г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/342/25
Номер провадження 2/213/1375/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Алексєєва О.В.,

за участі секретаря судового засідання Довгої А.В.,

за участі відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань №3, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу №213/342/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат з утримання спільного нерухомого майна,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що сторонами під час перебування у шлюбі набуто у власність нерухоме майно двокімнатну квартиру загальною площею 43,7 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року. 09 січня 2024 року рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя вищезазначену квартиру. 13 травня 2024 року рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 14 479,59 грн у рахунок відшкодування витрат з утримання цієї квартири за період з лютого 2021 року по грудень 2023 року. У межах примусового виконання рішення суду відповідачем виконано, однак у подальшому відповідач з січня 2024 року свій обов`язок з утримання спільного нерухомого майна не виконує. Просить стягнути з відповідача на користь позивачки половину понесених витрат на утримання спільного нерухомого майна у розмірі 9 906,37 грн за період з січня 2024 року по грудень 2024 року, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

У запереченнях проти перегляду заочного рішення представник позивача зазначає, що відповідачем 28 січня 2025 року сплачено за комунальні послуги 8 253,70 грн, з яких частина становить переплату на 2025 рік, телекомунікаційні послуги позивачкою до стягнення не заявлялися, послуга з опалення (по лічильнику) у 2024 році не нараховувалася. Таким чином, відповідачем фактично за грудень 2024 року сплачено 3 586,68 грн, решта сплаченої ним суми не стосується предмету позову. Зазначає, що аліментні зобов`язання та зобов`язання з утримання спільного нерухомого майна не пов`язані між собою, не є взаємозамінними, регулюються окремими нормами матеріального права. Обов`язок утримання нерухомого майна власником встановлений законом і не залежить від користування таким майном.

Стислий виклад заперечень відповідача:

Відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що за адресою спільної з позивачкою квартири не проживає з 2022 року, на підтвердження чого надає акт з місця мешкання та роздруківку з програми ДІЯ Резерв+. Зазначає, що позивачка позбавила його можливості користуватися квартирою. У цій квартирі проживає позивачка, спільна дочка сторін та новий чоловік позивачки. Відповідач не може користуватися своєю часткою у спільному майні, змушений орендувати житло та нести додаткові витрати. Вважає, що не зобов`язаний нести витрати зі сплати телекомунікаційних послуг, послуг з газо-, електро-, водопостачання, послуг екоспецтрансу у зв`язку з тим, що він не отримує зазначені послуги за адресою спільної квартири. Зазначає, що квартира облаштована приладами обліку на постачання електроенергії, води, тепла, газу. Тобто оплата позивачкою здійснюється лише за отримані нею послуги. Цими послугами користуються позивачка, її новий чоловік та спільна дочка сторін. Відповідач стабільно сплачує аліменти на утримання дочки у розмірі 7 000,00 8 000,00 грн на місяць. Вважає, що ці кошти мають розподілятися позивачкою у тому числі і на оплату частини комунальних платежів за дочку. Крім того, відповідач на прохання позивачки у січні 2025 року оплатив 8 413,82 грн за комунальні послуги за грудень 2024 року, навіть за ті, якими не користується.

Процесуальні дії у справі.

30 січня 2025 року позовна заява надійшла до суду.

14 травня 2025 року після скасування заочного рішення призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.

Заяв. Клопотань від учасників справи не надходило.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що у спільній з позивачкою квартирі не проживає з січня 2021 року. У квартирі проживає позивачка з дитиною. Комунальні послуги, надані за адресою цієї квартири, не сплачував, оскільки вважав, що не повинен оплачувати послуги, які не споживає. Квартира обладнана лічильниками, комунальні послуги оплачується згідно з їхніми показами. У січні 2025 року він сплатив комунальні послуги у розмірі приблизно вісім тисяч гривень.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2009 року, який рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 11 серпня 2009 року відповідач ОСОБА_1 придбав двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності відповідача зареєстровано в КП Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке БТІ» 12 серпня 2009 року.

Заочним рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили.

Станом на 28 вересня 2023 року у зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та дочка сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2023 року визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 : ОСОБА_1 виділено у користування житлову кімнату площею 9,3 кв.м; ОСОБА_2 та неповнолітній дочці сторін ОСОБА_4 виділено у користування житлову кімнату площею 18,3 кв.м; залишено у спільному користуванні сторін кухню, вбудовану шафу, вбиральню, ванну кімнату, коридор.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2024 року з відповідача на користь позивачки стягнуто грошові кошти у розмірі 14 479 гривень 59 копійок у рахунок відшкодування витрат з утримання спільного нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 за період з лютого 2021 року по грудень 2023 року.

Із довідок з сайту ТОВ НОВА-КОМ за період з січня 2024 року по грудень 2024 року видно нарахування та сплату комунальних платежів за адресою: АДРЕСА_1 .

Із інформації по платежам з Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків видно, що за цією адресою за період з січня по грудень 2024 року здійснено оплату житлово-комунальних послуг: КП «Кривбасводоканал» (за холодну воду і відведення; абонплата за водопостачання та відведення), АТ «Криворізька теплоцентраль» (за послугу з постачання теплової енергії; за опалення (по лічильнику); плата за абонентське обслуговування), ТОВ «Сітісервіс-КР» (за утримання будинку і прибудинкової території), ТОВ "ГК Нафтогаз України" (за газопостачання), КФ ТОВ "Газорозподільні мережі України" (за розподіл газу), YASNO (ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги») (за електроенергію), ТОВ «Воля кабель» (телекомунікаційні послуги), ТОВ «Екоспецтранс» (за поводження з твердими побутовими відходами), ФОП « ОСОБА_5 » (обслуговування теплолічильників).

При цьому суд враховує, що позивачкою не заявлено вимогу про стягнення з відповідача частини сплачених телекомунікаційних послуг.

Як видно із квитанцій, позивачкою сплачено: за січень 2024 року 1 417,43 грн, за лютий 2024 року 2 374,87 грн, за березень 2024 року 4 287,65 грн, за квітень 2024 року 1 065,03 грн, за травень 2024 року 1 538,39 грн, за червень 2024 року 980,19 грн, за липень 2024 року 1 835,10 грн, за серпень 2024 року 1 461,72 грн, за вересень 2024 року 451,26 грн, за жовтень 2024 року 2 026,16 грн, за листопад 2024 року 2 652,40 грн, за грудень 2024 року 1 593,73 грн.

Згідно з актом від 18 січня 2025 року про надання послуги з організації повірки лічильників води на місці експлуатації за адресою: АДРЕСА_1 вартість такої повірки становить 400,00 грн.

Відповідачем 28 січня 2025 року сплачено комунальні послуги у загальному розмірі 7 363,10 грн, зокрема за утримання будинку та прибудинкової території, послугу з постачання теплової енергії, опалення (по лічильнику), плату за абонентське обслуговування АТ «Криворізька теплоцентраль», поводження з твердими побутовими відходами, холодну воду і відведення, абонентську плату за водопостачання та відведення, обслуговування теплолічильника, газопостачання, розподіл газу. При цьому суд не бере до уваги оплату відповідачем послуг за електроенергію за січень 2025 року, оскільки позивачкою заявлено вимоги за період з січня по грудень 2024 року, та оплату телекомунікаційних послуг за лютий 2025 року, відшкодувати які позивачка не просить, а також сплачену відповідачем комісію банку.

Згідно з актом з місця мешкання від 16 квітня 2025 року ОСОБА_1 постійно з січня 2022 року проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

При оновленні своїх особистих даних у Резерв+ відповідачем зазначено своїм місцем проживання адресу: АДРЕСА_3 .

Зміст спірних правовідносин.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із обов`язку власника квартири сплачувати комунальні послуги та права одного із співвласника вимагати від іншого співвласника відшкодування понесених витрат з оплати комунальних послуг.

Норми права, які застосовує суд.

Правовідносини з приводу користування будинком (квартирою) та утримання цього майна, у тому числі такого, що належить громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст.322 ЦК України).

Відповідно до ст.151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилу квартиру, користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, і зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін (ст. 162 ЖК України).

Стаття 360 ЦК України встановлює, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька боржників, то кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

За ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Верховний Суд у своїй постанові від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц вказав, що аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги (регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення із співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий висновок застосовано і у Постанові ВС від 19 серпня 2020 року у справі №703/2200/15-ц.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 статті 9 цього Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону.

При цьому, до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового приміщення (ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Нормою ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги складається з плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства, та плати за абонентське обслуговування.

Тарифи на послуги з поводження з побутовими відходами (захоронення) у м. Кривому Розі встановлюються Рішеннями Криворізької міської ради, згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 2006 року №1010 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з поводження з побутовими відходами» та 01 червня 2011 року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги», Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 вересня 2018 року №239 «Про затвердження Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення». Так, вартість для населення послуги з поводження з побутовими відходами для споживачів мешканців багатоквартирних будинків визначається відповідно на 1 мешканця.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.

Комерційний облік комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії у багатоквартирному будинку здійснюється встановленими в житлових і нежитлових приміщеннях споживачів вузлами обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку.

Обсяг наданих споживачу послуг з централізованого водовідведення визначається на рівні обсягів спожитих ним послуг з централізованого водопостачання та постачання гарячої води, крім випадків, встановлених законодавством.

У разі відсутності або несправності вузлів обліку, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, комерційний облік здійснюється в установленому законодавством порядку в місці вводу відповідних зовнішніх інженерних мереж у будівлю (її частину), а для послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії в місці вводу відповідних внутрішньобудинкових систем у житлове або нежитлове приміщення споживача.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Висновок суду.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, суд дійшов таких висновків.

Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах з утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Отже, згідно із чинним законодавством всі співвласники зобов`язані нести витрати на управління, утримання та збереження спільного майна незалежно від факту проживання у належній їм на праві власності квартирі.

При цьому суд зазначає, що до таких витрат відносяться комунальні послуги, розмір яких не залежить від обліку фактично використаних послуг за показниками встановлених у споживачів лічильників.

Отже, витрати з оплати за утримання будинку та прибудинкової території, за постачання теплової енергії, обслуговування теплолічильників, абонентської плати за постачання теплової енергії та за водопостачання, розподіл газу, повинні нести співвласники квартири відповідно до своєї частки у нерухомому майні. Витрати за послуги з поводження з побутовими відходами нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб. Оплата послуг з постачання електроенергії здійснюється за фактично спожиті послуги згідно з результатами вимірювань засобів вимірювальної техніки.

Плата за послугу з водопостачання та газопостачання залежить від обсягу спожитих послуг. При цьому за наявності квартирних приладів обліку така плата здійснюється, виходячи з показів лічильників, а за відсутності лічильників за кількістю зареєстрованих осіб.

Судом встановлено, що сторони зареєстровані в належній їм на праві приватної спільної часткової власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом з ними за цією адресою зареєстрована їхня спільна дочка.

З огляду на рівність прав та обов`язків батьків стосовно своїх дітей сторони у рівних частинах мають обов`язок сплачувати житлово-комунальні послуги, нараховані на свою неповнолітню дочку.

Суд вважає, що сплата відповідачем на користь позивача аліментів на утримання дочки не звільняє його від обов`язку нести витрати зі сплаті комунальних послуг, нарахованих на дочку, у рівних частинах з матір`ю дитини.

Встановлено, що вартість послуг з водопостачання та електропостачання у квартиру сторін нараховується згідно з показаннями лічильників. Наявність у квартирі приладу обліку спожитого газу відповідачем не доведено.

З огляду на викладене сторони зобов`язані як співвласники квартири незалежно від обсягу спожитих послуг нести витрати з оплати за утримання будинку та прибудинкової території, за постачання теплової енергії, обслуговування теплолічильників, абонентської плати за постачання теплової енергії та за водопостачання, розподіл газу. Крім того, вони мають спільний обов`язок зі сплати за послуги з поводження з побутовими відходами та газопостачання, які нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб на них та їхню спільну дочку.

Відповідач ОСОБА_1 не оплачував належним чином вищезазначені житлово-комунальні послуги, які надавались за адресою: АДРЕСА_1 .

За розрахунком позивачки, оплата за житлово-комунальні послуги, нараховані за період з січня 2024 року по грудень 2024 року, становить 19 812,73 грн.

З таким твердженням суд не може погодитися з огляду на те, що витрати за послуги з водопостачання та постачання електричної енергії не є спільним обов`язком сторін, оскільки нараховуються, виходячи із результатів вимірювань лічильників за спожиті послуги. Оскільки судом встановлено, що відповідач у спірний період не проживав у спільній з позивачкою квартирі, цими послугами не користувався, він не зобов`язаний сплачувати такі послуги. Тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачкою враховано в суму, яку вона просить стягнути з відповідача, витрати на оплату послуги з опалення (по лічильнику) та повірки лічильника води. Проте такі вимоги також не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Позивачка просить стягнути витрати на утримання спільного майна за період з січня 2024 року по грудень 2024 року. Судом встановлено, що у 2024 році за адресою квартири сторін не нараховувалася оплата за послугу з опалення (по лічильнику). Надані позивачкою квитанції підтверджують сплату нею боргу за цю послугу, який виник до початку спірного періоду, і не є предметом розгляду. Не є предметом розгляду і витрати з оплати послуги з повірки лічильника, здійсненої у 2025 році.

Крім того, здійснивши розрахунки, судом встановлено, що станом на початок спірного періоду за адресою квартири сторін обліковувалася заборгованість за послугу з постачання теплової енергії у сумі 1 748,82 грн, а також за абонентську плату за водопостачання у сумі 21,22 грн та за розподіл газу у сумі 2,58 грн.

Щодо сум, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, суд виходить із такого.

Із наданих позивачкою квитанцій та інформації з НОВА-КОМ встановлено, що у спірний період позивачкою здійснено такі витрати з оплати житлово-комунальних послуг, у яких зобов`язаний брати участь відповідач: абонентська плата за водопостачання та відведення 240,00 грн; послуги з постачання теплової енергії 5 752,91 грн; плата за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії 100,08 грн; послуги з утримання будинку та території 2 232,59 грн; газопостачання 118,65 грн; розподіл газу 25,69 грн; поводження з твердими побутовими відходами 1 364,18 грн; обслуговування теплолічильника 239,31 грн.

При цьому суд інформацію з НОВА-КОМ бере до уваги частково. Так, довідки з НОВА-КОМ не розкривають механізм нарахування та сплати позивачкою послуги з газопостачання та розподіл газу. Зазначене викликано тим, що позивачкою за 2024 рік за послугу з газопостачання сплачено 68,22 грн за січень та 50,43 грн за серпень, а за послугу з розподілу газу 28,27 грн за грудень, що підтверджується і долученими нею квитанціями. При цьому загальний розмір нарахувань за 2024 рік за послугу з газопостачання становить 615,43 грн, за розподіл газу 25,71 грн. Враховуючи наявність станом на січень 2024 року боргу за розподіл газу (2,58 грн), розмір фактичної оплати позивачкою цієї послуги за 2024 рік становить 25,69 грн. Проте за відсутності даних про оплату послуг за інші місяці 2024 року на кінець року не відображена інформація про наявність боргу за ці послуги.

Зазначені протиріччя позивачкою та її представником не роз`яснені та не усунуті, тому суд при визначенні розміру витрат позивачки на оплату послуг з газопостачання та розподілу газу бере до уваги квитанції про оплату послуг.

Також суд враховує, що згідно з наданими позивачкою квитанціями нею понесені витрати на оплату послуги з поводження з твердими побутовими відходами за 2024 рік у розмірі 1 342,63 грн, розмір нарахувань становить 1 366,20 грн. Враховуючи наявність на початок 2024 року переплати за цю послугу у розмірі 21,55 грн, розмір фактичних витрат на оплату послуги за 2024 рік становить 1 364,18 грн.

Крім того, з квитанцій, наданих позивачкою, видно, що нею у 2024 році сплачено 7 499,73 грн за послугу з постачання теплової енергії. При цьому періодами, за які сплачено послугу, у квитанціях зазначаються січень-квітень, червень, серпень, жовтень-грудень 2024 року. Сукупний розмір нарахувань за 2024 рік становить 7 235,41 грн. Враховуючи наявність на початок року заборгованості за цю послугу у розмірі 1 748,82 грн та зарахування виконавцем послуги оплати першочергово в погашення боргу, незважаючи на зазначення споживачем у квитанціях періодів 2024 року, фактична оплата позивачкою за послугу з постачання теплової енергії за 2024 рік становить 5 752,91 грн.

Як абонентську плату за водопостачання позивачкою сплачено у 2024 році 261,22 грн. Однак на початок спірного періоду заборгованість за цю послугу становила 21,22 грн, тому фактично нею сплачено 240,00 грн, що відповідає сукупному розміру нарахувань за рік.

Також позивачкою сплачено 80,72 грн як абонентську плату АТ «Криворізька теплоцентраль», при цьому на початок спірного періоду міститься інформація про переплату за цю послугу у розмірі 19,36 грн, тому розмір сплаченої абонентської плати становить 100,08 грн, що також відповідає сукупному розміру нарахувань за рік.

Таким чином, загальний розмір сплачених позивачкою житлово-комунальних послуг за 2024 рік, участь у яких зобов`язаний брати відповідач, становить 10 073,41 грн.

Відповідачем на підтвердження участі у витратах з утримання спільного з позивачкою майна надано докази оплати послуг у розмірі 8 413,82 грн з урахуванням комісії банку.

Проте суд не може погодитися з таким розміром витрат відповідача з оплати наданих у 2024 році житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що відповідач не зобов`язаний брати участь у витратах з оплати послуг з постачання електроенергії, водопостачання як такий, який фактично не проживає у квартирі, обладнаній приладами обліку спожитих послуг. Крім того, послуги з постачання електроенергії сплачено відповідачем за період з 01 січня 2025 року по 28 січня 2025 року, який не є предметом розгляду, як і оплата комунікаційних послуг. Оплата послуги з опалення (по лічильнику) у 2024 році не нараховувалася, а сплачувалася позивачкою як заборгованість за попередній період, який не є спірним. Тому оплата відповідачем цих послуг не враховується.

Щодо інших витрат відповідача з оплати житлово-комунальних послуг суд зазначає, що на кінець 2024 року позивачкою сплачено загальний розмір нарахувань за 2024 рік за послугу з утримання будинку та території, плата за абонентське обслуговування АТ «Криворізька теплоцентраль», абонентська плата за водопостачання, тому оплата відповідачем цих послуг зараховується на 2025 рік, який не є предметом розгляду. З огляду на це суд не враховує зазначені оплати, здійснені відповідачем.

Відповідачем сплачено 114,00 грн за послугу з поводження з твердими побутовими відходами. Позивачем підтверджена оплата 1 364,18 грн за цю послугу, надану у 2024 році, загальний розмір нарахувань за 2024 рік за цю послугу становить 1 366,20 грн. Таким чином, на кінець спірного періоду несплата нарахувань за 2024 рік становить 2,02 грн.

Також відповідачем сплачено 3,00 грн в рахунок оплати послуги з розподілу газу. З урахуванням того, що позивачем підтверджена оплата цієї послуги у розмірі 25,69 грн, а загальний розмір нарахувань становить 25,71 грн, розмір несплачених на кінець спірного періоду нарахувань 0,02 грн.

Розміри витрат, що перевищують зазначені суми, зараховуються на наступний період.

Загальний розмір нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за 2024 рік становить 7 235,41 грн, позивачкою сплачено з цієї суми 5 752,91 грн. Відповідачем здійснена оплата у розмірі 3 300,00 грн. З урахуванням того, що несплачена позивачкою сума нарахувань за спірний період становить 1 482,50 грн, суд враховує як сплату відповідачем послуги за спірний період лише цю суму.

Відповідачем сплачено 180,69 грн у рахунок оплати заборгованості з обслуговування теплолічильника.

З урахуванням здійсненої відповідачем оплати послуг сторонами сплачено у повному обсязі розміри нарахувань за 2024 рік за послуги з розподілу газу, поводження з твердими побутовими відходами, постачання теплової енергії, обслуговування теплолічильника, з утримання будинку та території, плата за абонентське обслуговування АТ «Криворізька теплоцентраль», абонентська плата за водопостачання.

Разом з тим, суд зазначає, що оплата відповідачем житлово-комунальних послуг є його обов`язком, оплата здійснена на рахунок виконавців послуг, а позивачкою заявлено вимоги про стягнення на її користь частки понесених нею витрат з утримання спільного майна.

Тому оплата відповідачем вищеперерахованих житлово-комунальних послуг не може бути зарахована в рахунок відшкодування понесених позивачкою витрат.

Крім того, про таке зарахування відповідач суд не просив, зустрічного позову не пред`явив, а тому суд не бере таку оплату до уваги.

При цьому суд зазначає, що відповідач не позбавлений можливості пред`явити вимоги до позивачки про відшкодування здійснених ним витрат.

Проте суд враховує, що оплата послуги з газопостачання позивачкою у повному обсязі не здійснена, розмір нарахувань становить 615,43 грн, позивачкою сплачено 118,65 грн, здійснення відповідачем оплати за цю послугу у розмірі 121,57 грн не перекриває розміру загальних нарахувань за таку послугу, а тому суд вважає за можливе зарахувати таку оплату відповідача в рахунок відшкодування понесених позивачкою витрат.

Оскільки встановлений судом розмір витрат позивачки з утримання майна за 2024 рік становить 10 073,41 грн, частка сторін у таких витратах становить 5 036,71 грн. Враховуючи сплачені відповідачем 121,57 грн, він зобов`язаний відшкодувати позивачці 4 915,14 грн понесених нею витрат.

На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню стягненню з відповідача на користь позивачки 4 915,14 грн у рахунок відшкодування витрат з утримання спільного нерухомого майна.

При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки судовий збір у сумі 601,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до приписів ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 та неодноразово наголошено у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18.

Отже, сторона у справі має право на компенсацію таких витрат, якщо нею буде доведено, що розмір таких витрат обґрунтовано.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачкою були надані суду: копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія ордеру, копія договору про надання правничої (правової) допомоги від 09 березня 2021 року та додатку до нього за №3 від 07 січня 2025 року, відповідно до якого сторонами визначена сума гонорару (винагороди) за надання послуг в розмірі 3 000,00 грн; квитанція від 07 січня 2025 року на суму 3 000,00 грн.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. При цьому, за результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Встановлено, що правнича допомога позивачці фактично була надана у виді складання та подання позовної заяви, підготовки документів до суду, відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Позивачкою заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки пропорційно розміру задоволених вимог витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 488,60 грн.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 317, 319, 322, 360, 544 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 77, 81, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат по утриманню спільного нерухомого майна задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 4 915 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятнадцять) грн 14 коп. у рахунок відшкодування витрат з утримання спільного нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 за період з січня 2024 року по грудень 2024 року.

У задоволенні решти позовних вимоги відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 601 (шістсот одна) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складення повного судового рішення 12 червня 2025 року.

Суддя О.В. Алексєєв