Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2025 Справа №607/6972/25 Провадження №2/607/2693/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Трембач С.О., представника позивачки адвоката Ващука Я.С., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Костишина В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

03.04.2025 позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення в її користь аліментів на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн., щомісячно, на кожну дитину.

Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, однак на даний час в суді перебуває на розгляді цивільна справа про розірвання між ними шлюбу. Від даного шлюбу в них народилися сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час діти проживають разом із нею та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач вже тривалий час самоусунувся від виховання та підтримки дітей, жодної матеріальної допомоги дітям не надає. Наскільки їй відомо, стан здоров`я і матеріальне становище дозволяє йому виділяти кошти на утримання дітей. Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дітей, просила стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно, на кожну дитину.

02.06.2025 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником відповідача, який мотивований тим, що відповідач являється особою з інвалідністю третьої групи, розмір його пенсії по інвалідності становить 3323,00грн. Крім того, він працює у ФОП ОСОБА_5 , де його зарплата становить 6853,00грн. Таким чином його сукупний місячний дохід відповідача становить 10176,00грн.

Крім того, мати відповідача являється особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК №248110. Таким чином частину своїх доходів відповідач змушений постійно витрачати на покращення свого здоров`я та на утримання матері.

Разом з цим, у позивачки інших дітей не має, захворювань, на які б вона постійно витрачала кошти у неї також має.

З огляду на те, що сукупний щомісячний дохід відповідача становить лише 10176,00грн., сума аліментів у розмірі 10 000 грн є для нього непосильною.

Відповідач всіма силами піклується про своїх дітей, приймає участь у додаткових витратах на них. Крім матеріальної складової він проводить з ними багато часу, бере участь у їх духовному вихованні, у них існують тісні соціальні зв`язки.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

На підставі аналізу ст. 182 СК України вважає, що справедливим розміром аліментів які відповідач спроможний буде платити на утримання дітей складає на теперішній час 2500,00 грн. на кожну дитину але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У випадку покращення матеріального становища відповідач готовий самостійно збільшити розмір аліментних виплат.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.04.2025 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові та просив суд їх задоволити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнав часткового, а саме відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 3000 гривень на кожну дитину, з підстав зазначених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що в шлюбі у сторін народилося двоє дітей син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 24.02.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 06.11.2018 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Як встановлено Судом, неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем, що стверджується довідками про реєстрацію місця проживання виданими Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та інше.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів ( ч.2 ст. 182 СК України).

У відповідності до вимог ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, судом встановлено, що підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати спільних з позивачем дітей, передбачених положеннями СК України, відсутні.

Водночас, відповідач не заперечує, щодо стягнення із нього аліментів, проте просив зменшити розмір аліментів до 3000 гривень.

Судом також враховано, що стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їм не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Водночас, як вбачається із вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму з 1 січня 2025 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень.

При цьому, позивачкою ОСОБА_2 належними доказами не обґрунтовано позов в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у розмірі саме по 5000 гривень на кожну дитину.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 має можливість виконувати батьківські обов`язки по утриманню неповнолітніх дітей, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення прав неповнолітніх дітей, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в користь позивача аліментів.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітніх дітей сторін на рівень життя, достатній для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, суд доходить висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення, а тому із відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 03.04.2025 і до досягнення дітьми повноліття.

При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дітей покладається рівною мірою на обох батьків.

При цьому, суд зауважує, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Також, враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_2 , які пред`являлися до відповідача ОСОБА_1 , про стягнення аліментів, фактично задоволені (судом лише зменшено розмір запитуваних позивачем аліментів на утримання дітей), заява представника відповідача адвоката Костишина В.М. про стягнення з позивача понесених відповідачем витрат на правову допомогу, не підлягає задоволенню.

Представник позивача адвокат Ващук Я.С. в судовому засіданні вказав, що сторона позивача не буде заявляти клопотань про стягнення витрат на правову допомогу із відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 03.04.2025 і до досягнення дітьми повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 1 211, 20 гривень судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Копію рішення суду направити сторонам по справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич