Номер провадження: 22-ц/813/362/25
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду міста Одеси від 28 грудня 2022 року

у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року з позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 38038,48 гривень, до суду звернувся ПрАТ «СГ «ТАС». Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.08.2020 року на вул. Толбухіна,130 у м. Одесі з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «ЗАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася ДТП, в якому були пошкоджені транспортні засоби, в тому числі і автомобіль марки «Renault Logan» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Позивачем було виплачене страхове відшкодування в розмірі 38038,48 гривень. на момент настання події ( страхового випадку) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована не була. Виплата суми страхового відшкодування стала підставою для регресного позову та стягнення грошових коштів з відповідальної за завданий збиток особи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2022 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» ()- задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» ( м. Київ, пр. Перемоги, 65р/р НОМЕР_4 в АТ КБ «ПриватБанк» МФО305299) суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 38038,48 (тридцять вісім тисяч тридцять вісім грн 48 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» ( м. Київ, пр. Перемоги, 65 р/р НОМЕР_4 в АТ КБ «ПриватБанк» МФО 305299) судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2481,00 гривень,

Рішення суду вмотивовано тим, що доказів того, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ЗАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власник якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_3 , на момент ДТП була застрахована, не має. Таким чином, позовні вимоги ПАТ «Страхова група ТАС» щодо стягнення в порядку регресу витрат по виплаті страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, які документально підтверджені платіжним доручення № 120299 від 27.08.2020 року, а тому підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Страхова група ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування відмовити. Стягнути з ПАТ «Страхова група ТАС» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по справі в розмірі 8221,50 гривень.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, що мають суттєве значення для справи. Також, позивач отримавши відзив на позовну заяву, не скористався своїм правом вимоги до ПрАТ «UPSK» та не здійснив заміну неналежного відповідача належним відповідачем. Стягнення з апелянта на користь ПАТ «Страхова група ТАС» суми страхового відшкодування є покладенням на нього обов`язку з відшкодування шкоди замість страховика ПрАТ «UPSK», з яким 17.03.2020 року було укладено Поліс № АР/0209552 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що суперечить загальним засадам та меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, які закріплені в ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Апелянт акцентує увагу на тому, що він не є належним відповідачем по даній справі, оскільки між ним та ПАТ «Страхова група ТАС» відсутні будь-які зобов`язання, і внаслідок невручення йому відповіді на відзив він був позбавлений можливості подати заперечення, а також додаткові докази, необхідність в яких була викликана доводами позивача.

Апелянтом наголошується, що на момент ДТП його цивільна відповідальність була застрахована згідно Полісу № АР/0209552 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 17.03.2020 року між ним та Одеською філією ПрАТ «UPSK». Після ДТП, апелянтом було повідомлено представника ПрАТ «UPSK» про настання події, водієм «Renault Logan» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 та працівниками патрульної поліції Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було оглянуто та сфотографовано.

Також, апелянтом звертається увага на той факт, що при укладанні 17.03.2020 року Полісу № АР/0209552 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між ним та Одеською філією ПрАТ «UPSK» з вини страхового агента були допущені описки в номері автомобіля та номері кузова автомобіля, які в подальшому були внесені до відповідного реєстру МТСБУ, а саме: замість правильного номера транспортного засобу НОМЕР_1 , вказано неправильно НОМЕР_5 , замість правильного VIN НОМЕР_6 вказано неправильно VIN НОМЕР_7 . Наголошується, що автомобіля ЗАЗ TF69YO, н/з НОМЕР_5 , 2011 року виготовлення, кузов № НОМЕР_7 ніколи не існувало. Також, апелянт зазначає, що в теперішній час неможливо внести зміни до Полісу № АР / 0209552 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, неможливо у зв`язку зі спливом строку його дії 19.03.2021 року.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Представник позивача ПАТ «Страхова група «ТАС» адвокат Сечко С.В. приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2022 року у справі № 947/20711/22 залишити без змін.

Відповідач (апелянт) ОСОБА_1 в судові засідання апеляційного суду не з`являвся, причини неявки суду не повідомляв.

Остання судова повістка на 10.04.2025 року на 10:20 годину, надіслана апеляційним судом ОСОБА_1 , повернулася до суду із зазначенням причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою».

У пункті 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Працівником АТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено його підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 99-1 Правил, тому у суду апеляційної інстанції не було підстав не враховувати причини повернення до суду судової повістки під час вирішення питання про повідомлення заявниці про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, а також про можливість розглядати справу за відсутності заявниці.

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Тож, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20.

З наведеного можна зробити висновок, що ОСОБА_1 відповідно до процесуального закону вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, та його не явка не перешкоджає розгляду справи, крім того виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись з апеляційною скаргою відповідача, представник ПрАТ «СГ ТАС» Сечко С.В. подав на неї відзив, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві зазначається, що ПрАТ «СГ ТАС» вважає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ЗАЗ TF69YO, р/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_6 не була застрахована, у зв`язку з чим у відповідності до приписів ст. 993 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про страхування», суму сплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту ПК /21 «Правильне КАСКО» № НОМЕР_8 в розмірі 38038 грн 48 коп. слід стягнути з відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

10.08.2020 року о 14.45 годин водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «ЗАЗ» TF69YO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України перед початком руху на вул. Толбухіна, навпроти будинку 130 у м. Одесі, не переконався в безпеці свого маневру та не наддав перевагу у русі транспортного засобу «Renault Logan» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку.

В наслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

За дане правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП встановлена Постановою Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2020 року.

18.08.2020 року ОСОБА_2 - водій автомобіля «Renault Logan» реєстраційний номер НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про настання події від 11.08.2020 року.

Дану заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля Renault Logan» реєстраційний номер НОМЕР_2 визнано страховим випадком у зв`язку з чим, на підставі: Акту огляду транспортного засобу від 17.08.2020 року; Рахунку № 17/08/20/01 від 17.08.2020 року; Страхового акту № 18710/01/920 від 25.08.2020 року та розрахунку суми страхового відшкодування.

ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату суми страхового відшкодування на користь власника в розмірі 38038,48 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №120299 від 27.08.2020 року.

Відповідно копії Полісу № АР/0209552 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) від 17.03.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 уклав договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПрАТ «UPSK», строк дії з 18.03.2020 року по 19.03.2023 року включно. ОСОБА_1 застрахував транспортний засіб ЗАЗ TF69YO, н/з НОМЕР_5 , 2011 року виготовлення, кузов № НОМЕР_7 .

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль ЗАЗ TF69YO, н/з НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_6 зареєстрований за ОСОБА_3 .

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит вих. №11/с від 03.03.2023 щодо поліса ОСОБА_1 , ПрАТ «UPSK» засвідчує, що при укладанні між ПрАТ «UPSK» в особі Одеської філії та ОСОБА_1 договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідченого полісом АР/0209552 від 17.03.2020 року були допущені такі описки, замість правильного номера транспортного засобу НОМЕР_1 , вказано неправильно НОМЕР_5 , замість правильного VIN НОМЕР_6 вказано неправильно VIN НОМЕР_7 .

Рух справи

22.03.2023 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 28 грудня 2022 року, у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 22.03.2023 року, визначено склад суду, а саме: головуючий суддя: ОСОБА_4 , судді учасники колегії: Орловська Н.В., Ігнатенко П.Я.

24.03.2023 року Одеським апеляційним судом витребувані з Київського районного суду м. одеси матеріали цивільної справи № 947/20711/23.

03.04.2023 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшли витребувані матеріали справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.04.2023 року, поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2022 року, відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.04.2023 року підготовка справи до апеляційного розгляду закінчена, справу призначено до розгляду.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 20.05.2023 дострокове припинено відрядження судді ОСОБА_4 , та її відраховано зі штату Одеського апеляційного суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2023 року, головуючим суддею по справі визначено Карташова О.Ю.

Відповідно до розпорядження № 6246 від 21.06.2023 року, здійснено заміну суддів учасників колегії, оскільки судді Ігнатенко П.Я., Орловська Н.В. відраховані зі штату Одеського апеляційного суду, у зв`язку з достроковим припиненням відрядження.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2023 року, до складу учасників колегії по справі визначено суддів Стахову Н.В., Коновалову В.А.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 2518/0/15-24 від 20.08.2024 року суддю Стахову Н.В. звільнено, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2024 року суддю Стахову Н.В. замінено на суддю Кострицького В.В.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», - закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язуватися у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування» До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених ПрАТ «Страхова група «ТАС» на відшкодування шкоди особі, потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Так, районний суд, посилаючись на відсутність доказів того, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ЗАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власник якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_3 , на момент ДТП була застрахована, прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Страхова група ТАС» щодо стягнення в порядку регресу витрат по виплаті страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що документально підтверджені платіжним доручення № 120299 від 27.08.2020 року, а тому підлягають задоволенню.

Проте з таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

У постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування та зробила висновок, що: «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, у ОСОБА_1 був наявний Полісу № АР/0209552 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) від 17.03.2020 року. Вбачається, що ОСОБА_1 уклав договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПрАТ «UPSK», строк дії 18.03.2020 року по 19.03.2023 року включно. ОСОБА_1 застрахував транспортний засіб ЗАЗ TF69YO, н/з НОМЕР_5 , 2011 року виготовлення, кузов № НОМЕР_7 .

Відповідь на адвокатський запит вих. № 11/с від 03.03.2023 року, щодо поліса ОСОБА_1 , ПрАТ «UPSK» засвідчує, що при укладанні між ПрАТ «UPSK» в особі Одеської філії та ОСОБА_1 договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідченого полісом АР/0209552 від 17.03.2020 року були допущені такі описки, замість правильного номера транспортного засобу НОМЕР_1 , вказано неправильно НОМЕР_5 , замість правильного VIN НОМЕР_6 вказано неправильно VIN НОМЕР_7 .

Зазначене підтверджує, наявність у ОСОБА_1 на момент ДТП Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що ДТП сталось під час дії страхового полісу відповідача, який не визнаний недійсним у встановленому законом порядку.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність».

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, яка викладена 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Отже, обов`язок щодо відшкодування шкоди в порядку суброгації виникає у винної у вчиненні ДТП особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у випадках, коли у її страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування. Відповідні підстави відмови страховика у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, позов ПрАТ «Страхова група «ТАС» до винуватця ДТП в межах суми сплаченого страхового відшкодування є передчасним, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача.

Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів вважає що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до вказаного відповідача.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу висновків апеляційного суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях, дублюючи обставини, викладені у позові, яким була надана оцінка судом апеляційної інстанції.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Апелянтом ОСОБА_1 в апеляційній скарзі ставиться питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесені ним у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 4500 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження факту надання адвокатом Селезньовою Т.В. відповідачу адвокатських послуг при розгляді справи в апеляційному суді до справи долучено договір № 2 про надання правничої допомоги від 28.02.2023 року засвідчений підписами сторін, з якого вбачається сума гонорару складає 4500 грн, квитанція до прибуткового касового ордера № 2 від 14.03.2023 року.

Критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката передбачені частиною 4 статті 137 ЦПК України.

Частинами 5, 6 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судова практика, на яку орієнтує Верховний Суд, виходить з того, що необхідною умовою для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи; що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості; що витрати на надану професійну правову (правничу) допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вже сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.

У даній справі відповідачу ОСОБА_1 , професійну правничу допомогу надано; витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, підтверджені; розмір витрат на оплату послуг адвоката у своїй співмірності відповідає визначеним частиною 4 статті 137 ЦПК України критеріям; неспівмірність витрат позивачем ПрАТ «Страхова група «ТАС» не доведена, клопотання ПрАТ «Страхова група «ТАС» про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подано.

За таких обставин, в порядку пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України витрати відповідача на професійну правничу допомогу підлягають покладенню на позивача у заявленому розмірі.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

Оскільки, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, то з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 3721,50 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 28 грудня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 судові витрати по справі в розмірі - 8221,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.В. Кострицький