Номер провадження 2/754/97/25
Справа №754/7523/23
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Буша Н.Д.,

секретарів с/з Шклярської К.Ю., Поліщук Д.В.,

представника позивача Нікеркіна М.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даною позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 54 592,40 грн.

Ухвалою суду від 07.06.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 17.08.2023 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що 30.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті позивача та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.

14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») на Акціонерне товариство комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 8 000 грн. У подальшому кредитний ліміт збільшився до 50 000 грн. Відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Однак, вказані зобов`язання за кредитним договором відповідачем не виконуються, внаслідок чого, станом на 10.03.2023 року виникла заборгованість у розмірі 54 592,40 грн., яка складається: 46 705,39 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7 887,01 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

19.10.2023 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Обгрунтовуючи відзив відповідач посилається на те, що вказана позивачем анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не може вважатися частиною кредитного договору, що в свою чергу свідчить про безпідставність нарахування відповідачу заборгованості та процентів за цією анкетою, з наступних підстав. У заяві відповідача про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» АТ КБ «Приватбанк» від 30.06.2016 року, яку позивач додає до позовної заяви, не зазначено суму кредиту, про яку зазначає позивач у своєму позові, а тому залишається незрозумілим, на підставі чого позивачем встановлено суму заборгованості по кредиту у розмірі 54 592,40 грн. (46 705,39 грн. - борг по тілу кредиту, 7 887,01грн. - борг по відсоткам), яку останній просить стягнути з відповідача. Окрім цього, у вказаній заяві також не зазначено процентна ставка, про яку зазначає позивач. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Матеріали справи не містять підтверджень, що при укладанні договору від 30.06.2016 року між відповідачем та банком були враховані саме ці умови та правила надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою. Матеріали справи також не містять доказів, що відповідач ознайомився і погодився з вказаними умовами, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, а саме банку, який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві розміру кредиту, а також домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, відповідач вважає, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення заборгованості та процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. На підтвердження факту отримання відповідачем кредитної картки позивачем було надано довідку про отримання кредитних карток, в якій зазначено, що відповідачу було надано три кредитні картки, одна з яких НОМЕР_1 , датою відкриття рахунку 14.05.2018 року терміном до 09.2021 року. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки старт карткового рахунку відбувся 14.05.2018 року. Однак, вказані довідки не містять відомостей відносно укладеного кредитного договору від 30.06.2016 року та не зрозуміло, на підставі чого взагалі відповідачу було відкрито кредитний ліміт та надано кредитку картку. На підтвердження факту встановлення кредитного ліміту та користування відповідачем кредитних коштів позивачем було надано розрахунок заборгованості та виписку по рахункам за період з 14.05.2018 року по 10.03.2023 року. Відповідач вважає, що виписка по рахункам не може прийматись судом до уваги як доказ, оскільки в даній виписці не зазначено, що дана виписка надана відносно укладеного кредитного договору від 30.06.2016 року. Як зазначає сторона відповідача - позивачем додано розрахунки боргу, а саме: 1) розрахунок заборгованості за договором № б/н від 30.06.2016 року за період з 14.05.2018 року по 31.08.2019 року; 2) розрахунок заборгованості за договором № б/н від 30.06.2015 року за період з 01.09.2019 року по 10.03.2023 року. Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 30.06.2015 року за період з 01.09.2019 року по 10.03.2023 року не може прийматись судом до уваги як доказ, оскільки його складено до іншого кредитного договору. Щодо розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30.06.2016 року за період з 14.05.2018 року по 31.08.2019 року, то цей розрахунок здійснено станом на 31.08.2019 року, то кінцевим днем подання позову є 31.08.2022 року, що свідчить про пропуск позивачем такого строку.

Крім того, сторона відповідача зазначає, що зі змісту наданих розрахунків слідує, що у період з березня 2022 року по березень 2023 року позивачем було нараховані відсотки на заборгованість за кредитом на загальну суму 13 537,91 грн. Відповідач категорично не згоден з вимогою про нарахування та стягнення відсотків за кредитом з наступних підстав. Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб введено воєнний стан. Указами Президента України від 14.03.2022 за №133/2022, від 18.04.2022 за № 259/2022 та від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні, в тому числі, з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, Указом Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 року № 2738-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2023 року строком на 90 діб. Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено на всій території України.

Також п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Водночас, з 24.02.2022 року по сьогоднішній день Законом заборонено нарахування на стягнення відсотків за кредитними договорами, що свідчить про неправомірність такого стягнення та безпідставність подання позову в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, сторона відповідача вважає, що надані позивачем докази, а саме: довідка про отримання кредитних карток, розрахунок заборгованості, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та виписка по рахункам - не підтверджують обставини, на які посилається позивач у своєму позові, суперечать іншим доказам, наявним в матеріалах справи, а тому є неналежними доказами у вказаній справі, у зв`язку з чим зазначені документи не можуть бути прийняті судом у якості допустимих доказів по справі на підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем зазначеного позивачем розміру кредитних коштів.

Таким чином, оскільки умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою, які містяться в матеріалах справи відповідачем не визнаються та не містять його підпису, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між ним та позивачем 30.06.2016 року шляхом підписання заяви, та позивачем протиправно нараховані відсотки за кредитом у період дії заборони на таке нарахування, вважає, що позовна заява є безпідставною та не підлягає задоволенню. Сторона відповідача просила в задоволені позову відмовити.

01.11.2023 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не відомі, на відеоконференцзв`язок представник відповідача не вийшла.

За таких обставин, за відсутності заперечень позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторони відповідача на підставі наявних доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши доводи представника позивача, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву (без дати її підписання) про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті позивача та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Судом також було встановлено, що банком на підставі вказаної заяви - анкети було відкрито відповідачу кредитний ліміт та видано кредитну картку. Таким чином, банком виконанні умови належним чином, в свою чергу відповідачем зобов`язання не виконувались, оскільки не здійснювались погашення обов`язкових платежів.

Тому банк вважає, що внаслідок невиконання відповідачем умов укладеного договору б/н від 30.06.2016 року станом на 10.03.2023 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 54 592,40 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 46 705,39 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 7 887,01 грн

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Згідно із ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із частинами 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, у разі укладення договору, кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

ОСОБА_1 була підписана анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», яка не містить дати її підписання, а також, в зазначеному документі процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 30.06.2016 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування по кредитним картам «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємної частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування по кредитним картам «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, з урахуванням того, що умови та тарифи підписні між сторонами лише 14.05.2018 року.

На думку суду, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.06.2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06.06.2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування по кредитним картам «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

На думку суду, надані ПАТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника (без дати її підписання), яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування по кредитним картам «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин саме на дату 30.06.2016 року.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять жодних документів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору б/н 30.06.2016 року.

Відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів.

Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року №39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачі мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України, а тому дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Однак, судом встановлено, що відповідач користувався кредитним лімітом, що відображено в розрахунку заборгованості, а також на підтвердження факту отримання відповідачем кредитної картки позивачем було надано довідку про отримання кредитних карток, в якій зазначено, що відповідачу було надано три кредитні картки: НОМЕР_1 , датою відкриття рахунку 14.05.2018 року, терміном до 09.2021 року; НОМЕР_2 , датою відкриття рахунку 19.11.2021 року, терміном до 10.2025 року; НОМЕР_3 , датою відкриття рахунку 19.11.2021 року, терміном до 12.2025 року. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, старт карткового рахунку відбувся 14.05.2018 року, а не 30.06.2016 року.

Також, суд звертає увагу, що вказана довідка не містять відомостей відносно укладеного кредитного договору від 30.06.2016 року та не зазначено, на якій підставі взагалі відповідачу було відкрито кредитний ліміт та надано кредитні картки, тому суд зауважує, що відповідні кредитні картки є неналежним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України та не стосується предмета доказування, а саме укладення кредитного договору б/н між сторонами 30.06.2016 року та на думку суду стосуються інших зобов`язань, які не пред`явлені стороною позивача в рамках цієї цивільної справи, оскільки матеріали справи не містять підтверджуючих документів укладення кредитного договору б/н саме 30.06.2016 року і відповідно інших підписаних сторонами документів щодо вказаних кредитних зобов`язань з 2016 року.

Отже, відсутність документів, які підтверджують укладання кредитного договору б/н 30.06.2016 року, який повинен був бути укладений в письмовій формі та підписаний обома сторонами, не може бути підставою для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, оскільки не доводить факт отримання кредитних коштів (відкриття кредитного ліміту) саме з 30.06.2016 року, на які посилається позивач в позовній заяві та у відповіді на відзив.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач і АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підписували договір та усі додатки до нього будь-яким способом саме 30.06.2016 року.

Вказану анкету - заяву не можливо розглядати як кредитний договір, оскільки не можливо достовірно встановити дату його підписання, розмір наданих кредитних коштів, які умови договору, у тому числі розміри процентної ставки, суму відсотків до сплати та строк їх нарахування; строк кредитування та загальна вартість кредиту та чи були погоджені ці умови сторонами.

Доказування позивача ґрунтується на припущеннях, доказів фактичного звернення відповідача до кредитора саме 30.06.2016 року - позивачем не надано.

Враховуючи вищенаведене, підстави для задоволення позову відсутні, а тому в задоволені позову слід відмовити.

Разом з тим, зважаючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, суд роз`яснює право позивачу звернутись до суду з відповідним позовом саме з часу підписання між сторонами кредитних зобов`язань - з 14.05.2018 року з урахуванням строку позовної давності.

Оскільки в задоволені позову суд відмовляє, судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 95, 141, 229, 354 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 611, 624, 625, 629, 634, 1054 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судові витрати залишаються за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.06.2025 року.

Суддя Н.Д.Буша