ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5669/25 Справа № 210/833/25 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/833/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року, яке ухвалено суддею Вікторович Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 березня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (надалі - ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 21.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 890186033 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» визначають порядок і умови надання Товариством грошових коштів у кредит, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між Товариством та позичальником.

Кредитний договір № 890186033 від 21 червня 2021 року був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV995KN було направлено позичальнику 21 червня 2021 року на номер мобільного телефону, вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV995KN було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 21 червня 2021 року, після чого відповідач натиснув кнопку, що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій, Товариством було перераховано грошові кошти на банківську карту, що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

28 листопада 2018 року між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (надалі ТОВ «Таліон Плюс») було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №890186033 від 21 червня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 93 від 11 серпня 2020 року.

30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (надалі ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») було укладено Договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №890186033 від 21 червня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 30 жовтня 2023 року.

26 грудня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 26/12/Е.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 26/12/Е року до Договору факторингу № 26/12/Е від 26 грудня 2024 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 53 872,14 грн, з яких 13 659,30 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 40 212,84 грн - сума заборгованості за відсотками, яку він просить стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, вирішивши питання про розподіл судових витрат, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність позовних вимог та порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду про те, що ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» немає права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за Кредитним договором №890186033 від 21 червня 2021 року, є неправомірними.

Вказує, що з урахуванням визначених строків дії Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та додаткових угод до нього його виконання здійснювалося не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Предметом цього Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, і такі Реєстри не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів у випадку бажання та необхідності сторін. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги.

Таким чином, Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28.11.2018 року по 31.12.2024 року. Договір не визнавався судом недійсним та не є предметом спору у цій справі. І такий Договір залишався чинним на момент укладення Кредитного договору №890186033 від 21 червня 2021 року.

Тобто, право вимоги за Кредитним договором №890186033 від 21 червня 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 31.09.2021 року відповідно до підписання сторонами Реєстру прав вимоги №152, яким засвідчено передачу права вимоги в повному обсязі. І такий Реєстр підписано вже після укладення між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору 21.06.2021 року.

Суд першої інстанції не врахував всіх обставин справи та помилково вважав, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу.

Зазначає, що за умовами договору факторингу передача прав вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього.

Щодо переходу прав вимоги за Договором факторингу №30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року, то предметом його відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Передача прав вимоги відбулася в межах часових рамок чинності цього договору до 30.12.2024 року. При цьому, жодна норма цього договору не обмежує можливість передачі прав вимоги лише тими, які існували на момент укладення договору.

Перехід прав вимоги за Договором факторингу №25/12/Е від 26.12.2024 року відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком №1. Відповідно, до позивача перейшло право вимоги до відповідача на підставі Акту прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу №25/12/Е від 26.12.2024 року.

Вважає, що позивач підтвердив факт переходу права вимоги, надавши відповідні документи.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє Ходіна Н.В.,зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.06.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 890186033 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту «Манівео швидка фінансова допомога» визначають порядок і умови надання Товариством грошових коштів у Кредит, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між Товариством та позичальником.

Кредитний договір № 890186033 від 21 червня 2021 року був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV995KN було направлено позичальнику 21 червня 2021 року на номер мобільного телефону, вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів, одноразовий персональний ідентифікатор № MNV995KN було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 21 червня 2021 року, після чого відповідач натиснула кнопку, що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій, товариством було перераховано грошові кошти на банківську карту, що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняла пропозицію товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».

Відповідно до Довідки №508 від 02.12.2024 за підписом директора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ОСОБА_1 на рахунок НОМЕР_1 , 21.06.2021 року здійснено платіжну операцію в розмірі 13 660,00 грн.

28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 890186033 від 21 червня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 93 від 11 серпня 2020 року.

30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 890186033 від 21 червня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 30 жовтня 2023 року.

26 грудня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 26/12/Е.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 26/12/Е року до Договору факторингу № 26/12/Е від 26 грудня 2024 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 53872,14 грн, з яких 13659,30 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 40212,84 грн - сума заборгованості за відсотками

Згідно п.4.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у додатку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у встановленому законом порядку не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 890186033 від 21 червня 2021 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», та, відповідно від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а також від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс». Суд зазначив, що наданий позивачем витяг ТОВ «Таліон плюс» з реєстру прав вимоги № 89 від 15 липня 2020 року на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року суд не може вважати належним доказом, оскільки він не відповідає додатку №1 до вищевказаного договору, яким затверджено форму реєстру прав вимог. Пунктом 1.3. договору визначено термін «право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Будь-яких інших належних обґрунтувань та доказів, що перехід права вимоги за договором № 890186033 від 21 червня 2021 року відбувся саме стосовно майбутньої грошової вимоги, суду не надано.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).

Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Умовами пункту 1.3 Договору факторингу від 28 листопада 2018 року передбачено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відповідно до п. 1.5 Договору Реєстр прав вимоги - означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного Реєстру наведена в додатку №1 до договору.

Згідно п. 4.1 Договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку.

Згідно п. 8.2 Договору строк цього договору закінчується 28 листопада 2019 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Згідно із пунктом 2.1 цього Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.п. 3.1.1, 3.1.2 Договору в редакції Додаткової угоди №26 від 31.12.2020 року фінансування належна до сплати клієнту сума грошових коштів, розмір якої погоджується та визначається сторонами в кожному Реєстрі прав вимоги окремо. Фінансування сплачується фактором в порядку, погодженому сторонами у відповідному Реєстрі прав вимоги. Фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у 13 розділі цього Договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.

За змістом п. 4.1 Договору наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному Додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.

Таким чином, право вимоги до боржника в повному обсязі перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» в день підписання відповідного Реєстру прав вимоги.

30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 890186033 від 21 червня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 30 жовтня 2023 року.

26 грудня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 26/12/Е.

Умовами укладених договорів факторингу між ТОВ «ТаліонПлюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс», між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», передбачено право розпоряджатися правом вимоги на власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.

Копії вказаних договорів факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, №30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року та № 26/12/Е від 26 грудня 2024 року містять підписи уповноважених представників сторін та скріплені печатками на підтвердження укладання таких договорів. Як і копії витягів з Реєстру прав вимоги укладених договорів факторингу.

Укладення договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин відповідача, не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки, станом на момент укладення кредитного договору, договор факторингу був чинним. При цьому, право вимоги по Кредитному договору № 890186033 від 21 червня 2021 року були передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «Онлайн фінанс», а в подальшому позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» на підставі реєстрів, які оформлені належним чином.

При цьому, відповідно до п. 1.3 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Розділом 4 вказаного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги.

Згідно п. 4.1 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку. Аналогічні умови зазначено і в договорах факторингу, укладених між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

Таким чином, умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.

Крім того, додатковими угодами, строк дії договорів факторингу було продовжено, водночас умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги. Реєстри про передачу права вимоги, наявні у матеріалах справи, є належними доказами щодо передачі відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Отже, вказані договори факторингу підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено факту переходу до нього права вимоги до відповідача за укладеним Кредитним договором № 890186033 від 21 червня 2021 року.

Отже, доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі в цій частині, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду вказаної справи.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову без оцінки вказаних обставин у сукупності, не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Звертаючись із позовом, ТОВ «ФК «ЕЙС» просило суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №890186033 від 21 червня 2021 року у розмірі 53 872,14 грн., з яких: 13 659,30 грн. заборгованість по кредиту; 40 212,84 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.

Відповідачем фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 13 660,00 грн., частково було сплачено кредит в сумі 1 681,00 грн. 21.07.2021 року (1 680,30 грн. процентів та 0,70 грн. тіла кредиту), що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», станом на 21.09.2021 року (а.с. 73-74).

Доказів належного виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 на користь первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13 659,30 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 40 212,84 грн., то суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13 «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.».

При цьому, у Кредитному договорі №890186033 від 21 червня 2021 року сторони, діючи відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, врегулювали відносини щодо сплати процентів за користування кредитом та строку кредитування.

Зокрема, п.п. 1.7, 1.8 Кредитного договору передбачено, що кредит надається на строк дисконтного періоду 29 днів, який може бути збільшено на період 30 днів, зокрема, позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів.

21.07.2021 року позичальником було погашено відсотки по кредиту в сумі 1 680,30 грн. Відтак, продовжено строк дисконтного періоду на 30 днів.

Відповідно до п. 1.7.1 Договору зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переноситься на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше, ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.

В п. 4.3 Договору визначено, що сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі, визначеному в п. 1.7.2 Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи розрахунках заборгованості, наданих ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», відсотки за користування кредитом нараховані за період з 21.06.2021 року по 17.11.2021 року, тобто в межах строку дії договору (29 днів дисконтного періоду + 30 днів збільшеного дисконтного періоду + 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) (а.с. 73-75).

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором №890186033 від 21 червня 2021 року у розмірі 53 872,14 грн., з яких: 13 659,30 грн. заборгованість по кредиту; 40 212,84 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України).

Таким чином, понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, що складає суму 6056,00 грн. (2422,40 грн. + 3633,60 грн.) слід покласти на відповідача.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, витрати напрофесійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі №15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України

У позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» витрати на оплату правничої допомоги в суді першої інстанції в розмірі 7000,00 грн. та в суді апеляційної інстанції 6000,00 грн. На підтвердження понесення таких витрат надав суду: копію Договору про надання правничої допомоги №27/12/24-01 від 27.12.2024 року з Додатком №1 Протоколом погодження вартості послуг до Договору та Додатковою угодою №2 до Договору, якою визначено перелік кредитних договорів, за якими адвокатське бюро взяло на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу (а.с. 77-80); копію Акту прийому-передачі наданих послуг від 27.12.2024 року (даний акт є невід`ємною частиною Договору про надання правничої допомоги №27/12/24-01 від 27.12.2024 року) (а.с. 81); копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Тараненка А.І. (а.с. 82); копію Довіреності від 04.12.2024 року на представлення інтересів ТОВ «ФК «Ейс» адвокатом Тараненком А.І. (а.с. 83). Також, для суду апеляційної інстанції: копію Довіреності від 19.09.2024 року на представлення інтересів ТОВ «ФК «Ейс» адвокатом Тараненком А.І. (а.с. 121) та копію Акту прийому-передачі наданих послуг від 04.04.2025 року (даний акт є невід`ємною частиною Договору про надання правничої допомоги №27/12/24-01 від 27.12.2024 року) (а.с. 123).

Відповідно до п.п. 3.3, 3.4 зазначеного Договору про надання правничої допомоги гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в Протоколі погодження вартості послуг до Договору. Після належного виконання доручення адвокатське бюро надає клієнту Акту прийому-передачі наданих послуг.

Як зазначено в Акті прийому-передачі наданих послуг від 27.12.2024 року (даний акт є невід`ємною частиною Договору про надання правничої допомоги №27/12/24-01 від 27.12.2024 року), адвокатом Тараненком А.І. під час розгляду справи в суді першої інстанції надавалися такі послуги клієнту: складання позовної заяви - 5000,00 грн.; вивчення матеріалів справи 1 000,00 грн.; підгттовка адвокатського запиту для отримання інформації 500,00 грн.,підтоговка та направлення клопотання щодо отримання інформації 500,00 грн. Всього витрачено часу 6 годин, сума 7000,00 грн. (а.с. 81).

Як зазначено в Акті прийому-передачі наданих послуг від 04.04.2025 року (даний акт є невід`ємною частиною Договору про надання правничої допомоги №27/12/24-01 від 27.12.2024 року), адвокатом Тараненком А.І. під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції надавалися такі послуги клієнту: складання апеляційної скарги на рішення суду (витрачено дві години) 6000,00 грн. (а.с. 123).

Однак, суд враховує складність справи про стягнення кредитної заборгованості, її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, матеріальний стан сторін та інші обставини, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, і вважає за належне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій в сумі 6 000,00 грн.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції на підставі ч. 1 п.п. 1, 3, 4 ст. 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року -скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №890186033 від 21 червня 2021 року, станом на 12 лютого 2025 року, у розмірі 53 872 (п?ятдесят три тисччі вісімсот сімдесят дві) гривні 14 (чотирнадцять) копійок, з яких: 13 659 гривень 30 копійок - заборгованість по кредиту; 40 212 гривень 84 копійок - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судові витрати понесені на сплату судового збору, за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судові витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: