Справа № 524/7926/23
Провадження № 2/536/216/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Баранської Ж.О., за участю секретаря судових засідань Бегми С.А., розглянувши в м.Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів (ЄАПБ) звернувся до суду з позовом, де просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 864748439 у розмірі 87 536, 91 грн., з яких: сума заборгованості по основному боргу 21 989, 05 грн., сума заборгованості по відсоткам 65 547, 86 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 864748439. Також, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, визначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язався їх прийняти та грошові кошти в розпорядження клієнта за плату. Відповідно до Реєстру боржників № 149 від 31 серпня 2021 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором. Також вказано, що 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №20102022, відповідно до якого позивач отримав право вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором №864748439 від 28 квітня 2021 року.

Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свої зобов`язання, у зв`язку із чим утворилась заборгованість за кредитним договором №864748439 від 28 квітня 2021 року у сумі 87 536,91 грн., з яких: 21 989,05 грн. ? заборгованість за основною сумою боргу, 65 547,86 грн. ? заборгованість за відсотками.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 04 січня 2024 року відкрито провадження у справі №524/7926/23 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

13 березня 2024 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області по справі постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.

18 липня 2024 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Глушко З.В. подано заяву про перегляд заочного рішення суду.

23 липня 2024 року суддею постановлено ухвалу про прийняття до розгляду заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення, призначено розгляд заяви по суті.

20 вересня 2024 року представником позивача подано заперечення на заяву про перегляд заочного рішення.

23 вересня 2024 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення по справі № 524/7926/23 скасовано, призначено справу до судового розгляду.

21 жовтня 2024 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача на позов, де остання просить відмовити у задоволенні повністю, посилаючись на наступне. Так, як на думку представника відповідача, до матеріалів позову не надано належних доказів відступлення права вимоги за договором факторингу від 28.11.2018 року укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а саме реєстру прав вимог, зокрема до ОСОБА_1 , а також не надано доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу. Також позивач посилається на договір факторингу, який був укладений 28.11.208 року, хоча станом на день укладання вказаного договору, право вимоги до ОСОБА_1 ще не виникло і не могло виникнути, оскільки кредитний договір укладався у 2021 році. У свою чергу, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» не набуло права вимоги до відповідача, то таке право не могло бути передане за договором факторингу позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ», і як наслідок позивач не є особою, права якої порушені та не є особою, яка має заявляти до ОСОБА_1 вимоги, що випливають з кредитного договору.

Також, представник відповідача зазначила, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, а надані позивачем розрахунки заборгованості сформовані ним самим, без надання первинних документів, які б підтверджували факт здійснення господарських операцій. Сам по собі розрахунок заборгованості є одностороннім арифметичним розрахунком, який повністю залежить від волевиявлення позивача.

07 листопада 2024 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ», де останній просить суд витребувати від АТ КБ «Приватбанк» докази.

07 листопада 2024 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення по справі від представника позивача, де останній просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказав, що позивач ТОВ «ФК ЄАПБ» не є стороною договору факторингу, що укладався між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ Таліон Плюс», а тому не може володіти одним з оригінальних примірників договору факторингу від 28.11.2018 року. Однак зауважив, що сторони погодили, що первісний кредитор має право передавати новому кредитору свої права вимоги до позичальників шляхом підписання відповідних реєстрів, а тому перехід прав вимоги за кредитним договором, що укладався з відповідачем є законним і таким, що підтверджується копією витягу з реєстру прав вимоги.

Щодо витрат на правничу допомогу, які понесені відповідачем ОСОБА_1 , вважає їх розмір не співмірним зі складністю справи, таким, що встановлений відповідачем на власний розсуд та належним чином не обгрунтований. Вказав, що згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду, яка сформульована у постанові від 20.09.2018 року по справі № 751/3840/15-ц на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару. Однак, як на думку представника позивача, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження оплати гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

18 листопада 2024 року судом постановлено ухвалу про витребування від АТ КБ «Приватбанк» інформації щодо наявності у ОСОБА_1 карткових рахунків, відкритих у банку станом на 28 квітня 2021 року, а також виписку по розрахунковому рахунку ОСОБА_1 та інформацію про надходження на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 21 990, 00 грн за період з 28 квітня 2021 року по 02 травня 2021 року.

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, де позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити повністю та розглянути справу без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, де проти задоволення позову заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю та розглянути справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що 28 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір №864748439 про надання фінансового кредиту, за умовами якого товариство надає клієнту фінансовий кредит у сумі 21 990,00 грн., а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Кредитний договір підписано електронним підписом клієнта, одноразовим ідентифікатором, який зазначений у пункті 5 кредитного договору, реквізити та підпис сторін.

Відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору «Графік розрахунків», сторони погодили термін погашення кредиту 28 травня 2021 року, при цьому вказано, що сторонами узгоджено сплату у вказаний термін суми кредиту - 21990 грн. та нарахованих процентів - 2440, 80 грн.

Пунктом 5 графіку розрахунків передбачено, що у разі користування кредитом понад встановлений в п. 1.2 Договору строк Дисконтного періоду чи у разі продовження строку Дисконтного періоду , Графік розрахунків, наведений в пункті 1 цього Договору втрачає юридичну силу, а оновлений актуальний графік розрахунків відображається в особистому кабінеті Позичальника.

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі ? Закон), згідно статті 3 якого електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що кредитний договір №864748439 від 28 квітня 2021 року, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , підписаний сторонами.

Згідно зі статями 526, 530, 610ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з виписки АТ КБ «Приватбанк» по рахунку ОСОБА_1 за період з 28 квітня 2021 року по 02 травня 2021 року, у ній містяться відомості про зарахування 28 квітня 2021 року на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 21 990 грн.

Таким чином, судом встановлено належне виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свого зобов`язання за кредитним договором щодо надання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 21 990 грн.

Згідно із частиною 1 статті 1077 Цивільного кодексу України (далі ? ЦК України) За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Положеннями частини 1 статті 1078 ЦК України установлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно із пунктами 1, 2 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом (частина 2 статті 512 цього Кодексу).

Положеннями статті 514 ЦК України встановлено обсяг прав, що переходять до нового кредитора у зобов`язанні. Так, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено Додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції.

Відповідно до положень пунктів 4.1 та 4.2 нової редакції Договору факторингу, право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром прав вимоги.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 149 від 31.08.2021 року до ТОВ «Таліон Плюс» від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 згідно кредитного договору № 864748439 від 28.04.2021 року на загальну суму 60 226, 41 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 21 989, 05 грн., заборгованість за відсотками складає 38 237, 36 грн.

Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 , що виникло з кредитного договору № 864748439 від 28 квітня 2021 року.

У подальшому, а саме, 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого Клієнт зобов`язався відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язався прийняти їх та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта.

Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 2 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, до ТОВ «ФК ЄАПБ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору № 864748439 у загальному розмірі 87 536, 91 грн., що складається із заборгованості по основному боргу в сумі 21 989, 05 грн. та заборгованості по відсоткам в сумі 65 547, 86 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 19474 від 10.03.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ «Таліон Плюс» грошові кошти в сумі 2 788 668, 73 грн. за відступлення прав вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 2 від 03.03.2023 року.

Таким чином, позивач набув права грошової вимоги за кредитним договором №864748439 від 28 квітня 2021 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .

Щодо договорів факторингу та доводів представника відповідача про неправомірність переходу права грошової вимоги до ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

З урахуванням того, що Договори факторингу, що укладались між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а також між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», підписані сторонами, є оспорюваними правочинами, а під час розгляду справи презумпція їх правомірності відповідачем не спростована, суд вважає неспроможними доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено перехід права вимоги до нього за кредитним договором, що укладався ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .

Статтею 518 ЦК України встановлено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Враховуючи викладене вище, суд вважає достовірно доведеним факт невиконання відповідачем ОСОБА_1 свого зобов`язання щодо повернення первісному кредитору суми позики в розмірі 21 989, 05 грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з ОСОБА_1 основної суми боргу за кредитним договором законним і обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості по відсоткам, суд зазначає наступне.

Так, позивачем на підтвердження суми позовних вимог у цій частині надано розрахунки заборгованості за кредитним договором № 864748439 від 28 квітня 2021 року за період з 06 березня 2023 року по 31 серпня 2023 року (а.с. 15), розрахунок заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період з 28 квітня 2021 року по 31 серпня 2021 року (а.с. 116-117), розрахунок заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» за період з 31 серпня 2021 року по 06 березня 2023 року (а.с. 118).

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від18червня 2003року №254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року.

Позивачем на обгрунтування позовних вимог у частині стягнення з відповідача нарахованих відсотків в сумі 65 547, 86 грн. не надано у якості доказів первинних бухгалтерських документів щодо рахунку ОСОБА_1 , а посилання позивача на розрахунок заборгованості як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, зокрема, щодо відсоткової ставки, яка застосована при нарахуванні відсотків, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови договору порушені відповідачем.

Також, як встановлено судом і не заперечується позивачем, при укладенні кредитного договору № 864748439 сторонами було узгоджено строк кредитування 30 днів, тобто до 28 травня 2021 року (Дисконтний період) з можливістю його продовження позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, при цьому будь-яких доказів на підтвердження строку кредитування не надано, а відсотки нараховані за період з 28 квітня 2021 року по 06 березня 2023 року, тобто поза межами строку позики.

Згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду, що сформульована у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16/, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

З урахуванням викладеного, у кредитора відсутні були законні підстави здійснення нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку надання кредиту.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 у частині щодо стягнення боргу по відсоткам, у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 76, 77, 80, 81, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 864748439 в розмірі 21 989, 05 грн.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 2684, 00 грн., сплачений при подачі позову.

Відомості про учасників справи:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: м.Київ, вул. Симона Петлюри, 30;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 13 червня 2025 року.

СуддяЖ. О. Баранська