Справа № 303/3992/25
2/303/1394/25

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Мирошниченко Ю.М., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця Ярошевського Дмитра Андрійовича про визнання його дій протиправними, зобов`язання зняти арешт і відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

28.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. Просив визнати дії приватного виконавця Ярошевського Д.А. протиправними, зобов`язати його зняти арешт з банківського рахунку позивача та компенсувати моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень, завдану йому та його дитині-інваліду, яка вчасно не отримала ліків та реабілітації, оскільки позивач не зміг зняти для цього кошти зі свого архунку.

Ухвалою від 03.06.2025 року позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

05.06.2025 року до суду від ОСОБА_1 надійшла виправлена, на його думку, позовна заява, яка підлягає поверненню позивачу з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 фактично оскаржує дії державного виконавця щодо арешту коштів на його рахунку, накладеного під час примусового виконання виконавчого листа у справі № 302/1666/24, виданого 21.02.2025 року. Також одночасно із вказаними вимогами він просить стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану вказаними діями та рішеннями.

Частиною першою статті 175 ЦПК України визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (частина третя статті 175 ЦПК України).

За змістом статті 185 ЦПК України у передбачених її частинами першою-третьою випадках суд залишає без руху позовну заяву для усунення недоліків з наданням строку для цього, після чого вирішує питання про наявність/відсутність підстав для відкриття провадження у справі (у разі усунення недоліків) чи повернення позовної заяви (у разі неусунення недоліків).

У частині четвертій статті 185 ЦПК України міститься перелік підстав для повернення позовної заяви без залишення її без руху. Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України позовна заява підлягає поверненню в разі порушення правил об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Цивільне судочинство відповідно до ЦПК України здійснюється у порядку наказного, позовного (загального або спрощеного) та окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Відповідно до частини четвертої статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

З наведеного вбачається, що у разі об`єднання в одній позовній заяві декількох вимог, відповідачі за кожною з них можуть співпадати або бути різними, що визначається позивачем. При цьому відповідно до частини четвертої статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Як вказувалось вище, позивач у позовній заяві, серед іншого, просить суд визнати дії державного виконавця та зобов`язати його зняти арешт з банківського рахунку позивача.

Захист прав в порядку цивільного судочинства здійснюється у позовному провадженні, а також в межах інших процедур, зокрема в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (розділ VII ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

Отже, положеннями Розділу VII ЦПК України передбачено територіальну та інстанційну юрисдикцію судів для розгляду скарг на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

З огляду на те, що у позовній заяві ОСОБА_1 фактично оскаржує дії та рішення державного виконавця, вчинені під час примусового виконання виконавчого листа у справі № 302/1666/24, виданого 21.02.2025 року, вказані вимоги мають розглядатися в порядку розділу VII ЦПК України.

Такі вимоги по суті є скаргою ОСОБА_1 як сторони виконавчого провадження, а саме боржника, а не вимогою про захист порушеного цивільного права, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Крім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2023 року у справі № 216/5508/20 (провадження № 61-13сво23) вказано, що оскільки Розділом 7 ЦПК України визначено предмет оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, а вирішення питань щодо наявності та розміру моральної шкоди може бути встановлено за участю фізичних, юридичних осіб і держави, що вказує на наявність спору між сторонами, тому заявлені вимоги у рамках вказаної скарги про відшкодування моральної шкоди з державного виконавця не можуть бути вирішені по суті, оскільки вирішуються у позовному провадженні.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог щодо визнання дій приватного виконавця протиправними, що підлягають розгляду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, проте такі вимоги мають розглядатися в порядку позовного провадження.

Враховуючи те, що ЦПК України не передбачає одночасний розгляд вказаних вимог у одному провадженні, суд вважає наявними підстави для повернення позовної заяви у зв`язку із тим, що не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами позовного провадження та в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Водночас суд зазначає, що право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя таким рішенням не порушується, оскільки він не позбавлений права на звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця в порядку, визначеному Розділом VII ЦПК України, та з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди в порядку позовного провадження.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2023 року справа № 334/2942/23.

Керуючись ст. ст. 185, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця Ярошевського Дмитра Андрійовича про визнання його дій протиправними, зобов`язання зняти арешт і відшкодування моральної шкоди повернути позивачу.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Юрій Мирошниченко