Провадження № 22-ц/802/630/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Здрилюк О. І., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника відповідача Михальчука В. О.,

представника третьої особи Стецюка О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло», Луцького міського голови Поліщука Ігоря Ігоровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Луцька міська рада, про порушення прав споживача та відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами відповідачів Луцького міського голови Поліщука Ігоря Ігоровича, Державного комунального підприємства «Луцьктепло» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , та споживачем послуг з централізованого постачання теплової енергії, а Державне комунальне підприємство (далі ДКП) «Луцьктепло» їх виконавцем. Між нею та відповідачем ДКП «Луцьктепло» укладений публічний договір приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії від 31 грудня 2020 року, який втратив чинність на підставі індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії від 11 жовтня 2021 року.

Оскільки з моменту приєднання до договору виконавець послуг не надав їй документи, що підтверджують виконання договору, тому вона звернулася до нього з письмовою заявою про надання таких документів. Засобами поштового зв`язку «Укрпошта» вона отримала пакет документів на 41 аркуші, які повністю або частково сформовані на російській мові.

Вважає, що через це вона не змогла довести в суді факт неправильного розподілу ДКП «Луцьктепло» теплової енергії між співвласниками будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки суди приймають письмові докази виключно державною мовою.

Рішеннями Волинського апеляційного суду з неї та членів її родини стягнуто плату за теплову енергію, фактично спожиту власниками нежитлових приміщень першого поверху даного будинку.

За своєю організаційно-правовою формою ДКП «Луцьктепло» є державним комунальним підприємством, а тому беззаперечним є те, що єдиною та виключною формою ділового спілкування зі споживачами для ДКП «Луцьктепло» є українська мова.

05 липня 2023 року Волинська обласна прокуратура проінформувала її, що за результатами розгляду заяви від 31 травня 2023 року прийнято рішення про скерування її Луцькому міському голові для вирішення піднятих в заяві питань, оскільки саме Луцька міська рада є засновником ДКП «Луцьктепло», а управління справами здійснює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади розпорядженням Луцького міського голови на контрактній основі (статут ДКП «Луцьктепло»).

На думку позивача, саме Луцький міський голова є відповідальним за порушення директором ДКП «Луцьктепло» чинного законодавства.

Керуючись висновком Уповноваженого із захисту державної мови, вважає, що бездіяльність Луцького міського голови ОСОБА_2 в період військової агресії з боку російської федерації й використанням нею «мовного питання» як одного з інструментів своєї геополітичної експансії, є загрозою українській мові, що рівносильно загрозі національній безпеці України, існуванню української нації та її держави.

Отримавши від Уповноваженого із захисту державної мови лист №3758/05-Вих. від 11 липня 2023 року про усунення порушень, які стосуються функціонування української мови, ДКП «Луцьктепло» не усунуло існуючі порушення та не надало їй, як споживачу послуг, інформацію (витребувані документи) українською мовою, чим позбавило її можливості доказати у Волинському апеляційному суді неправильне визначення ДКП «Луцьктепло» ціни фактично наданих послуг з постачання теплової енергії.

Позивач зазначала, що Луцький міський голова Поліщук І. І. не вживає належних заходів реагування для усунення правопорушення, своєю бездіяльністю свідомо та навмисно сприяє поширення російської мови в сфері ділового спілкування на території Луцької територіальної громади.

Крім того, без рішення власників квартир директор ДКП «Луцьктепло» разом із представниками окупанта - російського ПрАТ «Київстар» від`єднали від загальнобудинкової мережі теплопостачання нежитлове приміщення першого поверху, в якому розташоване належне російським олігархам підприємство, та нібито встановити там індивідуальне опалення, в результаті чого належне російським олігархам підприємство протиправно не бере дольової участі в утриманні загальнобудинкових мереж постачання теплової енергії.

Луцький міський голова Поліщук І. І. не реагує на незаконні дії директора ДКП «Луцьктепло», свідомою бездіяльністю сприяє їх вчиненню заради створення комфортних умов російським олігархам в м. Луцьку та перекладанням на неї частини вартості комунальних послуг, які вони споживають.

Позивач також вказувала, що Луцький міський голова Поліщук І. І. своєю бездіяльністю, а саме: нездійсненням контролю за дотриманням ДКП «Луцьктепло» законодавства щодо захисту прав споживачів, порушенням прав як споживача послуг з постачання теплової енергії, часткового перекладання на неї вартості послуг з постачання теплової енергії, спожитих ПрАТ «Київстар», що належить російським бізнесменам, які фінансують російську агресію росії проти України, завдав їй матеріальну шкоду у вигляді стягнення з неї на підставі рішень Волинського апеляційного суду (справи № 161/7775/22, № 161/4499/23) плати за неспожиту теплову енергію у розмірі 25 тисяч грн.

Моральну шкоду, заподіяну їй бездіяльністю Луцького міського голови ОСОБА_2 , а саме, не здійсненням контролю за дотриманням ДКП «Луцьктепло» законодавства щодо захисту прав споживачів (ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування»), порушенням її прав як споживача послуг з постачання теплової енергії, часткового перекладання на неї вартості послуг з постачання теплової енергії, спожитих ПрАТ «Київстар», що належить російським бізнесменам, які фінансують російську агресію проти України, оцінює в 100 000 грн.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути солідарно з Луцького міського голови Поліщука І. І. - керівника Луцької міської ради та Виконавчого комітету Луцької міської ради, а також ДКП «Луцьктепло» на її користь 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2024 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Луцьку міську раду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Луцького міського голови Поліщука І. І. та ДКП «Луцьктепло» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 4 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційних скаргах відповідачі Луцький міський голова Поліщук І. І., ДКП «Луцьктепло», кожен зокрема, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові ОСОБА_1 .

На переконання скаржників, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову у цій справі. Під час розгляду справи суд не звернув увагу на те, що позивач не зазначила, що вона отримала фізичні чи духовні страждання у зв`язку із бездіяльністю відповідачів. Стаття 23 ЦК України передбачає обставини у яких проявляється моральна шкода. Позивач у порушення ст. 81 ЦПК України не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ступінь її моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої її здоров`ю. У рішеннях, які сторони пред`являли під час розгляду справи та на які посилався суд в оскаржуваному рішенні, суди встановили неправомірними дії ДКП «Луцьктепло», а не директора ДКП «Луцьктепло» (рішення від 06 листопада 2024 року у справі № 161/11754/24, від 18 жовтня 2023 року у справі № 161/13199/23, від 13 листопада 2024 року у справі № 161/10502/24). Дії чи бездіяльність директора ДКП «Луцьктепло» позивач у судовому порядку не оскаржувала. Чинним законодавством на сільського, селищного, міського голову не покладено обов`язку нести відповідальність за дії призначених ним будь-яких керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад. Водночас, в рішенні суд першої інстанції обґрунтував ці положення у зв`язку із обов`язком міського голови здійснювати контроль за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів, що в свою чергу не відповідає Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Позивач також не надала до суду будь-яких доказів (судових рішень) про визнання бездіяльності Луцького міського голови щодо нездійснення контролю за дотриманням законодавства про захист прав споживачів (ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). У рішенні суд також не зазначає, про наявність будь-якого судового рішення про визнання бездіяльності Луцького міського голови протиправною. Таким чином, бездіяльність Луцького міського голови під час розгляду справи судом встановлена помилково, оскільки судом неправильно застосовано положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та відсутні належні докази, які підтверджують протиправну бездіяльність Луцького міського голови. Під час судового розгляду Луцькою міською радою додані докази, які свідчать про вжиття заходів щодо використання ДКП «Луцьктепло» у своїй діяльності виключно української мови (лист від 25 липня 2024 року № 3-5/203), а також про вчинені ДКП «Луцьктепло» дії щодо надання інформації споживачам виключно українською мовою (лист від 28 жовтня 2024 року № 754/101-07-08-13/2024). Суд, при ухваленні рішення не здійснив належної оцінки вказаних доказів та не звернув уваги, що вчинялися дії з контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів. Суд ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відповідальності відповідачів виключно через загальні положення, що передбаченні у ст. 1167 ЦК України. Відповідно до усталеної судової практики при наявності завданої шкоди органами місцевого самоврядування чи їх посадовими особами застосовуються спеціальні підстави відповідальності, передбачені у статтях 1173, 1174 ЦК України.

У відзивах на апеляційні скарги позивач ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційних скарг та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзиву на апеляційні скарги третя особа не подала.

Відповідач Луцький міський голова Поліщук І. І., будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Про причини неявки апеляційний суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності вказаної особи згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки її неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника відповідача ДКП «Луцьктепло» та третьої особи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого постачання теплової енергії, а відповідач ДКП «Луцьктепло» їх виконавцем (а.с.4-11).

Як слідує з відповіді Волинської обласної прокуратури від 05 червня 2023 року № 27-р, засновником ДКП «Луцьктепло» є Луцька міська рада, управління справами підприємства здійснює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади розпорядженням Луцького міського голови на контрактній основі (а.с.13).

Відповідно до листа Уповноваженого із захисту державної мови №3758/05-Вих. від 11 липня 2023 року, згідно зі ст. 6 Закону України «Про забезпечення функціонування державної мови як державної» кожний громадянин України зобов`язаний володіти державною мовою (а.с.14-16).

У відповіді Виконавчого комітету Луцької міської ради від 28 червня 2023 року № 6.7-7/1772/2023 зазначено, що програма для контролю за роботою засобу обліку за допомогою систем дистанційної передачі даних розроблена та надається в користування разом з обладнанням виробником, який надає доступ до програми безкоштовно для користувача, систематично оновлює її, а відтак, несе відповідальність за дотримання норм чинного законодавства у сфері інтерфейсів власних комп`ютерних програм та веб-сайтів. Офіційний сайт ДКП «Луцьктепло», вебсайти підприємства в соціальних мережах виконуються виключно українською мовою (а.с.17).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2023 року у цивільній справі № 161/13199/23 частково задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ДКП «Луцьктепло» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 28 листопада 2023 року (а.с.106-110).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2024 року у цивільній справі № 161/11754/24 частково задоволено позов ОСОБА_1 до ДКП «Луцьктепло», Виконавчого комітету Луцької міської ради, Луцького міського голови Поліщука І. І. про солідарне стягнення моральної шкоди та стягнуто з ДКП «Луцьктепло» на користь ОСОБА_1 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 19 грудня 2024 року (а.с.85-87).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2024 року у цивільній справі № 161/10502/24 частково задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано ДКП «Луцьктепло» надати ОСОБА_1 державною мовою витребувані нею документи, які були долучені до відповіді від 24 травня 2023 року в якості додатків на 41 аркуші та складені російською мовою. Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 24 грудня 2024 року (а.с.88-90).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність відповідачів призвела до порушення прав позивача, завдала їй душевних, емоційних переживань, порушила умови, оскільки позивач змушена була звертатися до суду за захистом своїх прав, що, в свою чергу, спричинило їй психоемоційні переживання, хвилювання, нервування. Тому з урахуванням засад розумності і справедливості суд дійшов висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 4 000 грн, що, на думку суду, є достатнім та співмірним із характером завданої шкоди і буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану моральну шкоду. При цьому суд вважав, що порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн, позивач не надала суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення їй моральної шкоди в цьому розмірі, на підставі яких вона оцінила свої моральні страждання. Такий розмір моральної шкоди, на думку суду, є завищеним і неспівмірним.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 16 ЦК України).

Отже, судовому захисту підлягають лише порушене, невизнане або оспорюване право особи, а також її законний інтерес.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини 1, 2 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги мотивувала тим, що їй бездіяльністю Луцького міського голови Поліщука І. І. - керівника Луцької міської ради та Виконавчого комітету Луцької міської ради, заподіяна моральна шкода, яка полягає у порушенні її прав споживача послуг з постачання теплової енергії, а саме: - нездійснення ним контролю за дотриманням її прав споживача ДКП «Луцьктепло» при розподілі об`ємів спожитої теплової енергії між співвласниками будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; - незабезпечення виконання директором ДКП «Луцьктепло» п. 10 ст. 39 публічного договору приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії від 31 грудня 2020 року та п. 11 ст. 43 індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії від 11 жовтня 2021 року в частині розподілу об`ємів спожитої теплової енергії між співвласниками житлового будинку за зазначеною адресою; - нереагування на звернення щодо запровадження ДКП «Луцьктепло» російської мови як мови ділового спілкування.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підтвердження обставин щодо завдання їй як споживачу протиправними діями чи бездіяльністю відповідачів моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідачів та її результатом - моральною шкодою, належних та допустимих доказів не надала. Позивач також не зазначила у чому саме полягала завдана їй моральна шкода, як це передбачено ст. 23 ЦК України, та характер моральних страждань яких вона зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою відповідачів.

Крім того, у судових рішеннях, які сторони пред`являли під час розгляду справи та на які посилався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, встановлено неправомірність дій ДКП «Луцьктепло», а не директора ДКП «Луцьктепло» (рішення від 06 листопада 2024 року у справі №161/11754/24, від 18 жовтня 2023 року у справі № 161/13199/23, від 13 листопада 2024 року у справі № 161/10502/24). Дії чи бездіяльність директора ДКП «Луцьктепло» позивач у судовому порядку не оскаржувала. При цьому вказаними судовими рішеннями вже здійснено відшкодування позивачу моральної шкоди з тих самих підстав на які вона посилалася у своїх позовних вимогах у цій справі.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що позивач ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не довела та не надала суду будь-яких доказів, які б підтверджували завдання їй відповідачами моральної шкоди, що у даному випадку є підставою для відмови у пред`явленому нею позові.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_1 пред`явлені, зокрема, до Луцького міського голови Поліщука І. І., який є неналежним відповідачем з урахуванням норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що є самостійною підставою для відмови в позові до Луцького міського голови Поліщука І. І. у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 . Зважаючи на наведене, апеляційні скарги відповідачів підлягають задоволенню.

Ураховуючи те, що позивач у цій справі ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» як споживач у справі, що пов`язана з порушенням її прав, звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, тому у зв`язку із задоволенням апеляційних скарг відповідачів згідно з вимогами ч. 7 ст. 141 ЦПК України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, ДКП «Луцьктепло» належить компенсувати сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 816 грн 50 коп., а платнику Виконавчому комітету Луцької міської ради 1 453 грн 44 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги відповідачів Луцького міського голови Поліщука Ігоря Ігоровича, Державного комунального підприємства «Луцьктепло» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2025 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло», Луцького міського голови Поліщука Ігоря Ігоровича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Луцька міська рада, про порушення прав споживача та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Компенсувати платнику Виконавчому комітету Луцької міської ради за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) гривні 44 (сорок чотири) копійки.

Компенсувати Державному комунальному підприємству «Луцьктепло» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: