Р І Ш Е Н Н Я№ 127/42529/24

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 р.Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Венгрин О.О.,

секретар Мартинюк У.В.,

за участі представника відповідача Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи - Безрученка Д.П.,

представника третьої особи Вінницької обласної Ради - Сеніва А.М.,

представника третьої особи Вінницької обласної військової адміністрації

Мірошниченко Т.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, треті особи: Вінницька обласна Рада, Вінницька обласна військова адміністрація, Департамент фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, про зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, третя особа Вінницька обласна Рада, про зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату.

Ухвалою суду від 05.03.2025 залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача Вінницьку обласну військову адміністрацію, Департамент фінансів Вінницької обласної державної адміністрації. (а.с. 68)

Позов мотивовано тим, що позивач працює лікарем-невропатологом, головою Могилів-Подільської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії у Вінницькому обласному центрі медико-соціальної експертизи (ВОЦ МСЕ).

З 01.01.2022 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №2 від 12.01.2022 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я», згідно якої розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20000 грн лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я. ВОЦ МСЕ відноситься до державної (комунальної) форми власності, але зазначена постанова не застосована у ВОЦ МСЕ і, як результат, підвищення заробітної плати відповідно до зазначеної постанови з 01.01.2022 не відбулось. Їй з 01.01.2022 протиправно не виплачується заробітна плата відповідно до постанови КМУ №2 від 12.01.2022. Просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй різницю заробітної плати за період з 01.01.2022 по 19.07.2022 з урахуванням фактично відпрацьованого часу відповідно до постанови КМУ №2 від 12.01.2022 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я». (а.с. 1-5)

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, просить його задоволити. (а.с. 36)

В судовому засіданні представник відповідача ВОЦ МСЕ Бзрученко Д.П. позов не визнав, суду пояснив, що заклад охорони здоров`я, що забезпечує медичне обслуговування населення, має діяти на основі відповідної ліцензії. В період з 01.01.2022 по 19.07.2022 ВОЦ МСЕ не мав чинної ліцензії на здійснення господарської діяльності з медичної практики, тому підстави для застосування норм постанови КМУ №2 від 12.01.2022 щодо нарахування зарплати позивачу не було. Просить в задоволенні позову відмовити. Подав відзив. (а.с. 39-41)

Представник третьої особи Вінницької обласної Ради Сенів А.М. підтримав позов, вважає, що він обгрунтований і підлягає задоволенню. В Статуті ВОЦ МСЕ зафіксовано, що ВОЦ МСЕ - юридична особа, основною метою діяльності якої є забезпечення медичного обслуговування населення шляхом проведення медико-соціальної експертизи. ВОЦ МСЕ включено до Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом МОЗ України №511 від 28.10.2003. ВОЦ МСЕ був створений виключно як спеціалізований заклад для здійснення медико-соціальної експертизи, що є його основною та єдиною статутною діяльністю. Позивач обіймає посаду лікаря. Тимчасова відсутність ліцензіії не є підставою для виплати зарплати в належному розмірі. ВОЦ МСЕ є закладом охорони здоров`я, крім того в постанові КМУ №2 від 12.01.2022 відсутня умова для виплати зарплати за цією постановою лише при наявності у закладу охорони здоров`я ліцензії на медичну практику. Вступне слово представника третьої особи - на а.с. 61-62.

Представник третьої особи Вінницької обласної військової адміністрації Мірошниченко Т.Д. заперечує щодо задоволення позову, оскільки відповідач ВОЦ МСЕ в період з 01.01.2022 по 19.07.2022 не мав чинної ліцензії на здійснення господарської діяльності з медичної практики, тому підстави для застосування норм постанови КМУ №2 від 12.01.2022 щодо нарахування заробітної плати позивачу не було. Третя особа надала письмові пояснення. (а.с. 76-78)

Представник третьої особи Департаменту фінансів Вінницької обласної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, у письмових поясненнях є клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, заперечує щодо задоволення позову. (а.с. 107-109)

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з`явились, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

З копії диплому серії НОМЕР_1 , виданого 25.06.1980, вбачається, що ОСОБА_1 у 1980 р. закінчила Вінницький медичний інститут ім. М.І.Пирогова, отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа», присвоєно кваліфікацію лікаря. (а.с. 8)

Згідно довідки Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи №16/1 від 19.12.2024 позивач працює у ВОЦ МСЕ на посаді голови комісії, лікар-невропатолог. За період січень 2022 - березень 2023 її загальний дохід становив 184699,73 грн. (а.с. 6)

31.01.2022 первинна профспілкова організація ВОЦ МСЕ відповідно до ч. 9, ч. 10 ст. 21 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» внесла подання керівнику ВОЦ МСЕ про усунення порушень законодавства про працю та колективного договору у ВОЦ МСЕ, а саме щодо підвищення з 01.01.2022 працівникам заробітної плати відповідно до постанови КМУ №2 від 12.01.2022 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я». (а.с. 9-11)

На подання 23.02.2022 ВОЦ МСЕ повідомив, що ВОЦ МСЕ не є комунальним некомерційним підприємством та не входить до медичних закладів, які працюють згідно з договором з Національною службою здоров`я України за програмою медичних гарантій. Центр в повному обсязі фінансується за рахунок коштів обласного бюджету, субвенції на підтримку з державного бюджету місцевим бюджетам. Станом на 16.02.2022 за січень 2022 виплачена заробітна плата згідно затвердженої тарифікації та відповідно до фінансування. На виконання постанови КМУ №2 від 12.01.2022 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» адміністрація звернулася до Вінницької обласної ради та галузевого департаменту щодо необхідності додаткового фінансування з метою виконання цієї постанови. (а.с. 12)

На а.с. 112-127 - копія наказу Міністерства охорони здоров`я України№497 від 15.03.2023 "Про ліцензування медичної практики" про видачу ліцензій на провадження господарської діяльності з медичної практики 85 здобувачам ліцензій згідно з додатком 1 (а.с. 112) і додаток 1 - перелік здобувачів ліцензій, за заявами яких прийнято рішення про видачу ліцензій на провадження господарської діяльності з медичної практики.

Лист Міністерства охорони здоров`я України за №10-13/2496/2-22 від 28.01.2022, який носить роз`яснювальний, рекомендаційний та інформаційний характер (так у листі) щодо того, якими нормативно-правовими актами потрібно керуватись під час визначення того, чи поширюється дія постанови КМУ №2 від 12.01.2022 на заклади охорони здоров`я - на а.с. 110-111.

Згідно ст. 233 ч. 1 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 233 ч. 2 КЗпП України (у ред., чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України №2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності з 19.07.2022, ст. 233 ч. 1 і ч. 2 КЗпП України в редакції: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 233 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Надаючи тлумачення ст. 58 Конституції України у рішенні від 09.02.1999 за №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений ст. 58 ч. 1 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

Наведене дає суду підстави для висновку, що по 19.07.2022 право звернення позивача до суду із позовом про стягнення заробітної плати за період з 01.01.2022 по 19.07.2022 не було обмежене будь-яким строком, а тому у цій справі підлягає застосування норма ст. 233 ч. 2 КЗпП України у ред. до змін, внесених Законом України № 2352-IX від 01.07.2022, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ст. 81 ч. 1, 5 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Відповідно до п. «ж» ч. 1 ст. 77 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медичні і фармацевтичні працівники мають право на оплату праці у державних та комунальних закладах охорони здоров`я у розмірі, не нижчому, ніж визначено Кабінетом Міністрів України, у тому числі з дотриманням гарантій щодо мінімальної заробітної плати.

П. 1 постанови Кабінету Міністрів України №2 від 12.01.2022 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20 000 гривень лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я; на рівні не менше 13 500 гривень для посад молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства. Постанова КМУ №2 від 12.01.2022 набрала чинності 13.01.2022 та застосовується з 01.01.2022.

Пунктом 5 постанови КМУ №2 від 12.01.2022 передбачено, що у разі встановлення медичному працівнику неповного робочого дня або неповного робочого тижня, а також під час невиконання працівником у повному обсязі встановленої норми тривалості робочого часу вимога щодо розміру оплати праці, передбачена підпунктом 1 пункту 1 цієї постанови, застосовується пропорційно до відпрацьованого часу.

Отже, постанова КМУ №2 від 12.01.2022 встановлює державну гарантію мінімальної оплати праці медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності до числа яких відносить лікарів (крім лікарів-інтернів) та професіоналів з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я, а також молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства.

Недотримання роботодавцем цієї гарантії є протиправним порушенням прав таких працівників.

Згідно ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством, відповідно до ст. 25 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до п. 1.2 Статуту Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, затвердженого рішенням Вінницької обласної Ради, ВОЦ МСЕ створено 01.01.1993 відповідно до розпорядження представника Президента України у Вінницькій області від 06.11.1992. Центр є закладом охорони здоров`я, який здійснює свою діяльність на території Вінницької області, надає медико-соціальні послуги дорослому населенню Вінницької області, визначає ступінь обмеження життєдіяльності осіб, причину, час настання, групу інвалідності, сприяє проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації осіб з інвалідністю, пристосування їх до суспільного життя. (п. 1.3 Статуту). Пунктом 1.4 Статуту визначено, що центр є об`єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює Вінницька обласна рада. Форми і системи оплати праці, норми праці, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством (п. 8.4 Статуту). (а.с. 13-18)

Щодо посилань учасників справи у своїх поясненнях на роз`яснення МОЗ, то суд зауважує, що листи Міністерства охорони здоров`я України не є нормативно-правовими актами, вони мають лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не встановлюють нових правових норм.

Посилання представників відповідача та третіх осіб (крім Вінницької обласної Ради) на відсутність ліцензії у ВОЦ МСЕ на здійснення господарської діяльності з медичної практики, як на відсутність підстав для застосування постанови КМУ №2 від 12.01.2022, суд вважає безпідставним й необґрунтованим, оскільки: по-перше, наявність/відсутність відповідної ліцензії не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із обов`язком роботодавця здійснювати гарантовану державою оплату праці; по-друге: прийняття КМУ постанови №2 від 12.01.2022 спрямоване на дотримання гарантій умов оплати праці медичних працівників і не пов`язується із наявністю/відсутністю ліцензії на здійснення господарської діяльності з медичної практики. Сама ж постанова КМУ №2 від 12.01.2022 зазначає на її поширення на визначених у ній медичних працівників закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності.

Заклад охорони здоров`я (відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) - юридична особа незалежно від форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основними завданнями яких є забезпечення медичного обслуговування населення та/або надання реабілітаційної допомоги на основі відповідної ліцензії та забезпечення професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.

Отже, виходячи із положень чинного законодавства України та положень Статуту відповідача, зокрема п. 3.3., наявність/відсутність відповідної ліцензії вказує лише на можливість здійснення певної господарської діяльності медичним закладом.

З Статуту відповідача та відомостей з ЄДРЮОФОПГФ вбачається, що Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи створений і зареєстрований саме як заклад охорони здоров`я. (а.с. 13-18, 19)

Крім того, згідно Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №385 від 28.10.2002, обласний центр (бюро) медико-соціальної експертизи відноситься до закладів медико-соціального захисту, тим самим входить до переліку закладів охорони здоров`я.

Тобто, наявність/відсутність ліцензії не може бути підставою невиплати гарантованої державою заробітної плати працівнику.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Ганс-Адам II проти Німеччини», заява № 942527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово зазначав, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Отже, невиплата позивачу у період з 01.01.2022 по 19.07.2022 заробітної плати в розмірі, на який вона мала право відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, є втручанням у її право на мирне володіння майном, що є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Беручи до уваги те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач не отримала належну їй заробітну плату в повному обсязі за період з 01.01.2022 по 19.07.2022, вимоги спрямовані на одержання цих виплат, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Враховуючи викладене, а також ст.16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд прийшов до висновку, що існують підстави для захисту прав позивача шляхом зобов`язання відповідача нарахувати позивачу заробітну плату за період з 01.01.2022 по 19.07.2022 пропорційно до відпрацьованого часу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №2 від 12.01.2022 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» і виплатити різницю між виплаченою та нарахованою заробітною платою.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1211,20 грн судового збору.

Керуючись Конституцією України,

Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод,

Конвенцією про захист заробітної плати,

Законом України «Про оплату праці»,

Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»,

постановою Кабінету Міністрів України №2 від 12.01.2022 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я», ст.ст. 3, 94, 98, 233 КЗпП України,

ст.ст. 12, 15, 16 ЦК України,

ст.ст. 13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Зобов`язати Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.01.2022 по 19.07.2022, пропорційно до відпрацьованого часу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №2 від 12.01.2022 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» і виплатити їй різницю між виплаченою та нарахованою заробітною платою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 2 «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я».

Стягнути з Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня складення повного рішення до Вінницького апеляційного суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

відповідач Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи: , м. Вінниця, вул. Театральна, 14;

третя особа Вінницька обласна Рада, , м. Вінниця, вул. Соборна, 70;

третя особа Вінницька обласна військова адміністрація, , м. Вінниця, вул. Соборна, 70;

третя особа Департамент фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, , м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7.

Повне рішення виготовлено 06.06.05.2025.

Суддя О.О.Венгрин