Справа № 588/1332/24
Провадження № 2/588/42/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Огієнка О.О., за участю: секретаря судового засідання Гаврилович Я.Д., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивачки ОСОБА_2 у липні 2024 року звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 12.02.2022 позивачка та відповідач зареєстрували шлюб.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 19.01.2024 шлюб між сторонами було розірвано.

За час шлюбу сторонами спільно було придбано у 2023 році квартиру, що розташована по АДРЕСА_1 .

За договором купівлі-продажу оціночна вартість квартири склала 302140,00 грн.

Фактично сторонами було сплачено 16500 доларів США (за діючим на той час курсом валюти 38 грн за 1 долар США). Квартира була придбана у тому числі за кошти батьків позивачки.

Домовитися з відповідачем щодо розподілу спірної квартири не видається за можливе.

Посилаючись на зазначені обставини представник позивачки просить суд:

1) визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 26.07.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

23.09.2024 представник відповідача Нев`ядомський А.Д. подав відзив на позов, у якому вказав, що після початку повномасштабної війни в Україні та бойових дій на території м. Тростянець стосунки між сторонами погіршилися. Розуміючи безперспективність подальших сімейних відносин, не маючи свого власного житла, ОСОБА_4 вирішив придбати собі у приватну власність квартиру. Під час оформлення правочину щодо придбання квартири, нотаріусом було заявлено вимогу щодо надання згоди на її придбання ОСОБА_1 , яка на той час була дружиною ОСОБА_4 . Після надання згоди ОСОБА_1 , шляхом підписання відповідної заяви у нотаріуса, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу квартири від 05.05.2023. Квартира була придбана за особисті кошти відповідача, які він позичив у ПП «Зарічанське» на підставі договору безвідсоткової позики від 12.04.2023 за № 46. В рахунок погашення боргу за договором позики відповідач частково сплатив ПП «Зарічанське» кошти, однак на теперішній час, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем відповідач припинив сплату боргу. Боргові зобов`язання за договором позики не виконані. На момент придбання квартири сторони фактично разом не проживали та спільного господарства не вели. У подальшому позивачка попрохала відповідача пожити деякий час у новій квартира у зв`язку із тим, що їй та її дитині від першого шлюбу немає де жити. ОСОБА_4 , будучи порядною людиною, розуміючи про те, що колись їх пов`язували стосунки, надав свою добровільну згоду на проживання ОСОБА_6 та її дитині у квартирі, надавши їм ключі від вхідних дверей. Однак ОСОБА_6 почала змінювати замки у вхідних дверях квартири, не пускаючи при цьому власника квартири ОСОБА_4 та зазначала, що вона має у власності цю квартиру, адже вона була придбана у шлюбі. Всі ці дії постійно призводили до викликів поліції для врегулювання питання доступу до приміщення квартири. Придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

01.10.2024 представником позивачки була подана відповідь на відзив, у якій останній, крім обставин викладених у позовній заяві зазначив, що сторони пережили складні часи окупації м. Тростянець навесні 2022 року, що тільки згуртувало та укріпило родинні стосунки. Вони проживали у будинку розташованому по АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано за дитиною позивачки. У зв`язку з цим у сторін було бажання придбати власне, спільне житло. Сторони придбали спірну квартиру за 16500 доларів США. Відповідач працював у ПП «Зарічанське» і позивачці вдалося домовитися з директором підприємства ОСОБА_7 про отримання у квітні 2023 року безвідсоткової позики на суму 350000 грн. 2600 доларів США для придбання квартири сторони позичили у батьків позивачки, з яких 600 було повернуто через 2 місяці з дня придбання квартири, 1000 повертала позивачка вже самостійно, а ще 1000 залишилася винною по цей день. 2400 доларів США сторони мали власних заощаджень. Для повної оплати вартості квартири сторонам не вистачало 1500 доларів США. Попередній власник погодився на укладення договору купівлі-продажу квартири за умови, що залишок її вартості у сумі 1500 доларів США буде сплачено сторонами у найближчий час. Вказані кошти були доплачені за період 1,5-2 місяці. Сторони фактично проживали у шлюбі до листопада 2023 року. З часу придбання спірної квартири, в період проживання сторонами однією сім`єю відповідач повертав позику своєму роботодавцю, тоді як родина існувала за рахунок доходів позивачки. Під час розірвання шлюбу відповідач прохав позивачку зберегти шлюб, що прямо суперечить тим обставинам, які викладені у відзиві. Відповідач, намагаючись уникнути визнання судом за позивачкою належної їй частки, вдався до суттєвого викривлення фактів та обставин проживання сторонами однією сім`єю та обставин набуття у власність спірної квартири.

Ухвалою суду від 08.11.2024 було закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду, задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів у справі, а також задоволені клопотання представників сторін про виклик свідків.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали, пославшись на обставини викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, просили задовольнити вимоги. Також позивачка пояснила, що коли вони придбавали квартиру, то з відповідачем проживали разом, не сварилися. Під час шлюбу вони сплачували кошти на повернення боргу ПП «Зарічанське» та всього разом сплатили 70 000 грн. Після розірвання шлюбу відповідач припинив сплачувати борг.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав указаних у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позову. Також представник відповідача звернув увагу на те, що позивачка не мала доходів щоб назбирати кошти для придбання квартири.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення представника відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні та цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про право власності, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із такого.

Судом установлено, що 12.02.2022 у Тростянецькому відділі ДРАЦС в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) був зареєстрований шлюб між позивачкою та відповідачем, актовий запис № 14 (а.с. 5).

З договору безвідсоткової позики № 46 від 12.04.2023 вбачається, що ПП «Зарічанське» було надано ОСОБА_4 у позику грошові кошти в розмірі 350 000 грн на строк до 11.04.2026. Також сторони узгодили, що позика повертається шляхом щомісячних відрахувань 50% із заробітної плати відповідача та внесення грошових коштів у касу або на рахунок підприємства (а.с. 83-84).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 05.05.2023 ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На придбання даної квартири відповідачем позивачка надала згоду, як дружина останнього, що зазначено у п. 1.8 договору (а.с. 7-8, 56-57).

На підставі вказаного договору купівлі-продажу за відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 9).

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 19.01.2024 було розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем (а.с. 6).

Допитаний у судовому засіданні свідокОСОБА_5 пояснив, що він продав ОСОБА_4 квартиру, що розташована по АДРЕСА_1 . Ціну узгодили, оплату провели. Він знав, що гроші за оплату квартири були заощаджені відповідачем та були позичені на підприємстві. У нотаріуса були присутні позивачка та відповідач, а також він як продавець. Вважає, що між позивачкою та відповідачем були стосунки, оскільки вони приїжджали разом. Позивачка та відповідач один раз приїздили до нього та привозили гроші, а пізніше приїжджав сам відповідач. Гроші віддавали частинами, близько 7 разів.

Допитаний у судовому засіданні свідокОСОБА_7 пояснив, що він є директором ПП «Зарічанське». Відповідач працює у ПП «Зарічанське». До нього звернувся відповідач з проханням допомогти придбати квартиру. Один раз при переговорах про позику була присутня позивачка, але вона не могла вплинути на рішення. Він мав розмову з позивачкою про те чи готова вона взяти кошти сама у позику, але вона відмовилась. Він прийняв рішення виділити безвідсоткову позику для придбання квартири. Кошти надавались саме відповідачу для придбання квартири. Був укладений договір, що кошти на придбання квартири надаються із заставою квартири. Сума позики складала 350 000. Потім він дізнався, що у сім`ї відповідача щось сталося. Відповідач повідомив йому що розірвав шлюб. Пізніше до нього звернувся відповідач із заявою про відстрочення платежу. Усього разом було сплачено на повернення позики близько 70000 грн.

Допитаний у судовому засіданні свідокОСОБА_8 пояснив, що він є братом відповідача. Позивачка та відповідач жили разом, але у них були сварки. Перед розлучення відповідач близько одного місяця жив у нього. Також були випадки коли відповідач йшов з дому. Для придбання квартири відповідач брав позику. Квартиру придбали у ОСОБА_9 , який є товаришем відповідача. На момент придбання квартири позивачка та відповідач проживали разом, стосунки між ними були як у звичайної сім`ї. Він допомагав їм перевозити речі. Взагалі стосунки між сторонами були нестабільні, вони то сварились, то мирились. Він вважав, що коли вони куплять квартиру, то сварок не буде, але сварки продовжувались.

Допитана у судовому засіданні свідокОСОБА_10 пояснила, що вона є подругою позивачки та знає позивачку і відповідача як сім`ю з 2018 року. Їй відомо, що до купівлі квартири сторони проживали по АДРЕСА_2 в квартирі позивачки. Також вона була в гостях у позивачки та відповідача в придбаній ними квартирі. Квартиру сторони придбали разом і переїжджали туди разом. В тій квартирі була дитина позивачки та син відповідача. Сварки були між сторонами як і у всіх сімей. Мотивацією придбання квартири було те, що відповідач пообіцяв кинути пити. Вони товаришували сім`ями, вітали їх з придбанням квартири.

Допитана у судовому засіданні свідокОСОБА_11 пояснила, що вона є матір`ю позивачки. Її дочка уклала шлюб із ОСОБА_4 та вони проживали по АДРЕСА_2 . Усе було добре, але відповідач вживав алкогольні напої. Одного дня відповідач повідомив їй про те, що є квартира, у якій буде достатньо місця для проживання всім. За придбання квартири потрібно було сплатити 16500 доларів США. У позивачки та відповідача були свої заощадження. Також вони з чоловіком для придбання квартири давали 2600 доларів. Розписку вони не брали, так як давали кошти як дітям, щоб вони жили в квартирі. Після придбання квартири вони ходили на входини до них. Крім того, позивачка та відповідач віддавали ОСОБА_12 ще близько 1200 - 1300 доларів США після купівлі квартири. Усе було добре між ними. Потім відповідач привів додому чоловіків, які злякали дитину, коли позивачка була на роботі.

Спір між сторонами виник з приводу поділу майна набутого за час шлюбу.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Враховуючи установлені судом обставини про те, що спірна квартира була придбана відповідачем за час шлюбу з позивачкою та з її згоди в інтересах сім`ї, в тому числі за кошти отримані в борг на підставі договору позики, тому така квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За приписами частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до положень ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 691/1240/18, провадження № 61-4680св23, зазначено, що згідно з усталеною судовою практикою щодо застосування частини п`ятої статті 71, статті 365 ЦК України суд визнає ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, якщо один із подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій. Верховний Суд звертає увагу, що визнання права на половину частини спірного майна (визнання права на ідеальну частку у майні без його виділу в натурі) є поділом майна подружжя у розумінні частини першої статті 71 СК України, а тому суд може визнати право на частку у спільному майні подружжя за вказаних вище умов.

Отже, зважаючи на те, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки у праві спільної сумісної власності є рівними, сторони не досягли згоди щодо поділу цього майна, тому суд вважає, за необхідне визнати за позивачкою та відповідачем, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на спірну квартиру по 1/2 частині за кожним.

Також суд зазначає, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Тобто, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та придбану за рахунок цих коштів квартиру, внаслідок укладення договору позики, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позичених коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Разом із тим, це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі справа №320/3072/18 провадження №61-5819св19.

За цих обставин суд зазначає, що відповідач не позбавлений права заявити до позивачки вимоги про компенсацію сплачених ним коштів за договором позики.

Таким чином позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у сумі 1510,07 грн (а.с. 17).

Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачкою судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, суд враховує таке.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник позивача у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 06.07.2023; додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 06.07.2024; ордер на надання правової допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 17.07.2024; акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 30.05.2025, фіскальний чек від 30.05.2025 про перерахування позивачем адвокату Сумцову Є.С. коштів за надання правової допомоги в розмірі 10000,00 грн.

Указані докази підтверджують факт понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 10000 грн.

Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціну позову, а також значення справи для сторін, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідачем та його представником не було заявлено клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги представника позивача та не доведено неспівмірність таких витрат.

Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню фактично понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн 07 коп., а також на відшкодування витрат на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О. О. Огієнко