Справа № 161/5176/25
Провадження № 2/161/2516/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Шестерніна В.Д.

за участю секретаря Мельник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

І.Короткий зміст позовних вимог

20.03.2025 адвокат Кушнірук А.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 08.05.2024 о 16:20, за адресою: Волинська область, м. Луцьк, пр-т Перемоги, 17, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу Opel Zafira, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , транспортного засобу BMW 740I, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , транспортного засобу Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , та припаркованого транспортного засобу Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок якої всі транспортні засоби отримали механічні пошкодження, в тому числі і транспортний засіб, яким керував позивач.

Винним у вчиненні дтп було визнано ОСОБА_2 . На момент вчинення дтп його цивільно-правова відповідальність була застрахована.

09.05.2024 позивач, як правомірний користувач транспортного засобу та його спадкоємець після смерті власника, звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», як страховика винної в дтп особи, із заявою про виплату страхового відшкодування, однак йому було відмовлено в такій виплаті у зв`язку з ненаданням свідоцтва про право на спадщину на пошкоджений автомобіль.

04.07.2024 позивач відремонтував транспортний засіб, вартість ремонту склала 15 120 грн., що і становить розмір завданої шкоди.

Позивач просив суд стягнути солідарно з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 шкоду, завдану внаслідок вчинення дтп, в розмірі 15 120, також покласти на відповідачів судові витрати.

ІІ.Стислий виклад позиції відповідача

Позиція ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»

15.04.2025 представник відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», адвокат Гуменюк О.О., через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, який мотивувала тим, що позивач не звертався до страхової компанії із беззаперечними доказами та документами, які посвідчують право заявника на отримання страхового відшкодування, зокрема свідоцтвом про право на спадщину. З моменту заведення спадкової справи до дати дтп (08.05.2025) транспортний засіб не перереєстрований за належним власником.

Позивачем не долучено жодних висновків незалежних експертиз та оцінок щодо технічного огляду транспортного засобу з метою фіксації пошкоджень та здійснення розрахунків незалежними експертами та оцінювачами, які б відповідали вимогам чинного законодавства. Наданий акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 03.07.2024 не враховує коефіцієнта фізичного зносу автомобіля, а проведені згідно цього акту ремонтні роботи відрізняються від пошкоджень автомобіля, зафіксованих представниками страхової компанії в протоколі технічного огляду від 16.05.2024.

Представник відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позиція ОСОБА_2 .

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ш.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу

Ухвалою суду від 24.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача, адвокат Кушнірук А.В., подав заяву в якій просив розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

У зв`язку з неявкою в судове засідання 04.06.2025 всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Щодо клопотань про витребування спадкової справи та про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи.

23.05.2025 представник позивача, адвокат Кушнірук А.В. через систему «Електроний суд» подав клопотання про витребування в нотаріуса спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , а 04.06.2025 - клопотання про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Враховуючи, що ці клопотання заявлені з пропуском строку, зазначеного в ч. 2 ст. 83 ЦПК України, і представник позивача не обгрунтував неможливість їх подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього, суд залишає вказані клопотання без задоволення (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).

ІV.Фактичні обставини справи

Власником транспортного засобу BMW 740I, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 від 10.06.2020, а.с. 15). Після його смерті заведена спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 65945555 (витяг про реєтрацію в Спадковому реєстрі №60502033 від 10.06.2020, а.с. 107).

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 від 24.08.1991, а.с. 26), він прийняв спадщину після 0смерті батька шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини (заява при прийняття спадщини від 02.11.2020, а.с. 14, лист приватного нотаріуса №7/02-14 від 20.01.2025, а.с. 16).

Відомості про оформлення спадкоємцями спадщини після смерті ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутні.

08.05.2025, в м. Луцьку по пр-т Перемоги, 17, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Opel Zafira, д.н.з. НОМЕР_1 (далі по тексту - т/з Opel Zafira), під керуванням ОСОБА_2 , транспортного засобу BMW 740I, д.н.з. НОМЕР_2 (далі по тексту - т/з BMW 740I), під керуванням ОСОБА_1 , транспортного засобу Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , та припаркованого транспортного засобу Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_4 .

Винним у вчиненні дтп є водій т/з Opel Zafira ОСОБА_2 , який згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.06.2024 у справі №161/8911/24 (а.с. 12-13) був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Внаслідок дтп т/з BMW 740I отримав механічні пошкодження. Характер пошкоджень т/з BMW 740I зафіксований представниками ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (протокол технічного огляду КТЗ №283216 від 16.05.2024, а.с. 50).

На час вчинення дтп цивільно-правова відповідальність власника (володільця) т/з Opel Zafira була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.220610622 у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (№ЕР.220610622, а.с. 47).

Згідно даних полісу №ЕР.220610622 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000 грн., франшиза - 0 грн.

09.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 48-49).

ОСОБА_1 відремонтував т/з BMW 740I. Оплачена вартість ремонту становить 15 120 грн. (акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 03.07.2024, а.с. 24, квитанція до платіжної інструкції від 04.07.2024, а.с. 23).

ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з ненаданням свідоцтва про право на спадщину на пошкоджений автомобіль (лист за вих. №0507810 від 07.11.2024, а.с. 52).

V.Мотиви суду та застосоване законодавство

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який діяв на момент вчинення дтп, далі - Закон).

Згідно з статтею 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 28 Закону шкодою, заподіяною в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це, в тому числі, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дтп, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страховиком, у якого застрахована її відповідальність, оскільки вона переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.

Щодо солідарного характеру відповідальності відповідачів

Позивач заявив вимоги про солідарне стягнення з відповідачів шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Суд зауважує, що солідарне зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом. Закон не передбачає солідарного обов`язку особи, яка завдала шкоди (винної в дтп особи), та страховика такої особи. Відомостей про існування договору, який передбачав би солідарний обов`язок вказаних осіб, позивач не надав.

Відтак, суд вважає неприйнятним аргумент позивача про солідарний характер відповідальності відповідачів.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 .

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).

Під неналежними відповідачами слід розуміти таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Позивач заявив вимоги до ОСОБА_2 , як винної в дтп особи, тобто особи, яка безпосередньо завдала шкоду, пов`язану з пошкодженням т/з BMW 740I.

Суд зауважує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дтп, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Обставин, за яких у страховика винної особи не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 Закону), чи за яких, розмір завданої шкоди перевищує страхову суму (ліміт відповідальності) страховика винної особи, судом не встановлено.

Відтак оскільки інтереси відповідача, пов`язані з відшкодуванням ним шкоди, заподіяної майну потерпілого унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, застраховані в межах страхової суми, і розмір матеріального збитку, завданого майну потерпілого, таку суму не перевищує, то відповідати за вимогами позивача в межах страхової суми (ліміту відповідальності) повинен страховик винної особи - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Суд вважає, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем по справі.

Отже, саме з цих підстав в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 слід відмовити.

Щодо позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

Відповідач ОСОБА_2 вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої була заподіяна шкода т/з BMW 740I (шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу). Його цивільно-правова відповідальність, як володільця транспортного засобу, була застрахована. Отже, відповідати за вимогами про відшкодування шкоди в межах страхової суми (ліміту відповідальності) повинен страховик винної особи ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03.12.2014 у справі №6-183цс14.

Позивач ОСОБА_1 управляв т/з BMW 740I на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб. Обставин неправомірного володіння цим транспортним засобом відповідачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не обгрунтовано та судом не встановлено.

Отже, позивач, як особа, яка в момент дтп правомірно володіла т/з BMW 740I, має право на відшкодування завданої шкоди. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВС КЦС від 07.11.2008 у справі №200/21325/15. З цих мотивів суд відхиляє аргумент відповідача про непідтвердження позивачем права на отримання страхового відшкодування

Перевіряючи аргумент про розмір завданої шкоди, суд виходить з такого.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Фактичні витрати по відновлювальному ремонту пошкодженого т/з BMW 740I склали 15 120 грн., позивач надав їх документальне підтвердження.

Суд погоджується з аргументом відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в тому, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Це відповідає приписам ст. 29 Закону. Разом з тим, суд зауважує, що страховик зобов`язаний оцінити шкоду, завдану внаслідок страхового випадку (п. 22.1 ст. 22, п. 36.2 ст. 36 Закону). Відповідач не надав суду доказів визначення розміру оціненої шкоди.

Заперечуючи розмір витрат, фактично понесених позивачем на ремонт т/з BMW 740I, відповідач не надав доказів на підтвердження розміру оціненої шкоди, в тому числі з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля. А тому, послуговуючись принципом змагальності та стандартами доказування, суд виходить з того, що позивач довів розмір завданої шкоди, а відповідач не спростував цієї обставини. Також суд відхиляє аргумент відповідача про невідповідність проведених ремонтних робіт зафіксованим пошкодженням автомобіля як такий, що доказово не підтверджується.

Правопорядок не може допускати ситуацію, за якої право особи на відшкодування завданої шкоди, може бути незахищеним лише з формальних міркувань.

Відтак, відповідач, як страховик, зобов`язаний відшкодувати позивачу, як потерпілій особі, шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі фактичних витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу.

Отже, позовні вимоги до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» слід задовольнити.

VI.Судові витрати

Щодо судового збору

Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Позивач просив в прохальній частині позовної заяви просив стягнути витрати на процесійну правничу допомогу, а в мотивувальній частині зазначив їх розмір - 10 000 грн. Суд інтерпретує позовну заяву в цій частині як заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., оскільки позивач не подав договору про надання правничої допомоги, актів приймання-передачі наданих послуг та доказів фактичного понесення таких витрат.

Вирішуючи заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо (постанова ВС від 01.10.2018 у справі №569/17904/17).

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова ВС від 13.12.2018 у справі №816/2096/17).

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Під час розгляду справи у встановлений цивільно-процесуальним законодавством строк сторона позивача не надала суду ні доказів надання правничої допомоги (фактичної передачі наданих адвокатом послуг, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором), ні доказів на підтвердження витрат, понесених на надання правничої допомоги.

Відсутність документального підтвердження надання правничоїдопомоги (договору надання правничоїдопомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності (постанова Верховного Суду від 20.07.2021 у справі №922/2604/20).

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,- задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 15 120 (п`ятнадцять тисяч сто двадцять) гривень.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Залишити за позивачем витрати на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_8 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_9 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» «ПЗУ Україна», місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40; код в .

Дата складення повного рішення суду - 04.06.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Д. Шестернін