Справа № 357/5749/25
Провадження № 4-с/357/19/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Нізовій А. Р.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 у місті Біла Церква Київської області скаргу заявника (боржника) ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржуються: державний виконавець Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Двірник С.М., заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_2 , на дії державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2024 року скаржник ОСОБА_1 , яка діє через свого представника адвоката Вдовики О.М., звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із скаргою, в якій просить: визнати неправомірними дії Білоцерківського відділу ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ); скасувати обтяження: арешт нерухомого майна № 3742234, що зареєстровано 15.09.2006р. реєстратором Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, вх.№ 4194/2-41, 15.09.2006, ДВС у м. Біла Церква; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим, що заявник успадкувала після смерті бабусі право на земельний пай розміром 3,69 умовних кадастрових гектара в КСП «Нива», право на земельний пай розміром 3,69 умовних кадастрових гектара в КСП «Нива» розташовоного в смт. Рокитне Київської області, майновий пай в розмірі 5328,00 грн в загальному пайовому фонді КСП «Нива», майновий пай в розмірі 6124,0грн в загальному пайовому фонді КСП «Нива». Надане нерухоме майно було видано свідоцтво про право на спадщину від 01.06.2005 року державним нотаріусом Рокитнянської державної нотаріальної контори, р.№1336. На даний час, у заявника виникла необхідність подарувати своїй рідній сестрі ОСОБА_3 один із земельних паїв. Звернувшись до нотаріуса для укладення договору дарування, нотаріусом було виявлено наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження, а саме: - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3742234, що зареєстровано 15.09.2006р. Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою на підставі Постанови , вх. 4194/2-41 від 15.09.2006р. винесеною ДВС. Об`єкт обтяження : невизначене майно, все майно ОСОБА_1 . Про наявність даного обтяження ОСОБА_1 не було відомо, як і підстави для накладення арешту, тому вона звернулась до ДВС. У відповідь Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вих № 163201 від 20.08.2024р повідомило, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у ДВС відкритих виконавчих проваджень на ОСОБА_1 станом на дату надання відповіді не перебуває. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами по накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Відповідно до ч.5 ст 59 ЗУ «Про виконавче провадження » арешт може бути знятий за рішенням суду. Після отримання відповіді ДВС, представник заявника за довіреністю - Оберемок С.М. звернулась до Першої білоцерківської державної нотаріальної контори з проханням надати інформацію, що слугувала підставою для внесення обтяження № 3742234 (арешт нерухомого майна) на ім`я ОСОБА_1 , що був внесений Першою Білоцерківською нотаріальною конторою на підставі Постанови ДВС від 15.09.2006р. вх. № 4194/2-41, р. 328 , ст. 92 , в т.ч. копію постанови державного виконавця про накладення арешту. У відповідь Перша білоцерківська державна нотаріальна контора повідомила у листі вих. № 53/01 -16 від 20.01,2025р., що всі документи передані на зберігання до Філії №2 Київського обласного державного нотаріального архіву. Після отримання відповіді, представник заявника звернулась до Філії № 2 Київського обласного державного нотаріального архіву з проханням надати інформацію, що слугувала підставою для внесення обтяження № 3742234 (арешт нерухомого майна) на ім`я ОСОБА_1 , що був внесений Першою Білоцерківською нотаріальною конторою на підставі Постанови ДВС від 15.09.2006р. вх. № 4194/2-41, р. 328 , ст. 92 , в т.ч. копію постанови державного виконавця про накладення арешту. У відповідь Філія № 2 Київського обласного державного нотаріального архіву вих. № 45/01-17/Ф2 від 06.02.2025р. надала копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА№ 67937 від 07.09.2006р . Відповідно до копії Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА№ 67937 від 07.09.2006р. арешт на майно заявника було накладено на підставі виконавчого листа № 2- 146 від 20.07.2006р. , що виданий Білоцерківським міськрайонним судом. Архівним відділом Білоцерківського міськрайонного суду було надано для ознайомлення лише рішення Білоцерківського міськрйонного суду у справі № 2-146/06 від 25.01.2006р. та рішення Апеляційного суду Київської області від 15.06.2006р. Інші документи у справі знищені за строками зберігання. Після ознайомлення з даними рішеннями з`ясовано, що Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду у справі № 2-146/06 від 25.01.2006р. задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено. Однак, ОСОБА_4 подала на дане рішення суду апеляційну скаргу та Рішенням Апеляційного суду Київського суду від 15.06.2006року апеляційна скарга була задоволена частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2006року скасовано та ухвалено по даній справі нове рішення. Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2650грн безпідставно отриманих коштів та 500грн понесених витрат по оплаті правової допомоги, а всього 3150грн. ОСОБА_4 після рішення апеляційного суду , отримала виконавчий лист, який пред`явила на виконання до ДВС, яким було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 . Після відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_1 було сплачено необхідну суму. Виконавче провадження завершено. Однак, державним виконавцем заборону не скасовано. В свою чергу, після отримання вищезгаданої постанови та рішень суду, представник заявника, адвокат Вдовика О.М. звернулась до ДВС з проханням зняти обтяження. У відповідь ДВС повідомило у листі від 18.04.2025р. № 82540 , що перевіркою бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, зокрема його складових архівних частин, встановлено, що будь яка інформація щодо перебування на примусовому виконанні у відділі виконавчих документів, боржником в яких виступає ОСОБА_1 - відсутня. Станом на теперішній час, відсутні будь-які підстави вважати, що збереження арешту нерухомою майна є доцільним та пропорційним тій меті, для якої на нього накладався арешт. Будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності майном.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 30 квітня 2025 року прийняв до розгляду скаргу, призначив судовий розгляд скарги.

Судом 28.05.2025 р. за вх..№30047 отримано заяву про уточнення позовних вимог, в якій представник заявника адвокат Вдовика О.М. просила вважати вірною наступну редакцію вимоги: Зобов`язати Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати обтяження : арешт нерухомого майна № 3742234, що зареєстровано 15.09.2006р. реєстратором Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, вх.№ 4194/2-41, 15.09.2006, ДВС у м. Біла Церква; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом 04.05.2025 р. за вх..№31227 отримано заяву, в якій представник заявника адвокат Вдовика О.М. просила розгляд скарги проводити у її відсутності та задовольнити скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи, що сторони належно повідомлені про час та місце розгляду справи, враховуючи строк розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати скаргу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи.

В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд дійшов висновку що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт, що зареєстровано 15.09.2006 р. реєстратором Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, вх.№ 4194/2-41, 15.09.2006, ДВС у м. Біла Церква, реєстраційний номер обтяження 3742234, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №392388914 від 26.08.2024.

Відповідно до копії Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА№ 67937 від 07.09.2006 р. арешт на майно заявника було накладено на підставі виконавчого листа № 2-146 від 20.07.2006 р., що виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду у справі № 2-146/06 від 25.01.2006 р. у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення подвійної суми завдатку було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київського суду від 15.06.2006 р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2006 р. скасовано та ухвалено по даній справі нове рішення. Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2650 грн безпідставно отриманих коштів та 500 грн понесених витрат по оплаті правової допомоги, а всього 3150 грн.

Встановлено, що в.о. начальника відділу Яна Овдієнко надала відповідь на адвокатський запит представника боржника за вих. № 82540 від 18.04.2025, в якому вказала, що перевіркою бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, зокрема його складових архівних частин, встановлено, що будь яка інформація щодо перебування на примусовому виконанні у відділі виконавчих документів, боржником в яких виступає ОСОБА_1 відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано законодавцем у розділі VII ЦПК України.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до положень ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого? провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Ч. 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника) що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню

Враховуючи викладене, ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника та завершення виконавчого провадження) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у даній справі, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державним виконавцем, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні на стадії його завершення, а виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 14.04.2025 про зняття арешту, у зв`язку з відсутністю відкритих виконавчих проваджень щодо неї, державний виконавець не зняв арешт з нерухомого майна боржника.

За таких обставин, ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника та завершення виконавчого провадження) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою), щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, відсутності боргу або вимог перед особою, яка придбала право вимоги за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Аналогічна правова позиція, що добровільне погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору вказує на відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11.

За таких обставин, оцінивши в сукупності наявні у справі докази та враховуючи, інформацію надану відділом державної виконавчої служби про знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням строку його зберігання, та за відсутності будь яких майнових претензій з боку стягувача, тобто відсутності ВП з примусового виконання виконавчого листа № 2-146 від 20.07.2006 р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, суд вважає, що арешт на майно ОСОБА_1 порушує її права.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін. Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що не зняття відділом ДВС арешту з майна боржника є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, що порушує право ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном та підлягає захисту, шляхом зобов`язати Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати обтяження: арешт нерухомого майна № 3742234, що зареєстровано 15.09.2006р. реєстратором Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, вх.№ 4194/2-41, 15.09.2006, ДВС у м. Біла Церква; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу заявника (боржника) ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржуються: державний виконавець Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Двірник С.М., заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_2 , на дії державного виконавця, - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , який накладений, на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, вх.№ 4194/2-41, 15.09.2006, ДВС у м. Біла Церква.

Зобов`язати Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати обтяження: арешт нерухомого майна № 3742234, що зареєстровано 15.09.2006р. реєстратором Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, вх.№ 4194/2-41, 15.09.2006, ДВС у м. Біла Церква; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Б. І. Кошель