Номер провадження: 22-ц/813/3102/25
Справа № 498/1525/24
Головуючий у першій інстанції Тростенюк В.А.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 18.07.2024 року по справі № 498/328/24, з 1/4 частини на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розпочати стягнення у новому розмірі щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь ОСОБА_3 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 04.07.2024 року по справі № 498/698/24, з 1/4 частини на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розпочати стягнення у новому розмірі щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на теперішній час позивач проходить службу на посаді інспектора прикордонної служби в ІНФОРМАЦІЯ_5 . Щомісячно позивач сплачує аліменти, розмір яких складає 50 % його доходу.

Вказує, що загальний розмір стягуваних щомісячно з його доходу аліментів порушує розумний баланс прав та інтересів стягувачів та платника аліментів, а також усталену судову практику щодо стягнення аліментів на двох дітей у загальному розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника.

Також вказав, що судами при ухвалені рішення про стягнення аліментів на утримання дитини від першого шлюбу в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) та під час ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дитини від другого шлюбу у розмірі 1/4 частки його доходу не враховано те, що позивач має на утриманні двох дітей, а не одну дитину. Під час судового розгляду про стягнення аліментів на другу дитину ОСОБА_1 не надано доказів, що з нього вже стягуються аліменти на утримання дитини від першого шлюбу у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), оскільки відповідного рішення ще не було в нього на руках, обидва рішення прийняті різними судами у липні 2024 року з різницею у 14 днів, тому позивач вважає, що вимога про зменшення розміру аліментів до 1/6 частини з усіх видів його доходу, щомісячно на кожну дитину не суперечить вимогам чинного законодавства, не порушує права обох дітей на гідний рівень життя.

Позиція відповідачів у суді першої інстанції.

08 жовтня 2024 року від відповідача ОСОБА_3 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, мотивований тим, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Також вказала, що позивач є особою працездатного віку, не є інвалідом, належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, а також те, що зміна сімейного стану, вплинули значним чином на його матеріальне становище, через що він не має змоги сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано. Тому вважає, що в даному випадку позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 СК України та просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позову у повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що протягом останнього року, під час проходження служби у позивача різко погіршився стан його здоров`я - позивач систематично, протягом 2023-2024 років потрапляв до лікарні у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я та загрозою втрати життя, що спричинило витрати на лікування у закладах охорони здоров`я та потребу у постійних витратах на ліки для підтримання життя та стабільного стану здоров`я позивача.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 28 травня 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились, жодних заяв або клопотань не подавали.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Комлева О.С. з 09 по 13 червня 2025 року перебувала на лікарняному, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною 2 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до частин 1,3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частинами 1 статті 16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 (а.с. 27-28).

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 04 липня 2024 року у справі №498/698/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та стягнення витрат на лікування дитини задоволено частково та змінено розмір аліментів, визначений рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 15 грудня 2022 року у справі №498/915/22, яке набрало законної сили 18.04.2023 і стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку з дня набрання судовим рішенням законної сили до повноліття дитини, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 7-9).

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 18 липня 2024 року у справі №498/328/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 10-12).

Згідно з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №75884648 від 22.08.2024, відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №498/328/24 від 21.08.2024 (а.с. 13).

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №75747812 від 08.08.2024 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 498/698/23, виданого 06.08.2024 (а.с. 15-16).

Згідно з довідки постійно діючої гарнізонної військово-лікарської комісії, старший сержант ОСОБА_1 , призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_10 з 2022 року ІПС 3 категорії інструктор кінологічного відділення. Попри вказаного ряду хвороб у довідці, висновок вказаної довідки наступний: ОСОБА_1 придатний до військової служби в органах (підрозділах) забезпечення, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах технічного, матеріального, медичного та інших видів забезпечення, охорони (а.с.45).

Позивач зазначає, що загальний розмір стягуваних щомісячно з його доходу аліментів порушує розумний баланс прав та інтересів стягувачів та платника аліментів, а також усталену судову практику щодо стягнення аліментів на двох дітей у загальному розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника.

Позивач вказував, що на теперішній час за вищезазначеними судовими рішеннями з нього стягуються аліменти у розмірі 1/4 та 1/4 частини від його заробітку (доходу), що становить 50 % від його заробітку (доходу), тому просить суд зменшити розмір аліментів, стягуваних на користь ОСОБА_2 з 1/4 частини на 1/6 частину та на користь ОСОБА_3 з 1/4 частини на 1/6 частину від його доходу.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються ст.180, 192 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст.191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Надаючи оцінку доводам учасників справи щодо визначення конкретного розміру аліментів на утримання дітей варто звернути увагу, що визначальним фактором в цьому є якнайкраще забезпечення інтересів дітей і їх потреб. Разом з тим у правовій державі визначення розміру стягуваних аліментів має також забезпечувати належний рівень захисту прав та законних інтересів платника аліментів з тим, щоб залишкова частина його доходів давала можливість реалізувати право на достатній життєвий рівень.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною п`ятою статті 183 СК передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, слід звернути увагу, що законом не передбачений конкретний порядок визначення судом розміру аліментних платежів пропорційно розміру доходів їх платника. Орієнтований розмір такої частки передбачений ч. 5 ст. 183 СК і складає одну шосту доходу платника аліментів для кожної дитини у випадку їх стягнення на двох дітей. Натомість такий розмір є орієнтовним, оскільки відповідний розмір частки має визначатись судом в кожному конкретному випадку окремо і залежить від конкретних обставин спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зазначена норма направлена на забезпечення рівності прав дітей та рівного і недискримінаційного ставлення батьків до кожної своєї дитини. Отже розмір частки доходу платника аліментів, яка стягуватиметься на утримання кожної дитини позивача за загальним правилом має бути рівною.

З огляду на принцип змагальності цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 дійшов висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Зважаючи на пред`явлення позову з метою зменшення розміру стягуваних аліментів, позивачу належало довести й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною 1 статті 182 СК України.

У справах про зменшення розміру аліментів, позивач має довести обставини, які б свідчили про те, що його матеріальний стан з часу присудження аліментів значно погіршився. Такі обставини доводяться шляхом порівняльного аналізу документів про доходи, які мав платник аліментів на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів та документів про доходи, які він має на час розгляду справи про зменшення розміру аліментів.

Будь-яких належних доказів на підтвердження погіршення матеріального стану позивача з моменту прийняття рішення про стягнення аліментів, або ж доказів на підтвердження погіршення стану його здоров`я суду не надано.

Факт стягнення аліментів на двох дітей, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру а обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст.192 СК України) не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів.

Згідно з ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на утримання двох неповнолітніх дітей на користь двох стягувачів загальному розмірі не перевищує 50 % всіх його доходів, отже відповідає вимогам закону.

Суд першої інстанції вмотивовано звертає увагу, що розмір аліментів за рішенням суду визначений позивачу ОСОБА_1 у частці від заробітку (доходу), отже сума сплачуваних аліментів не є фіксованою та залежить від отриманого позивачем доходу.

Посилання позивача на те, що існують підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів з нього на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей з 1/4 частини його заробітку до 1/6 частини є безпідставними, оскільки не підтверджуються жодними належними доказами у справі.

Суд першої інстанції правильно звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зміни істотних обставин, які впливають на спосіб та порядок стягнення аліментів, які відповідно до ст.192 СК України, є підставою для зменшення розміру аліментів.

Встановлений рішеннями суду розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального становища позивача не буде спрямоване на належне забезпечення неповнолітніх дітей.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено обставин, які могли б бути підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача за рішенням суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що протягом останнього року, під час проходження служби у позивача різко погіршився стан його здоров`я - позивач систематично, протягом 2023-2024 років потрапляв до лікарні у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я та загрозою втрати життя, що спричинило витрати на лікування у закладах охорони здоров`я та потребу у постійних витратах на ліки для підтримання життя та стабільного стану здоров`я позивача, то колегія суддів зазначає таке.

У ч. 6 ст. 367 ЦПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

В постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц зазначено, що за змістом статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що такі підстави для зменшення розміру аліментів як наявність захворювань і проходження лікування не зазначено у позовній заяві і не подано відповідних доказів, а тому не можуть бути переглянуті судом апеляційної інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи (фактично дублюють доводи позовної заяви) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева