

Під час розгляду справи по суті підлягає встановленню не тільки сам по собі факт споживання послуг, а й склад та характер таких правовідносин.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що вказане нежитлове приміщення щодо якого виник спір з приводу надання послуг з постачання теплової енергії, використовуються відповідачем як нежитлове приміщення, на підставі договору № 100123 про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді, укладеного 01.04.2015 між позивачем та відповідачем, як ФОП, з метою здійснення нею господарської діяльності як суб`єктом господарювання у спірному нежитловому приміщеннях.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі, роз`яснивши позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції (про підсудність цієї справи господарському суду), вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції по суті такою, що є правильною.

Доводи апеляційної скарги позивача КОНЦЕРНУ «МТМ» є такими, що не спростовують правильного висновку суду першої інстанції у цій справі про необхідність закриття провадження у цій справі через її непідсудність цивільному суду, а лише відображають позицію позивача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення процесуального питання по суті (у цій справі це процесуальне питання про закриття провадження у справі), можуть бути підставою для скасування судового рішення у вигляді ухвали. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті процесуального питання про закриття провадження у цій справі.

Так, відсутність розгорнутого обґрунтування суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі

про продовження у тому числі після 01.11.2021 року відносин сторін у цій справі у тому числі у вищезазначений період нарахування позивачем заборгованості відповідачу ОСОБА_1 за період з 01.11.2021 по 31.05.2024 на загальну суму 23412,44 грн. у тому числі з урахуванням укладеного публічно Типового Індивідуального договору сторін КОНЦЕРНУ «МТМ» та ОСОБА_1 № 72201121 про надання послуги з постачання теплової енергії у вищезазначене нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_8 , між позивачем КОНЦЕРНОМ «МТМ» та ОСОБА_1 , як фізичною особою - власником з 04.08.2005 року (а.с.18-19) цього нежитлового приміщення, яка зареєстрована як ФОП з 15.02.2002 року по теперішній час (а.с. 63) та продовжує використовувати це нежитлове приміщення для здійснення підприємницької діяльності (під магазин непродовольчих товарів) у тому числі після 01.11.2021 року (дати укладення вищезазначеного публічного договору сторін) та в період нарахування їй вищезазначеної заборгованості позивачем за цим приміщенням, що у тому числі лише додатково підтверджується наданими стороною відповідача доказами після роз`яснення апеляційним судом в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України права на це, а саме: договір оренди саме вищезазначеного нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 від 2019 року із відповідними додатковими угодами до нього по 2025 рік та декларації ФОП ОСОБА_3 за 2023 -2024 роки про її доходи для оподаткування у тому числі від орендної плати за вищезазначеним договором оренди вищезазначеного нежитлового приміщення (а.с.208-243 копія договору оренди приміщення №1002 від 15 лютого 2019 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 (а.с.212-215), - копія акту №1 від 15.02.2019 року по виконаним послугам з наданням в оренду приміщення та сплаті (а.с.216), - копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань по ФОП ОСОБА_2 з 15.02.2017 року (а.с.217-218), - копія додаткового договору №1 від 10 лютого 2020 року до договору оренди приміщення №1002 від 15.02.2019 року (а.с.219-220), - копія додаткового договору №1 від 12 лютого 2021 року до договору оренди приміщення №1002 від 15.02.2019 року (а.с.221-222), - копія додаткового договору №1 від 13 лютого 2022 року до договору оренди приміщення №1002 від 15.02.2019 року (а.с.223-224), - копія додаткового договору №1 від 13 лютого 2025 року до договору оренди приміщення №1002 від 15.02.2019 року (а.с.225-226), - копія квитанції №2 платника податків ОСОБА_1 за 2023 рік (а.с.227), - копія податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за податковий період 2023 рік (а.с.228-231), - копія квитанції №2 платника податків ОСОБА_1 за 2024 рік (а.с.232), - копія податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2024 рік (а.с.233-235), - копія додаткового договору №1 від 13 лютого 2023 року до договору оренди приміщення №1002 від 15.02.2019 року (а.с.236-237), - копія додаткового договору №1 від 13 лютого 2024 року до договору оренди приміщення №1002 від 15.02.2019 року (а.с.238-239), - копія світлини вищезазначеного нежитлового приміщення (а.с.240), - довідка СБУ від 20.05.2025 року відносно ОСОБА_2 (якій є ФОП та орендарем вищезазначеного нежитлового приміщення відповідача) про те, що він лише з 16.07.2024 року проходить військову службу (а.с.241), а заборгованість позивачем нарахована відповідачу у цій справі по 31.05.2024 року включно), які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі як докази, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача, та якими лише додатково підтверджується правильність висновку суду першої інстанції про належність цього спору до господарської юрисдикції, у тому числі з урахуванням правового висновку ВП ВС, викладеного у постановах від 03 липня 2019 року у справі ЄУН № 916/1261/1908 та від 25 лютого 2020 року у справі ЄУН №916/385/19 (спір, що виникає з приводу майна, що належить фізичній особі на праві приватної власності, але використовується нею в підприємницькій діяльності,є господарським),

не можуть бути підставою для скасування правильної по суті ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у цій справі за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги позивача КОНЦЕРНУ «МТМ» апеляційним судом у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача КОНЦЕРНУ «МТМ» не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, ухвала суду першої інстанції у цій справі є законною та обґрунтованою, постановленою з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити КОНЦЕРНУ «МТМ», що він не позбавлений права у подальшому у суді першої інстанції вирішувати питання про повернення йому з бюджету сплаченого ним раніше судового збору за подачу позову у цій справі в порядку ст. 7 ч. 1 п. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 7, 12-13, 141, 353, 367, 369 ч. 2, 371-372, 374-375, 381-384, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського (нова назва Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 13.06.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Поляков О.З.