ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 червня 2025 року

м. Харків

справа № 643/8447/24

провадження № 22-ц/818/1599/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Власенка М. В.,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Просила визнати незаконним та скасувати наказ № 30-КМ від 14 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2024 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ виробного підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» від 14 травня 2024 року № 30-КМ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Стягнуто з виробного підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановлене без повного з`ясування всіх обставин справи. Апелянт наголошує, що на початку збройної агресії російської федерації на території України у лютому 2022 в окремих підрозділах акціонерного товариства «Українська залізниця», які знаходилися в зоні безпосередньо активних бойових дій, в тому числі м. Харків, рішенням керівництва АТ «Укрзалізниця» було запроваджено простій для окремих професій працівників. При цьому, АТ «Укрзалізниця» продовжувала функціонувати у звичайному режимі, забезпечувала вивіз громадян безкоштовно, спеціальними евакуаційними поїздами. В цей час проїзні документи на території Харківської області підрозділами АТ «Укрзалізниця» - Українським центром по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті (далі- УЦОП) не продавалися, квиткові каси не працювали, продаж квитків з цього напрямку залізничним транспортом через Інтернет не здійснювався. Тому з метою збереження контингенту та кваліфікованих кадрів, рішенням правління АТ «Укрзалізниця», як виняток було застосовано простій, в тому числі і для Позивача. Після простою Позивач прибула на роботу до заступника начальника УЦОП Південного регіону ОСОБА_2 з проханням допустити її до роботи через скрутне матеріальне становище, низький рівень пенсійного забезпечення, а простій відповідно до наказів зазначених вище сплачувався у розмірі 2/3 посадового окладу без нарахування інших заохочувальних виплат. Позивачу було роз`яснено, що інкасатори продовжують знаходитися у простої тому, що АТ «Ощадбанк» припинив роботу відділень банку у м. Харкові і виручка в іншій спосіб передавалася на інші локації УЦОП, без залучення інкасаторів. Позивач наполягала на виведенні її з простою і надання роботи яку можливо було їй виконувати, а саме виписувати абонементні квитки для пасажирів, як інкасатор і підготовлювати виручку для передачі у банк на інших локаціях. Пізніше Відповідачем було видано наказ від 25.09.2023 року №ПКУЦОП -2/284, відповідно до якого Позивачу було впроваджено у посадові обов`язки інкасатора локації на вокзалі станції Харків-Пасажирський виконання функцій з продажу проїзних документів у приміському сполученні. Окремі доручення роботодавець може доручати працівнику шляхом видання відповідних вказівок, під час воєнного стану, при цьому робота яку додатково виконувала Позивач не суперечила її стану здоров`я і Позивач мала відповідний фах для виконання цієї функції за трудовим договором. Позивач, під особистий підпис ознайомлена з наказом від 25.09.2023 року №ПКУЦОП-2/284. Даний наказ позивачка не оспорювала та з вимогою про визнання його недійсним не зверталась та продовжувала дотримуватися вимог вказаного наказу жодним чином не оскаржуючи його ні в КТС, ні до суду. Посилання Позивача, що при виданні наказу допущено порушення вимог ст.149 КЗпП України, спростовується актом від 14.05.2024 року складеним заступником начальника УЦОП Полупан О., менеджером з персоналу ОСОБА_3 , провідним інженером ОСОБА_4 , ст. касиром ОСОБА_5 , старшим інкасатором ОСОБА_6 , головою профспілки Південного регіону ОСОБА_7 , які власними підписами засвідчили в акті , що Позивач цього числа відмовилась надати письмові пояснення щодо виявлених в її роботі порушень, а пункт другий в наказі є технічною помилкою (даний пункт технічним працівником з підготовки проекту наказу автоматично перенесено з протоколу оперативної наради від 14.05.2024 року до наказу). Наказ на притягнення до дисциплінарної відповідальності Позивача видано повноважною особою відповідно до вимог ст.147-1 КЗпП України. 15.05.2024 року наказ комісією зачитано Позивачу вголос, для ознайомлення з ним під особистий підпис вона відмовилася про, що складено акт. Щодо допущеного порушення Позивачем на підставі чого вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності: старшим інкасатором ОСОБА_8 в рапорті від 06.05.2024 року вказано, що інкасатор ОСОБА_1 при здачі виручки інкасатору залишає кошти з виторгу і книгу ЛУ-8а не дочекавшись перерахунку коштів та підтвердження зданої суми з підписом в книзі продажу ЛУ-8а, та залишає робоче місце з непереданими коштами відповідальній особі, що може призвести до фінансових втрат АТ «Укрзалізниця». Тобто з її боку допущено фінансове порушення а саме, кошти АТ «Укрзалізниця» мають передаватися з рук в руки від одного працівника до іншого відповідно до п.10.2 наказу Укрзалізниці від 31.12.2008 року №588Ц. ОСОБА_1 , як інкасатор зі стажем роботи за професією з 2008 року не могла цього не знати і зобов`язана дотримуватися фінансової дисципліни. У позові ОСОБА_1 не приведено жодного доказу, що нею не було допущено фінансового порушення виявленого перевіркою. Дисциплінарне стягнення застосовано відповідно до законодавства за допущене порушення. Суд першої інстанції в судовому рішенні визнав, що на час притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у травні 2024 Відповідач наказом від 25.09.2023 року № ПКУЦОП-2/284 впровадив їй додаткові обов`язки касира квиткового з продажу проїзних документів у приміському сполученні та інкасації виручки, зазначене передбачено посадовою інструкцією інкасатора, коли працівники цих споріднених професій заміняють одне одного. З вказаними додатковими обов`язками Позивач була згодна, що підтверджується її особистим підписом на наказі і виконувала ці додаткові обов`язки добровільно. Позивач була ознайомлена з інструкцією квиткового касира, затвердженою наказом Укрзалізниці від 31.12.2008 року №588-Ц, та посадовою інструкцією № 90 касира квиткового, що підтверджується її особистими підписами ( у матеріалах справи). Верховний Суд у постанові від 22.05.2023 року по справі №212/2542/22 вказав, що Відповідач вправі впроваджувати зміни в організації виробництва і праці як в цілому по підприємству, так і в окремих підрозділах, або по відношенню до окремих працівників, які вважає за доцільне для покращання ефективності своєї діяльності. Доцільність запровадження Відповідачем змін в організації виробництва і праці для Позивача, а також право Відповідача на запровадження таких змін передбачено статтями 42, 44 Господарського кодексу України, якими визначено, що суб`єктам підприємницької діяльності надано право самостійно визначати порядок залучення та використання матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів (в тому числі і трудових) самостійно встановлювати та змінювати організацію виробництва і праці. Судом не дана оцінка та не зазначено у рішенні, чи дотримувалася Позивач обов`язків, передбачених посадовими інструкціями як квиткового касира так і інкасатора до притягнення її до дисциплінарної відповідальності у травні 2024 року. З цього питання, з метою надання доказів щодо недотримання Позивачем обов`язків, передбачених посадовими інструкціями касира квиткового, інкасатора, представником Відповідача надана суду довідка щодо допущених Позивачем порушень трудової і технологічної дисципліни у період листопад 2023 року лютий 2024 року, до притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани у травні 2024 року. На зазначене вказали і свідки з боку Відповідача допитані у судовому засіданні 25.11.2024 року. Так згідно наданої суду довідки Відповідачем у період листопад 2023 року- лютий 2024 року за допущені порушення Позивач була позбавлена щомісячного преміювання: - у розмірі 100% за листопад 2023 року згідно протоколу оперативної наради від 13.11.2023 року №ПКУЦОП-20230 (наказ від 25.12.2023 року №ПКУЦОП-2/287 «Про преміювання працівників за листопад 2023 року») - у розмірі 100% за лютий 2024 року згідно протоколу оперативної наради від 16.02.2024 року №ПКУЦОП-20/37 (наказ від 29.03.2024 року № ПКУЦОП-2/138 «Про преміювання працівників за лютий 2024 року»); 21.02.2024 року роботодавцем проведено оперативну нараду з співробітниками та Позивачем з приводу допущених нею фінансових порушень у роботі. На вказаній нараді було розглянуто доповідну записку старшого інкасатора ОСОБА_8 щодо виявлення надлишку коштів у ОСОБА_1 під час прийому денної виручки у неї 09.02.2024 року. За рішенням оперативної наради за порушення п.5.31 Посадової інструкції, п.10.2 Інструкції квиткового касира, затвердженої наказом від 31.12.2008 року № 558-Ц ОСОБА_1 було попереджено, що в разі повторного встановлення порушення наказу від 31.12.2008 року № 558-Ц остання буде притягнута до дисциплінарної відповідальності. Судом дані факти не досліджені не були та не надано їм належної оцінки у рішенні. Не дано судом оцінки і тому факту, що жодний з вказаних наказів про позбавлення премії не були оскаржені Позивачем і порушення, за які Позивач була притягнута до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 14.05.2024 року № 30-КМ, були аналогічними порушенням, які допускала Позивач раніше. Таким чином факти допущених порушень з боку Позивача не спростовані судом, не враховані при винесенні рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваний наказ не містить посилань та положень на п. 5.22 Посадової інструкції у мотивувальній частині, за який притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності у резолютивній частині наказу. Крім того, висновок резолютивної частини спірного наказу, в якому перелічені рапорти працівників, які покладені в основу спірного наказу не узгоджуються з підставою притягнення до відповідальність, що зазначені у змісті наказу. З урахуванням зазначеного, за відсутності деталізації обставин, які позивачу ставляться у провину щодо порушень п. 5.22; не зазначення порушення якої саме інструкції вчинено позивачем; суперечності щодо підстав притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , суд позбавлений можливості оцінити наявність порушень посадових обов`язків, які є складовими трудової функції працівника, перевірити дотримання роботодавцем порядку та строків застосування дисциплінарного стягнення, визначених статтею 148 КЗпП України. З огляду на викладене, оскаржений наказ не може бути визнано законним.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що наказом від 01.07.2020 року № 281-ОС ОСОБА_1 була прийнята інкасатором до Виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» у порядку переведення з Виробничого підрозділу вокзал станції Харків-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця».

Згідно наказу УЦОП від 31.03.2022 року № ПКУЦОП 2/95/1 про оголошення часу вимушеного простою працівникам, оголошено час вимушеного простою, з причин що не залежать від працівника, починаючи з 01.04.2022 року і до 30.04.2022 року в установленому порядку, працівникам виробничого підрозділу згідно додатку 1, що є невід`ємною частиною цього наказу. Згідно додатку 1 цього наказу, інкасатору ОСОБА_1 визначено строк простою терміном з 01.04.2022 року по 17.04.2022 року (а. с. 127, 128).

Відповідно до графіку виходу на роботу, затвердженого заступником начальника ПК УЦОП Південного регіону О. М. Полупан, інкасатору ОСОБА_1 встановлено робочий графік з 18.04.2022 року.

За твердженням позивача і представника відповідача, ОСОБА_1 починаючи з 18.04.2022 року вийшла на роботу на посаді інкасатора, але виконувала обов`язки квиткового касира, оскільки через закриття банківських відділень, які обслуговували відповідача у м. Харкові, усі інкасатори були виведені у вимушений простій. Виконання позивачем обов`язків квиткового касира, згідно пояснень сторін та ніким не ставить під сумнів, стало можливим, окрім особистого бажання ОСОБА_1 , наявністю в останньої відповідного фаху.

Наказом від 25.09.2023 року № ПКУЦОП-2/284 про закріплення посадових обов`язків, з метою забезпечення належної організації роботи в частині обслуговування пасажирів в приміському сполученні по локації на вокзалі станції Харків-Пасажирський виробничого підрозділу УЦОП, з метою збереження робочого потенціалу та забезпечення роботою, впроваджено в посадові обов`язки інкасатора локації на вокзалі станції Харків-Пасажирський ОСОБА_1 виконання функцій з продажу проїзних документів в приміському сполученні. Пунктом 2 цього наказу визначено старшому касиру квитковому ОСОБА_9 забезпечити належні умови праці, ознайомити з даним наказом причетного працівника, ознайомити з посадовою інструкцією касира квиткового. Оплату праці провести по виконуваній роботі (п. 3 наказу).

Наказом начальника виробничого підрозділу Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті Ніколовою Н. В. видано наказ від 15.05.2024 року № 30-КМ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, яким за систематичне порушення п.п. 5.22, 5.31 Посадової інструкції, п. 10.2 Інструкції квиткового касира, затверджену наказом від 31.12.08 року № 558-Ц інкасатору локації на вокзалі станції Харків-Пасажирський Південного регіону ОСОБА_1 керуючись ст. 147 КЗПП України оголошено догану (п .1 наказу). Пунктом 2 цього наказу визначено: інкасатору ОСОБА_1 надати начальнику УЦОП особисте письмове пояснення щодо встановлених порушень. Термін 14.05.2024 року.

Підставою для видання оскаржуваного наказу зазначено: протокол оперативної наради, проведеної дистанційно засобами мобільного зв`язку при начальнику ВП Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті від 14.05.2024 року № ПКУЦОП-20/112, рапорт старшого касира квиткового ОСОБА_9 від 07.05.2024 року, рапорт старшого інкасатора ОСОБА_8 від 06.05.2024 року, рапорт старшого касира квиткового ОСОБА_10 від 07.05.2024 року.

Зі змісту наказу також встановлено, що ОСОБА_1 ознайомлена з ним 22.05.2024 року та не згодна в частині виконання функцій квиткового касира згідно інструкції № 558-Ц.

З пояснень учасників справи у судовому засіданні суді першої інстанції вбачається, що починаючи з 01 червня 2022 року, працівники відповідача, які перебували на посадах інкасаторів вийшли з простою та стали до роботи. При цьому, ОСОБА_1 продовжувала виконувати обов`язки квиткового касира, поєднуючи їх із своїми обов`язками інкасатора.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначала, що є працівником виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», керівництво якого видало незаконний наказ про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, чим порушено права позивача. Зокрема зазначила, що наказом 01.07.2020 року № 281-ОС від 01.07.2020 року ОСОБА_1 була прийнята інкасатором до Виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» у порядку переведення з Виробничого підрозділу вокзал станції Харків-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця». З 24.02.2022 року після повномасштабного вторгнення РФ працівників відправили у простій. У квітні 2022 року старший квитковий касир дальнього сполучення повідомила їй, що з 18 квітня 2022 року потрібно стати до роботи. Коли вона вийшла на роботу у квітні 2022 року, то старший касир квитковий ОСОБА_9 сказала, що роботи інкасатором для неї на цей час не має, а тому вона буде виписувати пільгові абонементи (що не входить в обов`язки інкасатора). Ніяких наказів чи розпоряджень щодо її переведення не надавали для ознайомлення. Графік роботи був щоденно по 8 годин на день з понеділка по суботу. Наказом від 25.09.2023 року № ПКУЦОП-2/284 впроваджено ОСОБА_1 , в посадові обов`язки інкасатора локації на вокзалі станції Харків-Пасажирський, виконання функцій з продажу проїзних документів в приміському сполученні. Оплату праці проводити по виконуваній роботі за фактично відпрацьований час. Зміни до її посадової інструкції інкасатора у зв`язку з цим наказом не вносились. На підставі вказаного наказу вона здійснювала тільки продаж проїзних документів в приміському сполученні та інкасацію коштів каси, в якій працювала. 14.05.2024 року наказом № 30-КМ ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за систематичне порушення п. 5.22, 5.31 Посадової інструкції, п. 10.2 Інструкції квиткового касира, затвердженої наказом від 31.12.08 року № 558-Ц інкасатору локації на вокзалі станції Харків-Пасажирський Південного регіону останній, керуючись ст. 147 КЗпПУ оголошено догану (п. 1 наказу). Інкасатору ОСОБА_1 надати начальнику УЦОП особисте письмове пояснення щодо встановлених порушень. Термін 14.05.2024 року (п. 2 наказу). Із спірним наказом ознайомлена під підпис 18.05.2024 року та зазначила, що не згодна з ним. Письмові пояснення до прийняття спірного наказу не відбиралися. Підставою для прийняття цього наказу стали рапорти старших касирів квиткових ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 07.05.2024 року, та доповідна записка старшого інкасатора ОСОБА_8 від 06.05.2024 року, а також протокол оперативної наради, проведеної дистанційно засобами мобільного зв`язку при начальнику ВП Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті від 14.05.2024 року № ПКУЦОП-20/112, з якими ОСОБА_1 не було ознайомлено. У цьому наказі зазначено, що згідно рапорту старшого інкасатора ОСОБА_8 від 06.05.2024 року встановлено, що при здачі виручки інкасатору після зміни ОСОБА_1 залишає кошти з виторгу і книгу ЛУ-8а не дочекавшись перерахунку коштів та підтвердження зданої суми з підписом в книзі продажу ЛУ-8а, чим порушує вимоги п. 5.31 Посадової інструкції та вимоги п. 10.2 Інструкції квиткового касира. На нараді зазначено, що при здачі зміни ОСОБА_1 не вносить встановленим порядком у журнал оперативних даних інформацію щодо продажу квитків з виділенням ПДВ згідно розпорядження від 03.04.2024 року № ППК-09/684. Зауваження старшого касира квиткового ОСОБА_9 щодо невиконання складання звітності ОСОБА_1 ігнорує, чим порушує вимоги п. 5.33 Посадової інструкції касира квиткового. Проте позивач не порушувала вимог посадової інструкції квиткового касира, оскільки за посадою вона інкасатор. Відтак, з посиланням на положення вимог законодавства та позиції Верховного Суду, вважає спірний наказ незаконним, тому просить позовні вимоги задовольнити.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (ч. 1 ст. 147 КЗпП України).

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається, як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина особи як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини, а так само за відсутності будь-якої зі складових елементів дисциплінарного проступку, працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

У трудовому законодавстві визначено певну процедуру притягнення фізичної особи до дисциплінарної відповідальності як одного з видів юридичної відповідальності, дотримання якої є передумовою правомірності застосованих до працівника заходів.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Обов`язкове отримання пояснень від особи, яка підозрюється або яку звинувачено у порушенні трудової дисципліни, є однією з важливих форм гарантій, наданих працівникові для захисту своїх законних прав та інтересів, з метою недопущення безпідставного застосування стягнення.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, доведених відповідними доказами, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним умисно або з необережності.

У постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі №487/1885/17 (провадження № 61-25009св18) вказано, що «підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника».

З матеріалів справи вбачається, що видано оспорюваний наказ начальником виробничого підрозділу Українського центру по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті Ніколовою Н. В. від 15.05.2024 року № 30-КМ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, яким за систематичне порушення п.п. 5.22, 5.31 Посадової інструкції, п. 10.2 Інструкції квиткового касира, затверджену наказом від 31.12.08 року № 558-Ц інкасатору локації на вокзалі станції Харків-Пасажирський Південного регіону ОСОБА_1 керуючись ст. 147 КЗПП України оголошено догану (п .1 наказу).

Пунктом 2 цього наказу визначено: інкасатору ОСОБА_1 надати начальнику УЦОП особисте письмове пояснення щодо встановлених порушень. Термін 14.05.2024 року.

Підставою для видання спірного наказу зазначено: протокол оперативної наради, проведеної дистанційно засобами мобільного зв`язку при начальнику ВП Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті від 14.05.2024 року № ПКУЦОП-20/112, рапорт старшого касира квиткового ОСОБА_9 від 07.05.2024 року, рапорт старшого інкасатора ОСОБА_8 від 06.05.2024 року, рапорт старшого касира квиткового ОСОБА_10 від 07.05.2024 року.

Зі змісту наказу також встановлено, що ОСОБА_1 ознайомлена з ним 22.05.2024 року та не згодна в частині виконання функцій квиткового касира згідно інструкції № 558-Ц.

У змісті оскаржуваного наказу, зокрема, зазначено: «для розгляду рапортів старших касирів квиткових ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо порушень діючої технології роботи з боку інкасатора (касира квиткового) ОСОБА_1 07.05.2024 року на 10 год. Було призначено оперативну нараду. З метою неупередженого розгляду наданих документів та забезпечення гарантій працівнику при виконанні своїх обов`язків 07.05.2024 року о10 год 21 хв заступником начальника УЦОП ОСОБА_2 здійснено телефонний дзвінок голові вільної профспілки залізничників ОСОБА_11 .

Проаналізувавши режим роботи ОСОБА_1 було запропоновано проведення наради на різні дати та погоджено проведення 14.05.2024 року о 09 год 00 хв.

Згідно рапорту старшого інкасатора ОСОБА_8 від 06.05.2024 року встановлено, що при здачі виручки інкасатору після зміни ОСОБА_1 залишає кошти з виторгу і книгу ЛУ-8а не дочекавшись перерахунку коштів та підтвердження зданої суми з підписом в книзі продажу ЛУ-8а, чим порушує вимоги п. 5.31 Посадової інструкції та вимоги п. 10.2 Інструкції квиткового касира.

На нараді зазначено, що при здачі зміни ОСОБА_1 не вносить встановленим порядком в журнал оперативних даних інформацію щодо продажу квитків з виділенням ПДВ згідно розпорядження від 03.04.2024 року № ППК-09/684.

Зауваження старшого касира квиткового ОСОБА_9 щодо невиконання складання звітності ОСОБА_1 ігнорує, чим порушує вимоги п. 5.33 Посадової інструкції касира квиткового.

У процесі наради працівник ОСОБА_1 на конструктивний діалог не пішла.

Додатково на нараді повторно ознайомлено ОСОБА_1 з наказом від 25.09.2023 року № ПКУЦОП-2/284, згідно якого інкасатору ОСОБА_1 впроваджено до посадових обов`язків виконання функцій з продажу проїзних документів у приміському сполученні. Із зазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомлена під особистий підпис.

Під час проведення заходу зазначено, що 21.02.2024 року було проведено аналогічну нараду в частині порушення ОСОБА_1 порядку здачі виручки. За результатами розгляду складено протокол № ПКУЦОП-20/42, в якому ОСОБА_1 попереджено, що при повторних порушеннях діючої технології роботи її буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Збоку працівника ОСОБА_1 зазначене попередження було проігноровано.

З метою недопущення ескалації конфлікту між працівником та роботодавцем ще раз опрацьовано інформацію технології роботи, кадрової дисципліни та висвітлені питання щодо прав, обов`язків та умов праці під час воєнного стану із зазначенням нормативних документів, які їх регулюють.

Враховуючи рапорти старших касирів квиткових ОСОБА_9 від 19.04.2024 року, ОСОБА_10 від 07.05.2024 року та старшого інкасатора ОСОБА_8 від 09.04.2024 року, 21.04.2024 року, 06.05.2024 року нарада встановила, що працівник ОСОБА_1 повністю ігнорує норми Посадової інструкції та положення виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті».

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що із мотивів наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності не вбачається, які саме пункти та якої саме Посадової інструкції порушила ОСОБА_1 , що унеможливлює встановити наявність чи відсутність у позивача порушень, які слугували підставою для притягнення до відповідальності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 761/24929/20, «Посадові обов`язки працівників мають бути відображені в посадових інструкціях, які згідно з пунктом 6 Загальних положень Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (далі - ДКХП), які були затверджені разом з Випуском 1 «Професії, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» ДКХП наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року № 336, мають складатися для працівників усіх посад, що зазначені у штатному розписі. При цьому до посадових інструкцій може бути внесено зміни та/або доповнення лише на підставі наказу керівника підприємства та тільки за згодою працівника».

Згідно, ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.1, ч. 6, ч.7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України.

Відповідно до статті 31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Отже, у даному випадку на відповідача покладено обов`язок доведення факту невиконання позивачем посадових обов`язків, визначених посадовою інструкцією.

На підтвердження правомірності оскаржуваного наказу відповідачем до заяв по суті справи було надано ряд документів, які проаналізовано судами першої та апеляційної інстанцій, а саме: наказ про оголошення часу вимушеного простою від 24.02.2022 року № ПКУЦОП-2/88 та від 31.03.2022 року № ПКУЦОП-2/95/1; довідку № 30 від 09.09.2024 року про те, що ОСОБА_1 займає посаду інкасатора; наказ про закріплення обов`язків від 25.09.2023 року № ПКУЦОП-2/284; копію протоколу оперативної наради № ПКУЦОП-20/112 від 14.05.2024 року; акт від 14.05.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 від надання письмових пояснень; акт від 15.05.2024 року про відмову ознайомлюватись із спірним наказом; доповідна записка ОСОБА_12 від 06.05.2024 року; протокол оперативної наради від 21.02.2024 року № ПКУЦОП-20/42; довідка від 09.09.2024 року № 29 щодо позбавлення премії позивача за листопад 2023 року, лютий 2024 року та травень 2024 року.

Крім того, у судовому засіданні суду першої інстанції представником відповідача долучено до матеріалів справи посадову інструкцію касира квиткового ІІ категорії № 90; інструкцію квиткового касира № 588-Ц; інформаційну довідку щодо виходу на роботу в 2022 році інкасаторів (не підписану та не зареєстровану); рапорт ОСОБА_13 від 07.05.2024 року та ОСОБА_14 від 06.05.2024 року.

Однак, відповідачем не надано суду рапорт ОСОБА_9 саме від 07.05.2024 року, який зазначено підставою для винесення спірного наказу.

Судова колегія зазначає, що результати оперативної наради, які стали однією з підстав видання наказу (зазначено у самому наказі), містять суперечності та неузгодженості.

Так, за приписами статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.

Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.

Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Так, при наданні оцінки правомірності порядку накладання на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходити із загальних правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачених КЗпП України.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ не містить посилань та положень на п. 5.22 Посадової інструкції у мотивувальній частині, за який притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності у резолютивній частині наказу. Крім того, висновок резолютивної частини спірного наказу, в якому перелічені рапорти працівників, які лягли в основу винесення спірного наказу не узгоджуються з підставою притягнення до відповідальність, що зазначені в кінці наказу.

З урахуванням зазначеного, за відсутності деталізації обставин, які позивачу ставляться у провину щодо порушень п. 5.22; не зазначення порушення якої саме інструкції вчинено позивачем; суперечності щодо підстав притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , судова колегія позбавлене можливості оцінити наявність порушень посадових обов`язків, які є складовими трудової функції працівника, перевірити дотримання роботодавцем порядку та строків застосування дисциплінарного стягнення, визначених статтею 148 КЗпП України.

З огляду на викладене, оскаржуваний наказ не може бути визнано правомірним.

Такий висновок суду відповідає правовим позиціям Верховного Суду, який у постановах від 08.01.2020 у справі № 153/1339/17, від 22.07.2020 у справі № 554/9493/17, від 13.05.2022 у справі №331/2395/20, залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову про визнання незаконними та скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення, оскільки оскаржувані накази про дисциплінарне стягнення щодо позивача не містять повних і точних відомостей, які саме порушення вчинив позивач, які із функціональних обов`язків він порушив відповідно до кожної із посад. Верховний Суд зазначив, що у трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Оскільки оспорюваний наказ не містить чітких формулювань суті та обставин допущеного проступку, відсутні докази вини позивачки та наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов`язків, а містяться лише загальні, а не конкретні посилання на порушення останньою положень посадової інструкції, тому не можна дійти однозначних висновків про доведення вини працівника у вчиненні дисциплінарного проступку і накладення на неї дисциплінарного стягнення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування на підставі доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Задовольняючи вимоги позивачки про стягнення судового збору, суд першої інстанції застосував приписи ст. 141 ЦПК України.

Висновки суду першої інстанції в цій частині не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції в судовому рішенні стягнуто судовий збір за звернення позивачки з позовом до суду в розмірі 1 211,20 грн на її користь із виробного підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Однак з матеріалів справи вбачається, що суб`єктом господарювання є Акціонерне товариство «Українська залізниця».

На підставі вищевикладеного судова колегія доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає зміні із зазначенням вірного суб`єкта господарювання, а саме: Акціонерного товариства «Українська залізниця»

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2024 року змінити в частині стягнення судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 12.06.2025 року.