Справа № 129/2452/24
Провадження по справі № 2/129/217/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"10" червня 2025 р. Гайсинський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Капуша І.С.,
з участю секретаря Іванченко О.В.,
його представника адвоката Семчука С.В.,
заочно розглянувши в місті Гайсині у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Семчука Сергія Васильовича до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Гайсинської міської ради Вінницької області, про позбавлення батьківських прав, -
01.08.2024р. адвокат Семчук С.В. звернувся до суду з уточненим 12.11.2024 р. позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Служба у справах дітей Гайсинської міської ради Вінницької області, про позбавлення батьківських прав, в якому просив позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтував тим, що в період з 12.08.2008 року по 11.09.2017 року позивач перебував в шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 . За час спільного проживання у них народилась дитина: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 деякий час проживали в с. Губник Гайсинського району проте окремо від позивача ОСОБА_1 , син ОСОБА_4 проживав біля батька.
Після розірвання шлюбу відповідач не надавала будь якої допомоги в утриманні сина ОСОБА_4 , тому позивач змушений був звернутись в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_5 аліментів; рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 16.04.2020 року постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 2800 грн., але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 27.11.2019 року і до його повноліття.
3 липня 2021 року відповідач ОСОБА_2 виїхала за кордон і як відомо на даний час проживає в Чеській Республіці, проте точної адреси місця її проживання невідоме.
Також відповідач ОСОБА_2 , як відомо позивачу, має іншу сім?ю, намірів повертатись в Україну для проживання вона не має.
Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 перестала піклуватися як мати про свого сина і на даний час вона також ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків щодо виховання сина, що полягає у тому, що існує заборгованість по сплаті аліментів, оскільки вона не сплачує аліменти на утримання сина, крім цього, відповідач ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні та навчанні сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, коли він хворіє, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та не приймає участі у створенні умов для отримання сином освіти.
З 17 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації та на даний час проходить військову службу в Збройних Силах України, а його неповнолітній син проживає біля баби ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та діда ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які не є працездатними, через похилий вік мають незадовільний стан здоров?я та самі хворіють, а тому не в повній мірі можуть надавати онуку допомогу та заміняти йому батька.
Ухвалою суду від 01.08.2024р. у справі було відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
У відповідності до ст. ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.
Ухвалою суду від 24.09.2024р. було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивач та його представник адвокат Семчук С.В. в судове засідання не з`явилися, письмово вимоги позову підтримали, просили суд задовольнити у повному обсязі за наявними у справі доказами, проти заочного розгляду справи не заперечили.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про перенесення розгляду справи не заявляла, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України була повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с. 33,39,53,59,65), зокрема, розміщенням оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті суду (а.с.62,71,81).
Представник третьої особи Служби у справах дітей Гайсинської міської ради Вінницької області до суду не з`явилася, письмово позовні вимоги визнала та не заперечила проти їх задоволення, просила справу розглянути без участі представника.
З урахуванням позицій учасників справи, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.
Суд, з`ясувавши позицію сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази в цілому, встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.05.2010р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_2 , батьком ОСОБА_1 (а.с.6).
Як слідує із рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 11.09.2017р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.9).
Відповідно до рішення Гайсинського районного суду від 16.04.2020 р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 2800 грн., але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 27.11.2019 року і до його повноліття (а.с.10).
Згідно висновку органу опіки і піклування Гайсинської міської ради Вінницької області № 02.2-08/02.2-17-949 від 15.05.2025 р. про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на те, що з липня 2021 р. ОСОБА_2 виїхала за кордон і на даний час проживає в Чеській Республіці, неодноразово на виклики до суду не з`являлась, з сином не спілкується, не цікавиться його життям, не виконує по відношенню до нього батьківські обов`язки (а.с.86).
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (батьки позивача) пояснили, що після розлучення відповідачка ОСОБА_2 якийсь час проживала в одному селі з позивачем, однак син ОСОБА_4 проживав із батьком, а мати ніколи навіть на дитячі свята в дитсадок не приходила і з сином не спілкувалася, а коли виїхала в 2021 р. за кордон, то одну дитину від попереднього шлюбу забрала з собою, а ОСОБА_4 залишила з батьком і навіть не намагалася взяти його з собою. Підтвердили, що онук ОСОБА_4 дуже любить свого батька, щиро радіє, коли він приходить з роботи, у них гарні відносини.
Під час з`ясування думки неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснив суду, що він з мамою не спілкується десь з 5-6 років, а на даний час він навчається у 8 класі.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Отож позивач наділений правом на звернення до суду із даним позовом.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд, оцінивши усі зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що обставини наведені позивачем у позовній заяві доведені належними, допустимими та достовірними доказами, а їх зв`язок у сукупності є достатнім на підтвердження факту ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
За таких обставин, суд вважає, що достатні усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу до відповідачки шляхом позбавлення її батьківських прав, які відповідають інтересам дитини, отож позов підлягає до задоволення.
Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.
Керуючись ст. 164, 166, 180-184, 191 СК України, ст. 2, 12, 13, 259, 263, 268, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду, рішення суду набирає чинності після закінчення цього строку.

Суддя: