Справа № 333/4343/24
Провадження № 2/333/252/25
22 травня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Михайлової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Панченко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме, невиконання судового рішення про стягнення заборгованості, в якому позивач став новим кредитором.
У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «Надра» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про стягнення заборгованості, з відповідача.
Рішенням Комунарського районним судом м. Запоріжжя 29.05.2013, по справі № 333/1338/13-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до Відповідача задоволено та стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 10/2007/1732Фжр від 13.08.2007 в розмірі 539840 гривень 27 копійок - сума заборгованості за
тілом кредиту, 178223 гривні 04 копійки - сума заборгованості за відсотками, 718063 гривні 31 копійку - пеня за прострочену сплату платежів по кредиту, а разом 1436126 гривень 62 копійки.
Далі, згідно згідно Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, укладений "12" травня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 90, право вимоги за кредитним договором № 10/2007/1732Фжр від 13.08.2007 року, укладеного з Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 відступлено на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт», згідно Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги від 12.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н. І., зареєстрованого в реєстрі за № 271, ПЕРВІСНИЙ КРЕДИТОР-ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» відступив право вимоги на користь ТОВ «ФІНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАСГРУП», за кредитним договором № 10/2007/1732Фжр від 13.08.2007 року, укладеним з ОСОБА_1 .
Позивач вказує, що відповідач так і не вчинив жодних дій щодо погашення заборгованості.
Оскільки, судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконується досить тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор позивач вправі вимагати стягнення з боржника відповідача в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3% річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання, що і зумовило звернення позивача до суду із відповідним позовом.
З огляду на це, просить стягнути з відповідача 412709,48 інфляційних витрат та трьох відсотків річних, а також судові витрати по справі у тому числі і витрати на правову допомогу.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його учатсі, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином з урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву не подав. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та позов з додатками надсилалася за місцем його реєстрації. Конверт повернувся до суду із поштовою відміткою «адресат відсутній».
У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі №921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Таким чином, враховуючи згоду позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України оскільки відповідач відзив на позов не подав, будь-яких заперечень суду не надав, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. про що 15.08.2024 року була постановлена ухвала суду.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.
У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «Надра» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про стягнення заборгованості, з відповідача.
Рішенням Комунарського районним судом м. Запоріжжя 29.05.2013, по справі № 333/1338/13-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до Відповідача задоволено та стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 10/2007/1732Фжр від 13.08.2007 в розмірі 539840 гривень 27 копійок - сума заборгованості за
тілом кредиту, 178223 гривні 04 копійки - сума заборгованості за відсотками, 718063 гривні 31 копійку - пеня за прострочену сплату платежів по кредиту, а разом 1436126 гривень 62 копійки.
Далі, згідно згідно Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, укладений "12" травня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 90, право вимоги за кредитним договором № 10/2007/1732Фжр від 13.08.2007 року, укладеного з Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 відступлено на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фінрайт», згідно Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги від 12.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н. І., зареєстрованого в реєстрі за № 271, ПЕРВІСНИЙ КРЕДИТОР-ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» відступив право вимоги на користь ТОВ «ФІНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАСГРУП», за кредитним договором № 10/2007/1732Фжр від 13.08.2007 року, укладеним з ОСОБА_1 .
Позивач вказує, що відповідач так і не вчинив жодних дій щодо погашення заборгованості.
Згідно ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.
Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц, провадження №14-446цс18 зазначила:
«Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році)».
Також, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц зазначила:
«За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».
Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, як новий кредитор у грошовому зобов`язані за кредитним договором №10/2007/1732Фжк від 13.08.2007 року, заборгованість за яким стягнуто рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2013 року по справі №333/1338/13-ц у розмірі 539840,27 грн. -, сума заборгованості за тілом кредиту, 178223 гривні 04 копійки - сума заборгованості за відсотками, 718063 гривні 31 копійку - пеня за прострочену сплату платежів по кредиту, а разом 1436126 гривень 62 копійки.
Окрім того, суд зазначає що у Цивільному кодексі визначено два види строків позовної давності: загальний і спеціальний (ст.ст. 257, 258 ЦК).
Згідно із законом від 30.03.2020 року №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
У п. 12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону №540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.
Постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.
В останнє, Кабінет Міністрів України постановою від 23.12.2022 року № 1423 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.04.2023 року.
Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог по даній справі станом на 12.03.2020 року (на момент встановлення карантину) не сплила, її перебіг зупинений до кінця дії карантину. Перебіг позовної давності щодо позовних вимог підприємства продовжується на строк дії карантину.
Судом встановлено, що позивач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло права кредитора на підставі договору відступлення прав вимоги згідно вимог ст.ст. 512, 514 ЦК України, при цьому до нього перейшли права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Частиною 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язані може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
На момент відступлення права вимоги за вищевказаним договором відповідачем не було виконано рішення суду, а отже вимога є дійсною.
Оскільки до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, до нього перейшло також і право кредитора на звернення до суду з вимогою про стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що заборгованість, стягнута у 2013 році з ОСОБА_1 рішенням суду, ним не погашена, відтак його боргове зобов`язання перед позивачем, як новим кредитором, продовжує існувати.
За таких обставин позивач, як новий кредитор, має право на звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача на його користь суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми невиконаного зобов`язання.
Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд вважає, що розрахунок позивача інфляційних втрат та 3% річних за ст.625 ЦК України за період з за період з 01.05.2017 року (в межах строку позовної давності) по 01.05.2018 року відповідає встановленим обставинам справи та є належним доказом на підтвердження заявлених вимог, при цьому, відповідачем даний розрахунок не спростовано, контррозрахунку не надано, як і будь-яких заперечень.
Отже, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем у справі сплачено судовий збір в сумі 2777,60 грн. відповідно платіжної інструкції №7727 від 03.05.2024 року.
Тому, у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2777,60 грн. за подання позову.
Щодо вимоги представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.
У позові позивач просить стягнути судові витрати на правничу допомогу адвоката, при цьому не зазначає суму вищезазначених витрат.
Відповідно ч. 1 п. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.
Таким чином, після подання позивачем доказів на підтвердження вказаних витрат за заявою позивача суд може ухвалити додаткове рішення щодо судових витрат.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 211, 247, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,- задовольнити.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, зазначаються наступні відомості:
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Михайлова А.В.