Справа №461/2990/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

02 червня 2025 року м.Львів Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Мироненко Л.Д.,

секретаря судових засідань Курилюк А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Акціонерного товариства «Ідея Банк», про стягнення боргу за кредитним договором,-

встановив:

Позовні вимоги.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 51773,61 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та 5000 грн витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.09.2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р29.13080.004289920, відповідно до умов якого, відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти в сумі 19100 грн. Свої зобов`язання кредитор виконав, надавши грошові кошти позичальникові.

В подальшому, всі права вимоги за кредитним договором № Р29.13080.004289920 від 03.09.2018 року з усіма додатковими договорами та угодами до нього, було відступлене банком до ТОВ «Росвен Інвест Україна» згідно договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023, в подальшому право вимоги перейшло до ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс`на підставі договору факторингу №01.02-38/23 від 26.07.2023, які в свою чергу передали права на кредитний договір на підставі договору факторингу №08/11/2024 від 08.11.2024 до ТОВ «Українські фінансові операції», тобто позивачу.

Відповідач зі своєї сторони не здійснив належним чином погашення кредиту, внаслідок чого станом на дату подачі позову утворилась заборгованість в розмірі 122062,18 грн, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 51773,61 грн. Позивачем направлено відповідачу вимогу про виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, надавши можливість останньому добровільно врегулювати заборгованість, однак вимога не була виконана. Оскільки відповідач не виконує зобов`язання, просить суд стягнути вказану заборгованість.

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.04.2025 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з (викликом) повідомленням сторін в судове засідання.

Ухвалою суду від 02.06.2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про долучення доказів.

Позиція сторін по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судові засідання, призначені на 09.05.2025 року, 06.06.2025 року не з`явилась хоча була належним чином повідомлена про дату і час розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, судову повістку відповідачу направлено рекомендованим листом, проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду, оскільки "адресат відсутній за вказаною адресою".

Верховний суд у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 сформував правовий висновок про те, що наявна в матеріалах справи довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вищевикладене , за згодою позивача, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 03.09.2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Р29.13080.004289920, згідно якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 19100 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.1.2. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника.

Згідно п.п.1.3., 1.4. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 6 % (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15,5 %.

Акціонерне товариство «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується ордером-розпорядженням №1 від 03.09.2018 року, ордером-розпорядженням №2 від 03.09.2018, випискою по особовому рахунку плзичальника.

Відповідно до розрахунку заборгованості АТ «Ідея Банк», долученого до матеріалів позовної заяви, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № Р29.13080.004289920 від 03.09.2018 року станом на 25.07.2023 становить 51773,61 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 14686,27 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 6930,72 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 530156,62грн.

08.11.2024 між ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Українські фінансові операції» (фактор) укладено договір факторингу №08/11/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Українські фінансові операції» права вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.2.2. договору факторингу №08/11/2024 від 08.11.2024, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами, у паперовому вигляді, в день укладення цього договору та надсилається клієнтом фактору засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною договору.

Як вбачається з витягу з реєстру боржників - додатку №1 до договору факторингу №08/11/2024 від 08.11.2024 року, ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р29.13080.004289920 в сумі 51773,61 грн.

20.11.2024 ТОВ «Українські фінансові операції» на адресу відповідача направлено письмову вимогу (повідомлення) про відступлення права вимоги за кредитним договором № Р29.13080.004289920 до позивача, та про необхідність погашення заборгованості перед стягувачем у розмірі 51773,61 грн.

Мотиви прийняття рішення судом.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При цьому, виходячи з положень ст.16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №1005/7136/2012 (провадження № 61-18606св21) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13».

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі №911/3185/20).

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

З позовної заяви вбачається, що право вимоги до ОСОБА_1 переходило тричі: від первісного кредитора АТ «Ідея Банк» до ТОВ «Росвен Інвест Україна» згідно договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023, від ТОВ «Росвен Інвест Україна» до ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» на підставі договору факторингу №01.02-38/23 від 26.07.2023 та від ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» до ТОВ «Українські фінансові операції» на підставі договору факторингу №08/11/2024 від 08.11.2024.

Разом з тим, позивачем на підтвердження факту переходу права вимоги за кредитним договором № Р29.13080.004289920 від 03.09.2018 року до ТОВ «Українські фінансові операції» надано суду лише копію договору факторингу №08/11/2024 від 08.11.2024, укладеного між ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» та ТОВ «Українські фінансові операції», з долученими до такого актом прийому-передачі документації (реєстру боржників) за договором факторингу №08/11/2024 від 08.11.2024, та витягом з реєстру боржників додатком №1 до договору факторингу №08/11/2024 від 08.11.2024.

Суд звертає увагу, що наданий позивачем витяг з реєстру боржників додаток №1 до договору факторингу №08/11/2024 від 08.11.2024 не містить підпису клієнта, який би підтверджував дійсність переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № Р29.13080.004289920 від 03.09.2018 року, а такий сформований представником ТОВ «Українські фінансові операції» в односторонньому порядку. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаного договору факторингу, з якого вбачалося право вимоги за спірним кредитним договором позивачем надано не було.

При цьому, наданий позивачем договір факторингу №08/11/2024 від 08.11.2024, укладений між ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» до ТОВ «Українські фінансові операції», без долучення інших договорів факторингу, які б підтверджували перехід прав вимоги від первісного кредитора АТ «Ідея Банк» до ТОВ «Росвен Інвест Україна», від ТОВ «Росвен Інвест Україна» до ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс», не підтверджує що первісний кредитор АТ «Ідея Банк» дійсно передав права вимоги за кредитним договором № Р29.13080.004289920 від 03.09.2018 року, ТОВ «Росвен Інвест Україна», який в подальшому передав права вимоги ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс», а в подальшому - ТОВ «Українські фінансові операції».

До того ж, позивачем не надано суду належно оформленого реєстру прав вимог, підписаного уповноваженими особами сторін, яким би підтверджувалося набуття ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» права вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , від АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» відповідно.

Крім того, за відступлення права вимоги ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» повинні були сплатити суму фінансування, проте доказів на підтвердження сплати за отримання права вимоги до відповідача матеріали справи не містять.

Враховуючи, що позивачем ТОВ «Українські фінансові операції» не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі від первісного кредитора АТ «Ідея Банк» до ТОВ «Росвен Інвест Україна», наступному етапі від ТОВ «Росвен Інвест Україна» до ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс», наступний перехід прав вимоги від ТОВ «Факторингова Компанія «Укрглобал-Фінанс» до ТОВ «Українські фінансові операції», який є похідним, не може підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «Українські фінансові операції».

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, надав докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Вказані висновки суду повністю узгоджуються з правовими позиціями Верховного суду, викладеними у постанові від 29.01.2020, справа №755/18920/18, провадження № 61-17205ск19.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку з нормами законодавства, яке їх регулює, беручи до уваги судову практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, висновки якого є обов`язковими до врахування судами, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Акціонерного товариства «Ідея Банк», про стягнення боргу за кредитним договором,- відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 06 червня 2025 року.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Мироненко Л.Д.